Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 08.08.2002 року по 17.10.2011 року знаходилася у трудових відносинах з ДП « Завод ОБ та ВТ». В зв'язку з важкими умовами праці вона отримала професійне захворювання, в результаті якого висновком МСЕК від 07.11.2011 року їй встановлено 65 % втрати професійної працездатності безтерміново. Причиною професійного стало проведення робіт в умовах підвищених рівнів шуму, пилу, загазованості. Вважає, що відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду в розмірі 65 000 грн. за те, що професійне захворювання спричиняє їй страждання, порушує нормальні життєві звички, постійно хворіє, оскільки з вини заводу , який не створив безпечних умов праці вона хворіє нейросенсорною туговухістю 3 ступеня з помірним ступенем зниження слуху та рядом супутніх захворювань. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала та просить відмовити у задоволенні позову, пояснюючи, що моральна шкода позивачу виключно з вини відповідача завдана не була, жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивач не надала, остання виконувала роботу добровільно, усвідомлюючи при цьому можливі негативні наслідки для свого здоровя. Окрім цього, позивач пропустив без поважних причин 3-х місячний строк звернення до суду, передбачений нормами КЗпПУ. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, будь яких відгуків на позовну заяву не надав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши зібрані докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов позивача обгрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 08.08.2002 року по 17.10.2011 року знаходилася у трудових відносинах з ДП « Завод ОБ та ВТ», працюючи на посаді машиніста крана 5 розряду цеху № 31, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.3-4). 07.09.2011 року направлено повідомлення про професійне захворювання за формою П-3 та 15.09.2011 року було складено акт розслідування причин професійного захворювання на виробництві № 1 за формою П-4, в якому зазначено, що воно у [PERSON] виникло у зв'язку з неефективністю використання засобів індивідуального захисту, недосконалістю технологій. Причина професійного захворювання-проведення робіт в умовах підвищених рівнів шуму, пилу (а.с. 5-6). Перебуваючи на обстеженні та лікуванні в клініці Харківського НДІ гігієни та профзахворювань, позивачу було встановлений діагноз: «Силікоз першої стадії S/S, 2/2 повільний розвиток. Хронічне обструктивне захворювання легень токсикоз-пилової етіології першої стадії у фазі нестійкої ремісії. Емфіземи легень другої стадії. Легенева недостатність другої стадії. Захворювання професійне (вперше встановлено ППВЕК НД1 гігієни праці і профзахворювань ХНМУ 01.09.2011 p.). Нейросенсорна туговухість з помірним ступенем зниження слуху (третя ступінь)» (а.с.5-7,9). Висновком МСЕК від 07.11.2011 року позивачу встановлено 65 % стійкої втрати професійної працездатності, встановлено 3 групу інвалідності безтерміново (а.с.13) Відповідно до ст.ст. 1,3,21,43 ч.4, 46 ч. 1 Конституції України , Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної , часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Так, ДП « Завод ОБ та ВТ»створило неналежні умови праці позивача, внаслідок яких позивач отримав професійне захворювання зі стійкою втратою непрацездатності, що призвело його до моральних страждань і є підставою для відшкодування моральної шкоди. Положеннями 2 ст.4 Закону України „ Про охорону праці" встановлено, що державна політика в галузі охорони праці базується зокрема, на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних , безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ст. 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законом порядку. У статті 237-1 даного кодексу зазначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно до ст. 1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, сума 6 500 грн., буде достатньою для компенсації позивачу фізичного болю, фізичних та душевних страждань, які він зазнав в результаті професійного захворювання. Що ж стосується посилання відповідача на пропущення позивачем 3-х місячного строку звернення до суду з позовом, суд вважає їх помилковими, оскільки згідно з п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя, а тому позивачка процесуальні строки звернення до суду не порушила.

Outcome: partial