overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-27 00:00:00

25.09.2012 р. [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який мотивовано тим, що сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] Шлюб між сторонами спору розірвано, після чого дочка залишилась проживати з матірю. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.12.1996 року (справа № 2а-359) стягнуто з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дочки в розмірі ј всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 16.12.1996 року. Рішення суду відповідач не виконує належним чином. Відповідач не працює, та не перебуває на обліку в центрі зайнятості. Враховуючи той факт, що відповідач не працює та не має стабільного заробітку, позивач просить суд змінити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення суду та ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення докою повноліття. В судовому засіданні, до початку розгляду справи по суті позивач надала суду заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої просила суд змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача відповідно до рішення суду та ухвалити рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі 350,00 грн., щомісячно, з дати звернення до суду та до досягнення дочкою повноліття. Відповідач в судовому засіданні змінені позовні вимоги визнав, про що надав суду відповідну письмову заяву. Згідно положень ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В частині 3 статті 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік» у 2012 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 1112 гривень, з 1 квітня - 1134 гривні, з 1 липня - 1144 гривні, з 1 жовтня - 1161 гривня, з 1 грудня - 1197 гривень. Враховуючи вищевказані обставини суд, переконавшись у наявності законних підстав, приймає визнання відповідачем даного позову, оскільки це не суперечить інтересам сторін та інтересам інших осіб. Зважаючи на те, що позивач була звільнена від сплати судового збору, дані витрати, згідно ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, рішення суду щодо стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила про стягнення з відповідача 14600 гр-н основного боргу та 6840 гр-н в рахунок сплати процентів за прострочення повернення коштів. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, вказала що вона була інвестором відповідача. Фактично відносини з [PERSON] мав її чоловік, в присутності якого і була написана розписка. Не може зазначити коли, при яких обставинах та якими банкнотами були передані кошти. Представник позивача підтримав вимоги позивача, зазначив, що згідно розписки відповідач зобов»язалась повернути позивачу кошти, тому позов належить задоволити. Відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказала, що грошові кошти від позивача не отримувала, розписку написала під психологічним тиском чоловіка позивачки в компанії «Телетрейд», з якою раніше мала договірні відносини.. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову оскільки позивачем не правильно було визначено суму позову та підстави стягнення. Суд дослідив матеріали справи, визнав докази належними та допустимим та встанови факт написання відповідачем розписки про позику. В супереч вимогам ст.. 60 ЦПК України позивач та її представник не довели факту передачі відповідачу грошових коштів, зазначених в розписці. Тому в задоволенні позовних вимог належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з заявою до суду, про призначення його опікуном над його дядьком [PERSON], [INFO], який рішенням суду визнаний недієздатним, у звязку з наявністю у нього тяжкого психічного захворювання. В своїй заяві заявник вказує, що він здійснює догляд за дядьком, оскільки попередній опікун дядька [PERSON], померла 3 липня 2012 року, яка приходилась йому бабусею. Проживає він з [PERSON] у одній квартирі. Тому просить суд, призначити його опікуном над [PERSON] В судовому засіданні представник заявника підтримав раніше заявлені вимоги [PERSON], посилаючись на обставини викладені в заяві та просив суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи, органу опіки та піклування виконавчого комітету Словянської міської ради, в судове засідання не зявився, але направив в адресу суду заяву в якій вказав, що просить призначити [PERSON] опікуном недієздатного [PERSON], а справу розглянути у його відсутності. Також направив в адресу суду подання щодо можливості призначення заявника опікуном над [PERSON] Суд, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, вважає заяву [PERSON] належною задоволенню. Так в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 1985 року, яке набуло чинності 27 жовтня 1985 року, [PERSON], [INFO], визнаний недієздатним (а.с. 26-27). Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд, дослідивши подання органу опіки та піклування виконавчого комітету Словянської міської ради № 656/4 від 7.11.2012 року, згідно якого, орган опіки та піклування виконавчого комітету Словянської міської ради, вважає доцільним рекомендувати Словянському міськрайонному суду Донецької області, призначити [PERSON] опікуном над недієздатним [PERSON], вважає належним заяву [PERSON] задовольнити. З метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів [PERSON], [INFO], суд вважає за необхідне встановити опіку [PERSON], призначити в якості опікуна його племінника, [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, пояснивши що, вони знаходяться у шлюбі з 20 грудня 2003 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Сумісне життя у неї з відповідачем не склалось, так як вони різні за характерами та на даний час вони не підтримують шлюбні відносин, сумісне господарство не ведуть, однією родиною припинили проживати півроку тому. Збереження сімї позивачка вважає неможливе, тому і просить суд вимоги задовольнити. Спора про розподіл майна та місто проживання дитини немає. Позивачка в судове засідання не зявилась, направила в адресу суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, а справу розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, направив в адресу суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги [PERSON] визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу, а справу просить розглянути у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволення, з наступних підстав. Сторони уклали шлюб 20 грудня 2003 року. Відповідно ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає розірванню, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а також інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки на даний час збереження шлюбу не можливе, тому суд вважає, що даний шлюб слід розірвати. Спора про розподіл сумісного майна та місто проживання дитини немає. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 107 грн. 30 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його батьком її дочки [PERSON], яка народилася 21 січня 2010 року. Позивачка посилалася на те, що з червня 2008 року по листопад 2009 року вона вела сімейне життя без укладення шлюбу з [PERSON]. Після розірвання фактичних шлюбних стосунків 21.01.2010 року у неї народилася дочка [PERSON], однак [PERSON] відмовився визнати дочку і подати в органи РАГС заяву про реєстрацію батьківства. [PERSON] зареєструвала дочку на своє прізвище [PERSON], а по-батькові Володимирівна, так як імя біологічного батька [PERSON]. [PERSON] своє батьківство стосовно [PERSON] не визнав, пояснивши, що у червні 2008 року познайомився з [PERSON], з якою деякий час підтримував стосунки, однак постійно разом не проживали. Приблизно весною 2009 року стосунки між ними припинилися. Дослідивши надані сторонами докази, суд встановив обставини справи і визначив відповідно до них правовідносини. Згідно з актовим записом та свідоцтвом про народження [PERSON] народилася 21 січня 2010 року. Її матірю є [PERSON], а запис про батька зроблений на підставі заяви матері відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (далі-СК України) (а.с. 10,23). Згідно з висновком експерта № 334 від 12.10. 2012 року відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш, ніж 99,999999 %, таким чином біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено (а. с. 58-61). Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Аналізуючи зібрані докази, суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] протягом 2008 -2009 років підтримували близькі стосунки, жили однією сімєю, висновком експерта фактично на 100 % підтверджується біологічне батьківство [PERSON], що суд визнає достатніми доказами для визнання батьківства відповідача і задоволення позову. Відповідач не надав ніяких доказів, які б спростовували докази, надані позивачкою. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати, повязані з проведенням судової експертизи у розмірі 3444 грн. 88 коп. (а.с. 68-70).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] в обґрунтуванні позову вказує, що згідно свідоцтва про право на спадщину від 07.12.2011 року, їй належить квартира [ADDRESS]. 29.11.2004 року, комісією від Тернівського РВК було проведено обстеження житлового приміщення та встановлено можливість будівництва прибудови. 15.12.2004 року нею було отримано дозвіл №10 на виконання робіт з прибудови до квартири №67 по вул. 23Лютого 105 в м. Кривому Розі. У 2005 році до вказаної квартири нею було добудовано прибудову «а», загальною площею 8,0 кв.м., в результаті добудови якої, загальна площа квартири [ADDRESS] збільшилась та складає 65,5 кв.м., житлова площа складає 33,7 кв.м. Актом прийняття в експлуатацію після здійснення прибудови від 26.09.2005 року було прийнято в експлуатацію завершену будівництвом прибудову балкону. Згідно технічного висновку висновку «Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІ Проектреконструкція», Дніпропетровський філіал, встановлено, що прибудова розташована під балконами вище розташованих поверхів та виконана в увязці з фасадом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач просить визнати за нею - [PERSON] право власності на прибудову «а», добудовану до квартири [ADDRESS], загальною площею 8,0 кв. м. Представник відповідача - Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради направив суду заяву про згоду з позовом та розгляд справи за відсутності представника. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву, якою просить розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Оскільки відповідач [PERSON] позов визнав, відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказування відповідно до ст.61 ЦПК України. Правовідносини між сторонами регулюються ст.ст.331, 383 ЦК України, згідно норм яких, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Оскільки суду надано всі належні докази для вирішення питання про визнання права власності на прибудову «а», добудовану до квартири [ADDRESS], з чим погодився відповідач, то позов підлягає задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі ст.ст.331, 383 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-27 00:00:00

