Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-09 00:00:00

У серпні 2012 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 11 561 грн. 42 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила що, вона і відповідач мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.11.2011 року зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.09.2011 року і до повноліття дитини. Відповідач аліменти не сплачує, внаслідок чого утворилася заборгованість по аліментам, яка станом на 01 серпня 2012 року становить 3790 грн. 63 коп. Стверджує, що відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України вона має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 02.09.2011 року по 01.08.2012 року та за її розрахунком ця сума становить 11561 грн. 42 коп. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що дійсно, станом на 01 серпня 2012 року існувала заборгованість по сплаті аліментів, але вона утворилася не з його вини. Зазначає, що він працює в ПАТ «Конвеєрмаш» на посаді водія та на даний час на підприємстві нерегулярно виплачують заробітну плату та існує заборгованість по її виплаті. У вересні 2012 року бухгалтерією підприємства було частково перераховано заборгованість по аліментам у розмірі 1210 грн. 42 коп. Посилаючись на зазначене, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку зібраним по справі доказам, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2011 року ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ЗО % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 вересня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. З наявної в матеріалах справи довідки Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції № 29105 від 15 серпня 2012 року вбачається, що станом на 01 серпня 2012 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становила 3 790 грн. 63 коп. ( а. с. 6). Згідно із довідки ПАТ «Конвеєрмаш» станом на 27 вересня 2012 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] становить 2014 грн. Відповідно до платіжного доручення № 801 від 12 вересня 2012 року в рахунок погашення заборгованості по аліментам підприємством відповідача на рахунок [PERSON] було перераховано 1210 грн. 42 коп. Так, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Згідно ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, в матеріалах справи містяться докази несвоєчасної та неповної виплати відповідачу [PERSON] заробітної плати підприємством, на якому він працює та відсутні відомості про те, що останній ухилявся від своєчасної сплати аліментів , тому суд приходить до висновку про відсутність вини відповідача у не своєчасній сплаті аліментів та відсутності підстав для нарахування та стягнення неустойки (пені). Ухвалюючи рішення, суд виходив із загальних засад цивільного судочинства: справедливості, добросовісності та розумності, зазначених у ст. З Цивільного кодексу України.

Outcome: dismissed