Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності на спадщину за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 січня 2004 року помер їхній дід [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входило право на земельну частку (пай) розміром 4,74 га. Проживаючи з [PERSON] на день його смерті спадщину прийняла [PERSON], але право власності не реєструвала. 11 лютого 2008 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входить земельна ділянка площею 0,2500 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку. Спадщину після смерті [PERSON] на підставі заповіту прийняв [PERSON], проте право власності на земельні ділянки не реєстрував. У вересні 2010 року [PERSON] помер. Позивачі як спадкоємці за законом прияли спадщину, проте оформити її не можуть, оскільки у правовстановлюючих документах, які свого часу видавалися на імя [PERSON] та [PERSON] були допущені помилки у прізвищах, а саме: замість [PERSON] було вказано Несин. В судове засідання позивачі не зявилися, від них надійшло клопотання про можливість розгляду справи за їх відсутності. В судове засідання представник Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області не зявився, від нього надійшла заява про можливість розгляду справи за його відсутності, визнання позовних вимог в повному обсязі. Від Євминської сільської ради надійшла заява про визнання позовних вимог в повному обсязі і про можливість розгляду справи без присутності представника сільської ради. Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивачів та відповідачів в порядку ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 13 січня 2004 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. За життя [PERSON] мав право на земельну частку (пай) в розмірі 4,74 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі із земель колективної власності КСП «Євминка» (сертифікат на право на земельну частку (пай) ЧН № 0085509). [PERSON] на день смерті [PERSON] проживала разом з ним. Статтею 1268 (ч. 3) ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, враховуючи факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини (13 січня 2004 року) [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON]. 11 лютого 2008 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. За життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений секретарем Євминської сільської ради Козелецького району Чернігівської області 9 вересня 2004 року, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповідала [PERSON]. За життя [PERSON] була власником земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в с. Євминка, вул. Жовтнева, 27 Козелецького району Чернігівської області (державний акт на право власності на земельну ділянку ЯБ № 405429, виданий 22 грудня 2006 року). [PERSON] спадщину прийняв, йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. За підписом Євминського сільського голови було видано довідку, що в державному акті на право власності на земельну ділянку та в сертифікаті було допущено помилку: Несин виправлено [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до статей 1217 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Особливості спадкування прав на земельну ділянку визначені у земельному законодавстві. Ст. 80 ЗК України закріплено право громадян мати у приватній власності земельні ділянки. Норма п. «г» ч. 1 статті 81 ЗК України однією з підстав набуття права приватної власності на землю визнає перехід її у спадщину. Враховуючи викладене вище, проаналізувавши наявні в справі матеріали, суд вважає можливим визнати за позивачами в порядку спадкування право власності на земельну ділянки та право на земельну частку (пай) в рівних долях.

Outcome: approved