Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння, посилаючись не те, що їй належить на праві власності, на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії АХС № 008738, виданого РЕВ МВ № 1 АІ ГУМВС України в Харківській області 11 листопада 2005 року, автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, (кузов, рама), номер JMBSNCS3A5U019517, реєстраційний номер [NUMBER]. 27 травня 2011 року нею на імя відповідачів [PERSON], [PERSON] було видано довіреність на право керування та розпорядження в її інтересах належним їй транспортним засобом. 06 червня 2011 року позивач відмінила довіреність на управління та розпорядження належним їй автомобілем, видану на імя [PERSON], [PERSON], шляхом подання заяви приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу [PERSON], про що 08 червня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] відповідачам було направлено копію заяви про скасування довіреності. Згодом позивач довідалась, що [PERSON], [PERSON], діючи на підставі виданої нею довіреності, передали автомобіль для використання без права розпорядження [PERSON] та його дружині [PERSON] В звязку з відсутністю у відповідачів правових підстав для володіння автомобілем, позивач просить зобовязати відповідачів передати позивачеві автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, (кузов, рама), номер JMBSNCS3A5U019517, реєстраційний номер [NUMBER], що належить позивачеві на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АХС № 008738, виданого РЕВ МВ № 1 АІ ГУМВС України в Харківській області 11 листопада 2005 року, передати їй технічний паспорт про реєстрацію на автомобіль, довіреність на управління та розпорядження автомобілем марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, (кузов, рама), номер JMBSNCS3A5U019517, реєстраційний номер [NUMBER], видану на імя [PERSON], [PERSON] від 27.05.2011 року, ключі від автомобіля. Стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати. 16 січня 2012 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на автомобіль, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 04 червня 2011 року він придбав у [PERSON] автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, номер JMBSNCS3A5U019517, реєстраційний номер [NUMBER], про що [PERSON] написав йому розписку про отримання від нього коштів і посвідчив у нотаріуса довіреність на його імя та імя його дружини [PERSON], передав йому автомобіль та ключі від нього. Крім того, вони з [PERSON] уклали попередній договір купівлі продажу автомобілю, відповідно до якого взяли на себе зобовязання укласти договір купівлі-продажу автомобілю не пізніше 04 листопада 2011 року. Згодом він дізнався про те, що [PERSON] звернулася до суду з позовом про витребування автомобіля на її користь. Оскільки станом на 04 червня 2011 року [PERSON] не відміняла своєї довіреності на імя [PERSON], [PERSON], а відмінила її тільки 06 червня 2011 року, про що [PERSON] стало відомо лише 15 червня 2011 року, тоді як ним з [PERSON] фактично було укладено договір купівлі продажу автомобілю 04 червня 2011 року, [PERSON] діяв у межах наданих йому [PERSON] повноважень від її імені, просить визнати за ним право власності на автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, номер JMBSNCS3A5U019517, реєстраційний номер [NUMBER]. Стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати. 16 січня 2012 року ухвалою суду вищезазначені позовні заяви обєднанні в одне провадження для спільного їх розгляду. В судовому засіданні позивач, вона є відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON], яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги, підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, зазначивши, що позивач, як власник, має право на повернення належного їй автомобіля, оскільки надавала відповідачам [PERSON], [PERSON] довіреність на автомобіль для проведення ремонту транспортного засобу за межами населеного пункту, де вона мешкає, сама у цей час перебувала в м. Київ, ніяких домовленостей щодо укладення договору купівлі-продажу автомобіля нею з [PERSON], [PERSON] не відбувалось, як тільки вона довідалась про те, що відповідач [PERSON] передоручив керування належним їй автомобілем [PERSON], [PERSON] вона скасувала довіреність, про що одразу ж повідомила відповідачів, чим припинено як повноваження [PERSON], [PERSON] за наданою на їх імя довіреністю, так і повноваження [PERSON], [PERSON] з передоручення. Внаслідок здійснення [PERSON] дій щодо передоручення автомобіля [PERSON], [PERSON] для позивача не виникає ніяких прав та обовязків відносно [PERSON] та [PERSON], тому у відповідачів відсутні правові підстави для утримання автомобіля у себе. Грошових коштів за здійснення продажу автомобіля відповідачем [PERSON] вона не отримувала, особисто довіреність на імя [PERSON], [PERSON] не надавала. Також вказали, що за довіреністю не переходить право власності від однієї особи до іншої, відповідач [PERSON], як представник, здійснюючи повноваження щодо розпорядження належним позивачу автомобілем на користь відповідачів [PERSON], [PERSON] мав діяти лише в інтересах довірителя і не мав права на вчинення правочину щодо продажу автомобіля від імені [PERSON] у власних інтересах. Тому вважає, що у відповідачів відсутні будь які правові