Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-02 00:00:00

У січні 2012 року Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Боярської міської ради звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, [PERSON], третя особа: Головне управління юстиції у Київській області про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку. Свої позовні вимоги Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Боярської міської ради обґрунтовував тим, що 21.08.2010 року померла [PERSON], 06.02.2011 року помер [PERSON] (батьки [PERSON] та [PERSON]О.)Після їх смерті відкрилася спадщина на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Боярка, вул. Шевченка, 179-а. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли її чоловік [PERSON], який помер 06.02.2011 року; її малолітні діти [PERSON], [PERSON] та син спадкодавця від першого шлюбу [PERSON] Після померлого [PERSON] [PERSON] не є спадкоємцем. У звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку та будинок нотаріус відмовив у видачі [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 7/8 частини земельної ділянки та житлового будинку. Орган опіки та піклування звернувся до суду з метою захисту прав та інтересів малолітніх дітей і просив суд визнати за ними право власності в рівних частинах на 7/8 частини земельної ділянки та житлового будинку, які розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Шевченка, буд. 179-а. В судовому засіданні представник Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Боярської міської ради підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, Орган опіки та піклування звернувся до суду з метою захисту прав та інтересів малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п.1.7 Правил опіки та піклування, які затверджені наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.99 за N 34/166/131/88 органи опіки та піклування відповідно до покладених на них завдань та розподілу повноважень між структурними підрозділами відповідних управлінь і відділів місцевої державної адміністрації: вирішують питання про встановлення і припинення опіки та піклування; ведуть облік щодо осіб, які потребують опіки (піклування); здійснюють нагляд за діяльністю опікунів і піклувальників; забезпечують тимчасове влаштування неповнолітніх та непрацездатних осіб, які потребують опіки (піклування); розглядають звернення дітей щодо неналежного виконання батьками (одним з них) обов'язків з виховання або щодо зловживання батьків своїми правами; вирішують згідно з чинним законодавством питання щодо грошових виплат дітям, які перебувають під опікою (піклуванням); розглядають спори, пов'язані з вихованням неповнолітніх дітей; розглядають скарги на дії опікунів (піклувальників); вирішують питання щодо забезпечення житлом дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які закінчили навчально-виховні заклади і не мають житла; вживають заходи щодо захисту особистих та майнових прав неповнолітніх дітей і осіб, які перебувають під опікою (піклуванням); беруть участь у розгляді судами спорів, пов'язаних із захистом прав неповнолітніх дітей та осіб, які перебувають під опікою (піклуванням); установлюють опіку над майном у передбачених законом випадках; оформлюють належні документи щодо особи підопічного та щодо майна, над яким установлюється опіка; охороняють та зберігають житло і майно підопічних і визнаних безвісно відсутніми; провадять іншу діяльність щодо забезпечення прав та інтересів неповнолітніх дітей та повнолітніх осіб, які потребують опіки і піклування. Судом встановлено, що 21.08.2010 року померла [PERSON], 06.02.2011 року помер [PERSON] (батьки [PERSON] та [PERSON]О.)Після їх смерті відкрилася спадщина на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Боярка, вул. Шевченка, 179-а. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли її чоловік [PERSON], який помер 06.02.2011 року; її малолітні діти [PERSON], [PERSON] та син спадкодавця від першого шлюбу [PERSON] Після померлого [PERSON] [PERSON] не є спадкоємцем. У звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку та будинок нотаріус відмовив у видачі [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 7/8 частини земельної ділянки та житлового будинку. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, а відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, відповідно до ч.1 ст.1267 Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» правило ст. 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не склав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 1218, 1261,1268 ЦК України, ст. 131 ЗК України, п.1.7 Правил опіки та піклування, які затверджені наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.99 за N 34/166/131/88 та

Outcome: approved