Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-07 00:00:00

ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» звернулося з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором лізингу. Вимоги мотивовано тим, що на підставі укладеного 13 березня 2008 року договору № 08031313 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання, [PERSON] позивачем надано обладнання на суму 5 702 грн. на строк 24 місяці з дня отримання обладнання. Відповідач грошові зобов'язання (щодо внесення орендної плати, оплати вартості обладнання) за договором належним чином не виконує, у зв'язку із чим станом на 05 березня 2013 року виникла заборгованість. За вказаних обставин позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за невиконання договірних зобов'язань 25 847,95 грн., з них: компенсація вартості товару/послуг - 5 702 грн., фінансова комісія - 6 842,40 грн., індексація місячних платежів - 3 378,59 грн., індексація простроченої заборгованості - 8 701,87 грн., індексація платежів - 36,13 грн., штраф - 1 140 грн., компенсація витрат 46,56 грн., а також понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився - надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідно до змісту якої на задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився - надав заяву про розгляд справи за її відсутністю, відповідно до змісту якої позов визнала в межах строку позовної давності, який просила застосувати до спірних правовідносин. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що 13 березня 2008 року між ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій», в інтересах якого діяло ТОВ «Версія-Сістемс» та [PERSON] укладений договір № 08031313 про отримання ІТ-обладнання в системі LeaseIT, за умовами якого відповідач отримала від постачальника - учасника системи LeaseIT - обладнання на загальну вартість 5 702 грн., а позивач як оператор, зобов'язувався забезпечити передання останній обладнання та надати їй інші, передбачені обраним нею пакетом LeaseIT Інвайт (а.с. 6). 16 грудня 2011 року найменування ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій» змінено на ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» (а.с. 24). Правовідносини, що склалися у сторін на підставі укладеного договору, окрім нього регулюються Правилами отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, із змістом яких [PERSON] ознайомлена при укладенні договору (а.с. 6 - 13). Так, відповідачем було обрано пакет LeaseIT Інсайт, за умовами якого відповідач отримала ІТ-обладнання на умовах фінансового лізингу, право власності на таке обладнання у неї виникає після сплати всіх передбачених пакетом платежів та ціни, за якою обладнання може бути викуплене, а саме: протягом 24 місяців [PERSON] зобов'язалася щомісячно сплачувати на рахунок позивача вартість обладнання та фінансову комісію, що визначена договором у розмірі 2% від первісної вартості обладнання за кожний місяць до повної виплати вартості обладнання (а.с. 13). Як слідує з накладної-вимоги від 13 березня 2008 року № 20083642 обумовлене договором ІТ-обладнання отримане відповідачем (а.с. 14 - 17). Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі. Сплати лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором (ч. 1 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг»). Як слідує з норм ст.ст. 629, 638 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором (ст. 611 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужим грошовими коштами. Відповідач отримавши ІТ-обладнання, зобов'язання щодо виплати його вартості та оплати послуг позивача за укладеним договором в порушення вищезазначених норм закону та умов договору належним чином не виконав. Розмір заборгованості відповідача за договором на 05 березня 2013 року становить 25 847,95 грн. (а.с. 18 - 19). Суд, дослідивши письмові докази, визнає неналежне виконання [PERSON] грошових зобов'язань доведеним та таким, що порушує договір й правила ст.ст. 526, 530, 806 ЦК України. За цих обставин, у позивача виникло право вимагати стягнення з відповідача заборгованості за договором фінансового лізингу, в тому числі передбачених договором штрафних санкцій за невиконання умов договору та індексації витребуваних ним грошових коштів в рахунок відшкодування збитків, завданих інфляцією. З приводу позиції відповідача щодо застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності суд зазначає наступне, відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Враховуючи вищевикладене, а також те, що договір фінансового лізингу між сторонами укладено 13 березня 2008 року терміном на 24 місяці, тобто до 13 березня 2010 року, а позивач звернувся з позовом 11 березня 2013 року, дата надіслання позивачем поштою позовної заяви (а.с. 28), тому товариством дотримано встановлений законом трирічний строк позовної давності. У зв'язку з вищенаведеним суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності. Щодо визначення розміру грошових коштів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача суд вважає, що по-перше, індексація належних до сплати і несплачених платежів із застосування коефіцієнта, на який збільшився курс долара США по відношенню до української гривні у розрахунковому періоді проведений позивачем безпідставно, оскільки, вартість переданого відповідачу обладнання визначалася сторонами в національній валюті і не змінилася залежно від встановленого пізніше курсу долара США до гривні; по-друге заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації понесених витрат розміром 46,56 грн. є безпідставними, оскільки під час судового розгляду суду не надано жодного доказу в обґрунтування вимог в цій частині, щоб вказували на понесення позивачем таких витрат з вини відповідача. Таким чином, враховуючи вищенаведене розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за договором фінансового лізингу підлягає зменшенню на суму проведеної позивачем індексації з підстав зміни курсу долара США до гривні та розміру компенсації понесених витрат. Враховуючи наведене суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає борг за Договором та, відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені останнім і підтвердженні документально судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 229,40 грн. (а.с. 5).

Outcome: partial