підстави для утримання належного їй автомобіля у себе. Проти зустрічних позовних вимог заперечували. В судовому засіданні відповідач-позивач [PERSON] та його представник [PERSON], яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги, проти первісного позову заперечували та пояснили, що [PERSON] 27 травня 2011 року за складання на імя [PERSON] та імя [PERSON] довіреності на належний їй автомобіль отримала від нього 7500 доларів США, з цього часу він відкрито володів, користувався автомобілем, з обліку ДАІ не знімав, не дивлячись на те, що таку можливість мав. 04 червня 2011 року він, діючи на підставі виданої [PERSON] довіреності, уклав попередній договір купівлі-продажу автомобілю, надав довіреність на право володіння та розпорядження автомобілем [PERSON], [PERSON] за що отримав від останніх гроші за автомобіль, передав їм автомобіль та ключі від нього. Отримання грошових коштів за автомобіль підтверджується розпискою [PERSON] 08 червня 2011 року він дізнався про те, що [PERSON] скасувала видану довіреність і просить повернути їй автомобіль та документи на нього. Сама [PERSON] повідомила йому, що отримані нею від нього гроші за продаж автомобіля, забрав у неї її хлопець. Зазначили, що на тій підставі, що між [PERSON] та [PERSON] було усно укладено договір купівлі продажу спірного автомобілю, на підтвердження чого позивачем було видано на імя [PERSON] довіреність, останній діючи у повній відповідності до повноважень, наданих йому [PERSON], розпорядився автомобілем, 04 червня 2011 року уклавши договір купівлі продажу з [PERSON] та [PERSON], оскільки даний правочин було здійснено [PERSON] в період дії виданої [PERSON] довіреності, вважає, що права та обовязки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення ним продажу автомобілю [PERSON], [PERSON] до того, як він дізнався або міг дізнатися про скасування довіреності, зберігають чинність для [PERSON], яка натомість ставить питання про повернення їй автомобіля. Оскільки [PERSON] вважає, що між ними з [PERSON] було досягнуто всіх суттєвих умов договору купівлі-продажу автомобілю, що підтверджується довіреністю, то між ними відбулося повне виконання умов договору, тому діючи у повній відповідності до повноважень, наданих йому [PERSON], в період дії виданої нею довіреності, він розпорядився автомобілем, продавши його 04 червня 2011 року [PERSON] та [PERSON] Зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримали. В судовому засіданні відповідач-позивач [PERSON] проти первісного позову заперечував, пояснив, що 04 червня 2011 року він придбав у [PERSON] спірний автомобіль. Після передачі ним грошей за автомобіль [PERSON] написав розписку про отримання від нього коштів, передав йому автомобіль, документи та ключі від нього. Крім того, між ним та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі продажу автомобілю, відповідно до якого вони взяли на себе зобовязання укласти договір купівлі продажу автомобілю не пізніше 04 листопада 2011 року. Згодом він дізнався про те, що [PERSON] звернулася до суду з позовом про витребування автомобіля на її користь. Оскільки станом на 04 червня 2011 року [PERSON] не відміняла своєї довіреності на імя [PERSON], [PERSON], а відмінила її тільки 06 червня 2011 року, після продажу йому автомобіля, про що [PERSON] стало відомо лише 15 червня 2011 року, тоді як ним з [PERSON] фактично було укладено договір купівлі продажу автомобілю 04 червня 2011 року, він вважає, що [PERSON] діяв у межах наданих йому [PERSON] повноважень від її імені, оскільки ним придбано автомобіль за що сплачено [PERSON] кошти і сумі 9500 доларів США, просить визнати за ним право власності на автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, номер JMBSNCS3A5U019517, реєстраційний номер [NUMBER]. В задоволенні вимог [PERSON] про витребування автомобіля з незаконного володіння відмовити. Відповідач за основним та зустрічним позовом, [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позов про витребування майна із чужого незаконного володіння не визнає, зустрічний позов підтримує (а.с. 99). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, надала суду заяву про заперечення проти позовних вимог [PERSON], позовні вимоги [PERSON] за зустрічною позовною заявою підтримує, просить розглянути справу за її відсутності (а.с. 70). Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками процесу право власності на автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, (кузов, рама), номер JMBSNCS3A5U019517, реєстраційний номер [NUMBER]. зареєстровано за [PERSON] (а.с. 38). 27 травня 2011 року [PERSON] на імя відповідачів [PERSON], [PERSON] було видано довіреність на право керування та розпорядження в її інтересах належним їй транспортним засобом, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Разом з довіреністю відповідачам був переданий автомобіль та ключі від нього (а.