Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла 13 липня 1999 року, оскільки пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю. У судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги не визнав та у задоволені позову просив відмовити. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що у задоволені позову слід відмовити, оскільки в судовому засіданні встановлено: Відповідно до свідоцтва про смерть серія 1-ИД № 030144 від 15 липня 1999 року мати [PERSON] та [PERSON], [PERSON] померла 13 липня 1999 року, що є часом відкриття спадщини на належне їй майно. Позивачка [PERSON] дізналася про смерть матері від сестри [PERSON] по телефону, однак з дня смерті матері, що є часом відкриття спадщини на належне їй майно на протязі шести місяців не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, чого в судовому засіданні не заперечував представник [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963 року особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963 строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У встановлений термін позивачка [PERSON] не звернулася в нотаріальну контору для оформлення права власності на спадкове майно, а також позивачка не прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті матері [PERSON] померлої 13 липня 1999 року, та не зверталася до суду із позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини, чого представник позивачки не заперечив в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 1000 Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Позивачкою [PERSON] було надано доручення на здійснення дій від її імені [PERSON] для оформлення спадщини після смерті матері [PERSON] померлої 13 липня 1999 року. Згідно з договору доручення від 04 липня 2002 року [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником в Теребовлянській державній конторі в Тернопільській області з питань оформлення спадкових справ після смерті [PERSON], померлої 13 липня 1999 року. Позивачка вважала, що спадщина була прийнята, хоча договір доручення був укладений через три роки після смерті спадкодавця. Позивачка [PERSON] пропустила строк передбачений ст. 549 Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963 року, для прийняття спадщини без поважних причин та не зверталася до суду про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Одночасно, [PERSON] у 2002 році під час перебування на Україні мала можливість звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але не скористалася цією можливістю. Також, мала можливість звернутися до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Представник позивачки в судовому засіданні не представив суду доказів, які б свідчили про не можливість звертатися встановлений строк для прийняття спадщини, а відповідно до ч. 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, встановлених цим Кодексом. Однак, після закінчення строку доручення, яке було дійсне до 04 липня 2005 року позивачка [PERSON] не переконалася у виконанні вказаного договору доручення, щодо оформлення спадщини. Твердження представника позивача [PERSON], про те що [PERSON] на словах підтвердила про виконання своїх обовязків як довірителя, але в судовому засіданні вказана обставина не знайшла свого підтвердження, а базується лише на припущення представника позивача, хоча відповідно до ч. 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може грунтуватися на припущеннях. Після смерті [PERSON] померлої 13 липня 1999 року до звернення [PERSON] в Теребовлянський районний суд минуло 13 років, а тому на думку суду, вказані представником позивачки [PERSON] причини щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суд не вважає поважними. Твердження представника позивачки [PERSON] про її перебування на роботі в Іспанії у судовому засіданні її представником було підтверджено. На думку суду, вказана обставина не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Постановою завідувача Теребовлянської державної нотаріальної контори державного нотаріуса [PERSON] від 01 червня 2012 року було відмовлено представнику [PERSON] [PERSON] у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що в м. Теребовля вул. Кн. Василька 16, Теребовлянського району, Тернопільської області, після смерті матері [PERSON], яка померла 13 липня 1999 року. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Однак, суд вважає, що позивачка [PERSON] пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], померлої 13 липня 1999 року, без поважних причин, а тому у задоволені її позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід відмовити, у звязку з його безпідставністю.

Outcome: dismissed