Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.12.2010 р. за ним визнано право власності на 26/100 частин жилого будинку по провулку Прогресивному, 30 в м. Харкові та виділено в житловому будинку літ. „А-1 приміщення 3-1, 3-2, 2-3. Відповідачі проживають в належній йому частині будинку, без його згоди. З вини відповідачів він не має можливості увійти у належну йому частину будинку, проживати, ремонтувати, утримувати її в належному стані, створити для себе необхідні умови для життя, відпочинку, що в свою чергу приводить до страждань, переживань, нервувань. На підставі викладеного позивач звернувся до суду із відповідним позовом, яким просив поновити його порушене право на користування належної йому частини будинку, виселити відповідачів з приміщення 3-1, 3-2, 2-3 житлового будинку літ. „А-1 по провулку Прогресивному, 30 в м. Харкові, стягнути з відповідачів на відшкодування моральної шкоди 5000 грн.. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просивши виселити відповідачів із приміщень, що йому належать на праві власності без надання іншого житлового приміщення, при цьому пояснив, що в будинку № 30 по провулку Прогресивному у м. Харкові, приміщення 3-1, 3-2, 2-3 мешкають відповідачі, в даних приміщеннях знаходяться їхні речі, відповідачі заважають позивачу користування власністю, у звязку з чим [PERSON] звернувся до суду із відповідним позовом. До судового засіданні відповідач [PERSON] не зявилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. До судового засідання відповідач [PERSON] не зявилася, була повідомлена про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Присутня відповідач [PERSON] у судовому засіданні від 06.03.2012 року пояснювала, що вона дійсно зайняла приміщення, які належать позивачу. В даних приміщеннях знаходиться її хвора матір, яку нікуди забрати. Приміщення, які належать позивачу опалюються та є електрика. Відповідачка зазначала, що через деякий час вона самостійно звільнить самовільно зайняті приміщення. Суд, вислухавши позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.12.2010 року за [PERSON] визнано право власності на 26/100 частини житлового будинку по провулку Прогресивному, 30 у м. Харкові та виділено в житловому будинку літ. „А-1 приміщення 3-1, 3-2, 2-3, з службових приміщень душ літ. „И, навіс літ. „К, частини хвіртки № . Рішення набрало законної сили. Позивач не має можливості вселитися в дану квартиру, вимушений винаймати інше житло, оскільки відповідачі на даний час без жодних підстав проживають у даній квартирі та відмовляються її звільнити. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Наявність фактичного проживання у квартирі відповідачів порушує право власника на користування та розпорядження своєю власністю. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до діючого законодавства, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права. В матеріалах справи міститься постанова від 27.06.2010 року з якої вбачається, що [PERSON] звертався до Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області із заявою щодо вжиття заходів до [PERSON], яка не пускає останнього у домоволодіння по провулку Прогресивному, 30 у м. Харкові. З акту державного виконавця від 29.08.2011 року встановлено, що при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова та при виїзду за адресою: м. Харків, провулок Прогресивний, 30 боржниця [PERSON] не впустила [PERSON] до частини домоволодіння. [PERSON] також звертався до Фрунзенського РВ ХМУ ГМУВС України в Харківській області 10.03.2011 року щодо вжиття заходів відносно сусідів, які мешкають за адресою: м. Харків, провулок Прогресивний, 30. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Відповідачами не надано доказів того, що вони не мешкають у спірному будинку. Згідно зі ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Таким чином, тільки позивач як власник спірної частини будинку має право розпоряджатися та користуватися цією власністю. Відповідно до 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування й розпорядження своїм майном. Відповідачі мешкають у частині будинку, що належить позивачу без правових підстав і тим самим перешкоджають власнику майна вільно користуватися, а також розпоряджатися своєю власністю і тому з огляду на ці обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Сукупність викладених обставин дають підстави для виселення відповідачів із житлового будинку по провулку Прогресивному, 30 у м. Харкові приміщення 3-1, 3-2, 2-3. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Суд вважає, що з вини відповідачів позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з порушенням його права користування, розпорядження, володіння майном, що йому належить на праві власності. При визначенні судом розміру відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з вимог розумності та справедливості та враховуючи обставини викладені вище вважає можливим стягнути з відповідачів по 1000 грн. з кожного.

Outcome: partial