с. 6). Зазначена довіреність видана з правом часткового або повного передоручення терміном на десять років та дійсна до 27 травня 2021 року. 04 червня 2011 року [PERSON] від імені [PERSON] на імя [PERSON], [PERSON] було видано довіреність на право експлуатувати, ремонтувати та слідкувати за технічним станом, користуватися, а також розпоряджатися (продавати, обміняти, здати в оренду) належним [PERSON] автомобілем марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, (кузов, рама), номер JMBSNCS3A5U019517, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується довіреністю посвідченою приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] від 04 червня 2011 року. При оформленні довіреності приватним нотаріусом було розяснено сторонам зміст ст. ст. 237-241, 244-250, 1000, 1007, 1187 ЦК України щодо поняття довіреності, її форм, строків, припинення представництва за довіреністю, відмови представника від вчинення дій, які були визначені довіреністю, можливість скасування довіреності у будь-який час на протязі її дії, з обовязком повідомити про скасування довіреності представника, а також відомих довірителю третіх осіб, для представництва перед якими видана довіреність (а.с. 73). 06 червня 2011 року [PERSON] відмінила довіреність на управління та розпорядження автомобілем марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, (кузов, рама), номер JMBSNCS3A5U019517, реєстраційний номер [NUMBER], видану на імя [PERSON], [PERSON], посвідчену 27.05.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], шляхом подання заяви приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу [PERSON], про що належним чином 08 червня 2011 року повідомила відповідачів [PERSON] та [PERSON], що підтверджується квитанцією поштового відділення [PERSON] «Укрпошта»м. Харків ВЗ-1 про оплату відправлення повідомлення рекомендованим листом (а.с. 7-9). Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до ст. 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Права та обов'язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася. Відповідно до ч. 3 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала. Таким чином, як встановлено в судовому засіданні і підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, оскільки 06 червня 2011 року позивач скасувала видану на імя [PERSON], [PERSON] довіреність щодо спірного автомобілю, про що одразу ж повідомила відповідачів, [PERSON], [PERSON] повинні були повернути власнику належний їй автомобіль, але відмовились зробити це у добровільному порядку. Суд критично відноситься до посилань і тверджень відповідача [PERSON] про те, що між ним та позивачем існував усний договір купівлі-продажу спірного автомобіля і що [PERSON] отримувала від нього кошти за спірний автомобіль в сумі еквівалентній 7500 доларів США, на підтвердження чого нею була видана довіреність на імя відповідача на підставі наступного: Виходячи з положень ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреність не є документом за яким право власності може перейти від однієї особи до іншої, видача та отримання доручення ні в якій мірі не пов'язані з переходом права власності на автомобіль від його власника до представника, останньому надається лише (крім володіння і користування) можливість здійснювати операції з автомобілем в інтересах довірителя, що витікає з положень ст. 239 ЦК України відповідно до яких, угода, укладена представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. В силу чого оформлення довіреності [PERSON] на імя [PERSON] та [PERSON] з правом розпорядження в її інтересах транспортним засобом не є договором купівлі продажу спірного автомобіля Суд не бере до уваги заперечення щодо позовних вимог відповідача [PERSON] в частині того, що він купив вказаний автомобіль у [PERSON] і щодо нього мали місце шахрайські дії з її боку, так як ці заперечення ніякими доказами не підтверджуються. Будь-який договір між сторонами щодо спірного автомобіля не укладався. Відповідач [PERSON] не заявляє в суді вимог про визнання договору купівлі-продажу спірного автомобіля таким що відбувся чи дійсним. Таким чином, суд дійшов висновку, що надана [PERSON] на імя [PERSON], [PERSON] довіреність не є доказом укладення усно договору купівлі-продажу спірного автомобіля та передачі коштів позивачу за придбання спірного автомобілю, інших письмових доказів на підтвердження існування домовленості між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] щодо купівлі-продажу автомобілю та отримання [PERSON] коштів за продаж автомобілю відповідачами суду не надано. Кім того, статтею 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Виходячи із зазначених вимог чинного законодавства, договір купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами мав вчинятися лише в письмовій формі. Оскільки відповідачем [PERSON] не надано суду доказів на дотримання між ним та [PERSON] вимоги закону в частині додержання форми укладення правочину купівлі-продажу автомобіля, суд не може прийняти до уваги твердження відповідача [PERSON] про те, що між ним та [PERSON] існує договір купівлі-продажу спірного автомобіля. Натомість судом встановлено, що між сторонами склалися інші правовідносини: позивач [PERSON] передала право відповідачам [PERSON], [PERSON] розпоряджатися власним автомобілем за дорученням, тобто між сторонами виникли правовідносини, повязані з укладенням угоди на представництво інтересів особи, які врегульовано ст. 237-240,203,215,216 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Відповідно до ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Представник, який передав своє повноваження іншій особі, повинен повідомити про це особу, яку