Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому після уточнення вимог (а.с.23) вказала, що під час шлюбу з відповідачем ними був придбаний автомобіль Чері -Амулет д .н. з. АХ 4290 ВЕ шляхом оформлення довіреності у м. Артемівськ Донецької області. Вважає вказаний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, просить визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного автомобіля і стягнути половину його вартості. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеному у позові. Представник позивачки [PERSON] позов підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеному у позові. Представник позивачки [PERSON] позов та пояснення представника [PERSON] підтримав Відповідач позов не визнав, суду пояснив, що автомобіль був отриманий у користування на підставі довіреності від знайомого його брата. Гроші за нього не платили, автомобіль згодом повернули. Проти того, що на час отримання автомобілю перебував у шлюбі з позивачкою не заперечував. У судовому засіданні дослідженні інші докази: довіреність від 15.11.2010 p.; протокол допиту свідка. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.ст.60, 69, 69-71 України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові нa праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Компенсація вартості частки подружжя допускається за згодою одного з подружжя. На підставі ст.1000 ч.1 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений)зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. У судовому засіданні встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі відповідач та [PERSON] уклали з [PERSON] усний договір доручення, на виконання якого 15 листопада 2010 р. приватним нотаріусом була посвідчена довіреність, згідно якої відповідач та [PERSON] отримала право користування та розпорядження автомобілем [NUMBER]. Договір доручення не є підставою для виникнення права власності на будь-яке майно, у т.ч. і на автомобіль, особа, якій видана довіреність на виконання такого договору виступає у правочинах від імені довірителя, а не свого власного. Позивачкою не надані інші докази того, що автомобіль був придбаний у власність. Тому вказаний автомобіль не був спільною сумісною власністю подружжя - сторін у справі, право позивачки на право власності на частку в ньому а також на стягнення вартості такої частки відсутнє, як відсутні і підставі для задоволення позову. На підставі викладеного, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, -

Outcome: dismissed