В листопаді 2012 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі і від даного шлюбу мають неповнолітню доньку Діану, [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1000 грн., так як в добровільному порядку відповідач коштів на їх утримання не надає. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, погодився на сплату аліментів на утримання дитини в розмірі 1000 грн. та на утримання позивачки в розмірі 500 грн. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі і від даного шлюбу мають неповнолітню доньку Діану, [INFO], яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується матеріалами справи \\а.с.5\\ та визнається сторонами. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи викладене, а також згоду на це відповідача, суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки Діани, [INFO], в розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з 1 листопада 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, а також на утримання позивачки - в розмірі 500 грн., щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку. В іншій частині вимог суд вважає за необхідне в позові відмовити, так як підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі не вбачається. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки на відшкодування її витрат на правову допомогу 250 грн., а також в дохід бюджету - судовий збір в розмірі 214,60 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-27 00:00:00

У звязку з необхідністю затрати значного часу для складання повного рішення, суд на підставі ст. ст. 209, 218 ЦПК України, вважає за необхідне відкласти його складання до 03.12.2012 року, при цьому проголосивши його вступну та резолютивну частини.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-27 00:00:00

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2012 р., ухваленого у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, позовом третьої особи, яка заявляє самотні вимоги на предмет спору [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про виключення майна зі спільної сумісної власності подружжя позовні вимоги були задоволені частково. Зазначену вище цивільну справу ухвалою судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.11.2012 р. було повернуто до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення, оскільки при ухвалення судового рішення від 07.11.2012 р. суд не вирішив питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, у звязку з чим має бути ухвалено додаткове рішення. У судове засідання сторони не зявилися, не повідомили про причини неявки; за ч. 3 ст. 220 ЦПК України присутність сторін не є обовязковою при розгляді питання про ухвалення додаткового рішення. За ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється), суд, дійшов до наступного висновку. Згідно зі змістом ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання між сторонами про право, не вирішив питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Таким чином, оскільки при ухваленні судового рішення, судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат між сторонами та строк на виконання рішення не закінчився, суд з урахуванням того, що позов був задоволений частково, виходить з наявних у матеріалах справи відомостей щодо оплати судових витрат, сплачених кожною стороною (за первісним та зустрічними позовами) при предявленні позову до суду та вимог заявлених у позовах, а саме: при зверненні до суду позивачем за первісним позовом [PERSON] було сплачено судовий збір в розмірі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн., через що дані витрати підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом [PERSON] пропорційно до задоволених судом вимог позивача (1\~700,00 грн. : 2 = 850,00 грн.). Разом з тим, при зверненні до суду відповідачем із зустрічним позовом було сплачено 214,60 грн. щодо сплати судового збору; зустрічний позов був також задоволений частково (214,60 грн. : 2 = 107,3 грн.).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-27 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~29.08.2012 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 500 грн. щомісяця на своє утримання до досягнення дитиною віку трьох років. На підтвердження своїх позовних вимог вказала, що від шлюбу з відповідачем мають доньку [PERSON] [INFO], яка проживає з нею, відповідач мешкає окремо, не працює, але має можливість працювати та сплачувати аліменти, матеріальної допомоги на утримання дружини не надає, позивачка не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Позивачка підтримала свої позовні вимоги, просила розглядати справу за її відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги, заперечував проти стягнення аліментів в розмірі 500 грн. щомісячно на утримання дружини. Вислухавши пояснення представника відповдіача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.07.2010 року, від сумісного життя мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO], матірю дитини є позивачка [PERSON], батьком - відповідач [PERSON] (а.с.5). Дитина проживає з матірю (довідка про склад сім*ї, а.с.8), яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ч.2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.4 ст. 84 Сімейного кодексу України, право на утримання дружина має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що відповідач не працює, не навів в суді доказів, що має регулярний дохід, при цьому має на утриманні одну неповнолітню дитину, є працездатним, виходячи з розміру прожиткового мінімуму особу, встановленого ЗУ «Про державний бюджет на 2012 рік», тих обставин, що відповідач має на утриманні також неповнолітню дитину, матеріальну допомогу на утримання якої зобов*язаний надавати, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на дружину, підлягають стягненню аліменти в твердій грошовій сумі - 400 гр. щомісячно. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір 214,60 грн. Згідно ст. 367 ч.1 п.1 ЦПК України зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного і

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, за яким зазначає, що згідно Рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року Про визначення виконавців житлово-комунальних послугу м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 року, виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено - Концерн Міські теплові мережі м. Запоріжжя в будинках, мережі яких безпосередньо приєднанні до теплових мереж концерну (п. 1.3 Рішення). Далі зазначає, що у період з 12.05.2009 року по листопад 2009 року позивач надав послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у приміщення за адресою: [ADDRESS]. Проте мешканець вказаної квартири [PERSON] 11.05.2009 року помер. Після його смерті спадщину прийняв відповідач, який 10.12.2009 року отримав свідоцтво про право на спадщину вказану квартиру. Відповідач добровільно не оплатив суму боргу, у звязку з чим позивач,

Outcome: dismissed