Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просить визнати недійсним рішення [PERSON] сільської ради від 28.03.2008р. № 15-140 про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1208га по вул.Набережній,43 у с.Трушки Білоцерківського району Київської області та визнати недійсним державний акт серії ЯЖ № 409617 від 15.07.2008р. на право власності на земельну ділянку, виданий на імя [PERSON]. Вимоги обґрунтував тим, що з 3.11.1990р. по 7.02.2007р. перебував у шлюбі з відповідачкою. Під час шлюбу, 10.08.2004р. придбали будинок по вул.Набережній,43 у с.Трушки Білоцерківського району, договір був оформлений на імя [PERSON]. В подальшому будинок був знесений за неможливістю проведення капітального ремонту. Після розірвання шлюбу позивач за власні кошти побудував новий житловий будинок, але оформити на нього право власності не має змоги, оскільки, як він дізнався пізніше, [PERSON] оформила на себе право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться будинок. У [PERSON] сільській раді позивачу повідомили, що для переоформлення пава власності на земельну ділянку на нього потрібна згода його колишньої дружини, як попереднього землекористувача. Позивач вважає, що рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки [PERSON] прийняте з порушенням законодавства і підлягає скасуванню на тих піставах, що будинок був придбаний подружжям за час перебування у шлюбі, тому він мав право на ? частину зазначеного будинку і як наслідок на ? частину земельної ділянки, на якій він розташований, відповідно до ст. 120 ЗК України. Проте його згоди при приватизації земельної ділянки ніхто не запитував. Даний спір вже розглядався Білоцерківським міськрайонним судом, 26.10.2009р. відмовлено в задоволенні позову, але дане рішення було скасовано судом апеляційної інстанції і направлено на новий розгляд. 24.10.2010р. позов було залишено без розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, пояснив, що хоча законодавством не передбачена згода одного з подружжя на приватизацію земельної ділянки після розірвання шлюбу, але даним рішенням сільської ради про передачу у приватну власність землі лише [PERSON] порушено право позивача, оскільки він мав право на ? частину придбаного ними житлового будинку і ? частину земельної ділянки, на якій він був розташований. Новий житловий будинок позивач побудував за власні кошти, за час перебування у шлюбі був закладений лише фундамент. На даний час оформити право власності на будинок позивач не може. За позовом [PERSON] майно між подружжям було поділено судом у 2010р., питання про поділ земельної ділянки, житлового будинку не ставилося. Мирним шляхом вирішити спір не вдалося. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, під розписку. Представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе на підставі наявних у справі доказів постановити заочне рішення. У попередньому судовому засіданні відповідач позов не визнала, посилаючись на те, що вона правомірно оформила на себе право власності на земельну ділянку після розірвання шлюбу, згода позивача не вимагалася. Новий будинок був збудований ними разом, зведена коробка, позивач лише попросився пожити в ньому, бо в нього не було іншого житла, провів внутрішні будівельні роботи. Згоди щодо поділу будинку та переоформлення земельної ділянки досягти не можуть, при поділі майна подружжя ці питання не ставилися. Відповідач [PERSON] сільська Рада Білоцерківського району в судове засідання не зявилася, просить розглядати справу у відсутності представника. Позов не визнає. Третя особа - Управління земельних ресурсів у Білоцерківському районі в судове засідання не зявилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, під розписку. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 7.02.2007р., про що свідчить копія свідоцтва. 10.08.2004р. подружжям на підставі договору купівлі-продажу був придбаний житловий будинок по вул.Набережній,43 у с.Трушки Білоцерківського району. Куплений будинок був знесений і розпочате будівництво нового будинку, що визнали сторони. Позивач стверджує, що за час шлюбу був закладений лише фундамент, а після розірвання шлюбу він за власні кошти проводив будівництво житлового будинку, на підтвердження чого надав копію проекту житлового будинку від 30.05.2007р., копії товарних чеків, накладних та квитанцій на придбання будівельних матеріалів у 2008-2011р.. Відповідач [PERSON] стверджує, що за час перебування у шлюбі ними була збудована «коробка» будинку, а [PERSON] за власні кошти проводив лише внутрішні роботи. Вселився до будинку за її згоди, оскільки не мав де проживати. Питання щодо розподілу майна вирішувалося в судовому порядку в 2007-2010р.р., проте ні будинок, ні земельна ділянка до переліку майна подружжя не включалося. Згода позивача на приватизацію земельної ділянки не вимагалася. 15.07.2008р. [PERSON] був виданий державний акт серії ЯЖ № 409617 від 15.07.2008р. на право власності на земельну ділянку площею 0,1208га по вул.Набережній,43 у с.Трушки Білоцерківського району Київської області на підставі рішення [PERSON] сільської ради від 28.03.2008р. № 15-140. 31.03.2010р. ухвалою апеляційного суду Київської області скасоване рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 26.10.2009р. про відмову у задоволенні позову [PERSON] про скасуваня рішення [PERSON] сільської ради від 28.03.2008р. № 15-140 про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1208га по вул.Набережній,43 у с.Трушки Білоцерківського району Київської області та визнання недійсним державного акту серії ЯЖ № 409617 від 15.07.2008р. на право власності на земельну ділянку, виданого на імя [PERSON]. Справу повернуто на новий розгляд. 24.06.2010р. позов залишено без розгляду за неявкою позивача. 24.12.2011р. [PERSON] повторно звернувся до суду з вказаним позовом. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що порушень вимог законодавства [PERSON] сільською радою при прийнятті рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки [PERSON] виявлено не було. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ст.60 СК України та ст.120 ЗК України. Так, ст.60 СК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Ст. 120 ч.2 ЗК України передбачає, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчудження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Проте, зазначена частина статті в даній редакції викладена 27.04.2007р.. Ст. 120 ч.4 ЗК України передбачає, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчудження будівлі і споруди. Проте, питання про визнання права власності на певну частину спірної земельної ділянки чи то будинку позивачем не ставилося. Так, відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст.118 ч.1 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. З відповідною заявою, згідно вимог законодавства, звернулася відповідач [PERSON]. Тому підстав для визнання рішення сільської ради та державного акту на право власності на землю недійсними немає. Судові витрати покладаються на позивача. На підставі ст.ст. 116, 118, 120, 125, 126 ЗК України, ст.ст. 60, 61, 65, 68, 69 СК України,

Outcome: dismissed