Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-12 00:00:00

03 жовтня 2010 року позивач звернулося до відповідача з вказаним позовом посилаючись на те що, 02 вересня 2010 року співробітниками УДАІ був тимчасово затриманий транспортний засіб - TOYOTA, державний номер [NUMBER], який був доставлений для зберігання на спеціальний майданчик тимчасового затримання за адресою: м.Херсон, Бериславське шосе, 46-а. Згідно реєстраційної картки ДАІ власником транспортного засобу є [PERSON]. З моменту затримання по 13.09.2013 року зазначений транспортний засіб знаходиться на зберіганні на спецмайданчику. Відповідач, будучи сповіщеним про необхідність забрати транспортний засіб та оплатити витрати, пов'язані з його зберіганням не вжив відповідних заходів стосовно повернення транспортного засобу, у зв'язку з чим позивач просив стягнути з нього заборгованість за зберігання належного відповідачу транспортного засобу у розмірі 8950 гривень, судові витрати на правову допомогу у розмірі 850 грн, судовий збір у розмірі 229, 41 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач до судового засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі поданих доказів та в порядку ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 02.09.2010 року у присутності водія [PERSON] був тимчасово затриманий транспортний засіб - автомобіль TOYOTA, державний номер [NUMBER] шляхом постановки для зберігання на спеціальний майданчик тимчасового затримання транспортних засобів за адресою: м.Херсон, Бериславське шосе, 46-а. про що був складений відповідний протокол за № 037535 (а. с. 5). Згідно до реєстраційної картки АМТ власником транспортного засобу є [PERSON] (а. с. 6). Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням зазначених норм процесуального закону саме позивач зобов'язаний довести правомірність дій працівників ДАЇ по затримці автомашини TOYOTA, державний номер [NUMBER], наявність вини водія, у зв'язку з чим було затримано автомашину, а також наявність повідомлення власника або водія автомобіля про знаходження автомашини на спеціальному майданчику. В матеріалах справи відсутні будь-які докази правомірності затримання транспортного засобу відповідача, оскільки немає протоколу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] або інших осіб, відсутня постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності, внаслідок чого виникла необхідність у затримці транспортного засобу, а також відповідно до діючого на той час КУпАП можливість застосування такого заходу як затримання транспортного засобу. Позивач та його представник не надали суду першої інстанції таких доказів. Таким чином, суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з урахуванням вимог змагальності та диспозитивності. Представник позивача при зверненні до суду з цим позовом як на обґрунтування своїх вимог посилався на те, що постановою КМ України № 1102 від 17.12.2008 р. передбачено порядок повернення затриманого транспортного засобу, згідно з яким повернення такого засобу можливо лише після оплати витрат, пов'язаних з його зберіганням та пред'явлення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення. Вказана постанова КМ України прийнята на виконання ст. 265-2 КУпАП, згідно з якою у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 21, статтями 121-1, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник Державної автомобільної інспекції тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу. Таке звернення особи є обов'язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення. Між тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що власника автомашини [PERSON] повідомляли про затримання його автомашини за порушення [PERSON] будь-яких правил, а також щодо необхідності забрати транспортний засіб з майданчику. Таким чином, законодавець визначив необхідність сплати за зберігання транспортного засобу лише за наявності вини водія або власника, а також правомірності дій по затримці цього засобу. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні достатні докази правомірності затримання транспортного засобу відповідача, а також тривалого - більш ніж 3 роки утримання автомашини на спеціальному майданчику, за відсутності доказів про своєчасне повідомлення власника транспортного засобу про вказане затримання, суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача 8950 грн. не має. Суд погоджується з твердженням позивача про те, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, а також з тим, що власність зобов'язує. Разом з тим, суду не надано доказів того, що [PERSON] незаконно володів транспортним засобом, тобто не є суб'єктом права володіння чужим майном у розумінні ст. 397 ЦК України, а відтак відповідач зобов'язаний сплачувати гроші за утримання автомашини. Також не можна погодитися з твердженням позивача про те, що правовідносини між сторонами регулюються нормами зобов'язального права щодо зберігання майна, оскільки доказів на укладення договору зберігання між сторонами не надано. Відносини з приводу оплати за зберігання затриманих транспортних засобів регулюються спеціальними нормами, а саме: постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках та стоянках». З огляду на наведене суд дійшов висновку, що вимоги ДП МВС України «Інформ-Ресурси» не підлягають задоволенню за рахунок відповідача [PERSON], оскільки підстав для цивільно-правової відповідальності останнього не встановлено.

Outcome: dismissed