Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-21 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 22.12.2009 відповідач [PERSON] взяв у неї в борг 13 400 дол. США, які зобовязався повернути до 22.12.2010, про що надав розписку, однак в установлений строк борг не повернув. У звязку з наведеним, позивач просив стягнути з відповідача на її користь з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на 29.04.2011 борг в сумі 106 664 гривень. Відповідач скористався своїм правом та подав зустрічний позов до [PERSON] про визнання договору займу недійсним. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що самій [PERSON] розписку про борг грошів не писав, а написав розписку [PERSON] на користь [PERSON] в присутності сина останньої. Позивач зазначив, що розпоряджалась грошовими коштами виключно його дружина [PERSON], яка є донькою позивачки за первісним позовом. У звязку з наведеним позивач просив суд визнати договір займу недійсним, через те, що розписка була написана під примусом, оскільки однією з умов проживання з [PERSON] була необхідність здійснити ремонт у квартирі. В судовому засіданні, як представник позивача так і сама позивач [PERSON] підтримали свої вимоги та просили їх задовольнити, заперечуючи проти зустрічного позову [PERSON] В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON], та просив задовольнити вимоги свого довірителя [PERSON], зазначаючи, що дружина [PERSON] повинна бути відповідачем по справі, а розписка про договір займу була написана під впливом обману. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази приходить до висновку про наявність правових підстав, для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, та відсутності правових підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору займу недійсним, з огляду на наступне. Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Позичальник зобов'язаний в свою чергу, з огляду на ч.1 ст.1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; на виконання ч. 1 ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 22.12.2009 [PERSON], 29.04.1982, взяв в борг у [PERSON] 13 400 дол.США та зобовязався повернути до 22.12.2010 надавши підтвердження укладеного договору позики розписку у простій письмовій формі (а.с.7), проте, з боку позичальника зобовязання виконано не було, грошові кошти позикодавцеві повернуті не були. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за статтею 559 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, беручи до уваги те, що відповідач порушив зобовязання за укладеним договором позики, допустивши його невиконання, правові наслідки порушення зобовязання договором обумовлені не були, для суду вбачаються правові підстави для поновлення порушених прав позивача шляхом присудження стягнення грошової суми із особи, яка допустила порушення виконання боргового зобовязання за договором. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України; відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За розгляду справи позивач, довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України; в свою чергу відповідач скориставшись своїм правом подав зустрічний позов, однак не довів ті обставини, на які покладався як на підставу своїх вимог, до правоохоронних органів із заявою про злочин з приводу обману [PERSON] не звертався. Разом з тим, при визначенні розміру суми, яка підлягає стягненню, суд виходить з того, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, однак, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ст. 533 ЦК України). Таким чином, оскільки сторонами за договором позики не було встановлено іншого порядку визначення, сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається судом за офіційним курсом відповідної валюти в межах позовних вимог станом на 29.04.2011 ( Офіційний курс НБУ на 28.04 2011 складає 7,96 грн. за одиницю USD), тому, з урахуванням зазначеного, для суду вбачаються правові підстави для визначення суми боргу в сумі 106 664.00 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 13 400 дол. США х 7,9654000 грн. за одиницю USD. Вирішуючи відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача [PERSON] користь позивача [PERSON] судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 1066.64 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 гривень.

Outcome: approved