Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-05 00:00:00

31 березня 2011 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] та просила суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їхніх неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., щомісячно на двох дітей і до повноліття сина [PERSON]. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 10 квітня 1999 року, який вона має намір розірвати. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. В січні 2010 року відповідач поїхав на заробітки до Казахстану, з того часу проживає окремо від сім'ї та матеріальну допомогу в добровільному порядку на утримання родини та дітей не надає. У зв'язку з цим їхні діти проживають з нею та перебувають на повному її утриманні. Відповідач належної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, оскільки здоровий, працездатний, офіційно працює за місцем свого проживання та має можливість матеріально утримувати дітей, тому вона бажає стягувати аліменти з нього в примусовому порядку. Позивачка в судове засідання не з'явилася, в письмовій заяві до суду просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує, позов просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, в письмовій заяві до суду просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. З копії свідоцтва про укладення шлюбу та свідоцтва про народження дітей видно, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 квітня 1999 року та від якого мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON]. [INFO] та дочку [PERSON], [INFO] (а.с.2,3,4), які згідно довідки виконавчого комітету Несолонської сільської ради Новоград- Волинського району перебувають на утриманні позивачки (а.с.7). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Вище вказаними нормами Сімейного кодексу України та роз'ясненнями Пленуму ВСУ України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що в разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здоровий та працездатний, офіційно працює, про що свідчить довідка, видана ТОВ «Тайинша-Астик» (Республіка Казахстан) №859 від 19 квітня 2012 року та отримує щомісячний регулярний дохід, інших утриманців не має, не приймає участі в утриманні та вихованні неповнолітніх дітей, належної матеріальної допомоги в добровільному порядку на їх утримання не надає, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати як інтересам дітей та позивачки, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і задовольняє їх. Суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 214,60 грн.

Outcome: approved