він представляє, та надати їй необхідні відомості про особу, якій передані відповідні повноваження (замісника). Невиконання цього обов'язку покладає на особу, яка передала повноваження, відповідальність за дії замісника як за свої власні. Правочин, вчинений замісником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, і не заперечується сторонами, відповідач [PERSON], передаючи свої повноваження щодо спірного автомобілю [PERSON], [PERSON], відомостей щодо осіб, яким передані повноваження на керування та експлуатування автомобілем позивачу не надавав. Більш того в своїх поясненнях відповідач [PERSON] зазначив, що ним 04 червня 2011 року було фактично вчинено правочин щодо продажу спірного автомобіля [PERSON], [PERSON] у власних інтересах, гроші за продаж автомобілю передавалися [PERSON] особисто йому, а він їх [PERSON] не передавав. Таким чином відповідачем [PERSON] не надано суду належних доказів на підтвердження тієї обставини, що він видав довіреність від 04 червня 2011 року [PERSON], [PERSON] на прохання [PERSON] та, що він повідомив [PERSON] про передачу повноважень наданих нею довіреністю від 27 травня 2011 року відповідачам [PERSON], [PERSON] Оскільки відповідач [PERSON] не виконав вимог ст. 240 ЦК України, не повідомив позивача належним чином про вчинення ним передоручення 04 червня 2011 року [PERSON], [PERSON], стверджуючи при цьому про укладення з ними попереднього договору купівлі продажу спірного автомобілю і отримання від [PERSON] коштів в розмірі 9500 доларів США на свою користь всупереч інтересам [PERSON], суд приходить до висновку, що позивача фактично, в незаконний спосіб, позбавлено прав власності на своє майно. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України за загальним правилом право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 658 ЦК України якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Виходячи з вимог наведених вище положень цивільного кодексу України, надання [PERSON] довіреністю повноважень [PERSON], [PERSON] щодо користування та розпорядження автомобілем свідчить лише про передачу останнім повноважень щодо розпорядження спірним автомобілем від імені та в інтересах особи, яка надала загальну довіреність, і в силу того, що [PERSON] було скасовано загальну довіреність на імя [PERSON], [PERSON], припинилось і представництво за передорученням [PERSON], [PERSON], після чого останні повинні були повернути транспортний засіб власнику [PERSON], але цього не здійснили у добровільному порядку. Посилання відповідача [PERSON] в обґрунтування правомірності своїх дій, на розписку про сплату ним 04 червня 2011 року [PERSON] за купівлю спірного автомобілю 9500 доларів США, та укладення ним з відповідачем [PERSON] попереднього договору купівлі-продажу спірного автомобіля, не впливають на висновки суду, оскільки у випадку виникнення спору з питання повернення вказаної суми, [PERSON] не позбавлений права вирішувати його шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Таким чином, суд дійшов висновку, що передача [PERSON] третім особам, наданих йому [PERSON] повноважень щодо спірного автомобілю, навіть якщо ці дії вчинено після скасування загальної довіреності на імя [PERSON], [PERSON], не позбавляє [PERSON] права власності на належний їй автомобіль та не створює для неї обовязків щодо передачі належного їй автомобіля у власність [PERSON], [PERSON], а свідчить про незаконність та безпідставність володіння та користування спірним автомобілем відповідачами. Відповідно до вимог ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно, від особи, як незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Стаття 1213 ЦК України передбачає, що набувач обовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи, що на даний час правові підстави за якими відповідачам був переданий спірний автомобіль відпали, однак відповідачі продовжують безпідставно утримувати у себе майно, що належить позивачу на праві власності, суд вважає, що позовні вимоги про витребування належного позивачеві автомобілю марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, (кузов, рама), номер JMBSNCS3A5U019517, реєстраційний номер [NUMBER] обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню, і спірний автомобіль слід витребувати у відповідачів [PERSON], [PERSON], оскільки відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав факт передачі йому автомобіля відповідачем [PERSON] і підтвердив факт перебування на даний час спірного автомобіля у його незаконному володінні. Частково задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд також враховував положення ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Також, з наведених вище підстав, суд дійшов висновку про те, що зустрічні позовні [PERSON] не підлягають задоволенню. Зазначаючи в рішенні суду імя по батькові відповідача [PERSON] як «Васильович», замість «Валентинович», як помилково вказано у первісній та зустрічній позовних заявах, суд виходив з того, що згідно даних, які містяться в матеріалах справи імя по батькові [PERSON] вказується як Васильович (а.с. 6-7, 12, 99). В силу ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути із [PERSON], [PERSON] на користь позивача суму сплачених судових витрат по справі в розмірі 760 гривень.

Outcome: partial