Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: відділ Держкомзему Вільнянського району Запорізької області про визнання права власності на наймано в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON]. Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що матір померла 03.02.2012р. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входила і на земельна ділянка, площею 0,403га, яка розташована на території села Грушівка Вільнянського району Запорізької області. Позивач в позові зазначає, що крім неї спадкоємцями після смерті матері є також відповідачі: [PERSON] як друга донька померлої, та їх батько [PERSON] - як чоловік померлої. Останні, за ствердженням позивача, від своєї частини в спадщині відмовились. У встановлений законом строк позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, отримала свідоцтва про право власності на частину спадщини матері, проте не змогла оформити право власності на земельну ділянку, оскільки мати за життя не встигла отримати документ щодо права власності на неї. У звязку з чим позивач прохає суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері право власності на зазначену земельну ділянку. При цьому позивач звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі, прохає позов задовольнити в повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені. Відповідачі в судове засідання також не зявились, звернулись до суду з заявами, в яких зазначили, що проти задоволення позову не заперечують, прохають слухати справу у їх відсутності. Представник 3-ї особи в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Отже, з врахування поданих сторонами заяв, суд вважає можливим розглядати справу у їх відсутності сторін, а також у відсутності представника 3-ї особи. Вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків: Відповідно до п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Судом встановлено, що: 03.02.2012 померла [PERSON] (а.с.11). Заповіту не лишила. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Згідно з положеннями ст. 1261 ЦК України сторони відносяться до першої черги спадкоємців за законом після смерті [PERSON] : позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] як доньки померлої, а їх батько [PERSON] як чоловік померлої. З витребуваної судом з Вільнянської державної нотаріальної контори копії спадкової справи № 242/2012, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що у встановлений строк позивач подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини матері, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали заяви про відмову в прийняття належної їм частки спадщини померлої. При цьому нотаріусом були видані позивачу три Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] у вигляді належних останній двох житлових будинків та грошових вкладів. Тобто позивач оформила право власності на частину спадкового майна. Проте постановою державного нотаріуса Вільнянської державної нотаріальної контори [PERSON] від 12.12.2012 року позивачу було відмовлено в оформленні спадщини матері у вигляді земельної ділянки площею 0,403га, розташованої на території села Грушівка Вільнянського району Запорізької області з причин того, що у спадкодавця відсутні правовстановлюючі документи на цю ділянку. Згідно розяснень, які містять п. 10 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008р., судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або правовстановлюючим документом. В судовому засіданні доведений факт того, що за життя [PERSON] набула право власності на зазначену земельну ділянку на підставі долученого до матеріалів позову рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 11.01.2011 року у справі № 2-0805-273/2011, в якому зазначено, що остання успадкувала її за законом після своєї матері [PERSON] (а.с.4-5). Право власності [PERSON] на земельну ділянку підтверджено Державним актом про право власності на земельну ділянку Серії ЗП 04У № 0334. Також в матеріалах справи наявні письмові докази на підтвердження того, що в листопаді 2011 р. [PERSON] в Відділу Держкомзему у Вільнянському районі почала збирати документи для оформлення державного акту на вказану ділянку , проте в заявку зі смертю не встигла переоформити виданий на імя [PERSON] державний акт на своє імя. Отже, враховуючи те, що матір позивача за життя успадкувала спірну земельну ділянку на підставі судового рішення, проте в подальшому в звязку зі смертю не встигла отримати державний акт на підтвердження свого права, суд вважає, що до неї перейшли права та обовязки спадкодавця щодо зазначеної спірної земельної ділянки, а тому ця ділянка входить до складу спадщини [PERSON] Враховуючи, що всі інші спадкоємці [PERSON]І, окрім позивача, відповідно до ч.1 ст. 1273 ЦК України у передбачений законом строк подали нотаріусу заяви про відмову від своїх часток спадщини, то їх частки у спадщині на підставі ст. 1275 ЦК України переходять до єдиного спадкоємця першої черги, - тобто позивача. Таким чином, заявлені позовні вимоги суд вважає такими, що ґрунтуються на законних підставах . Оскільки позивачка не має можливості оформити права на спірну земельну ділянку в нотаріальній конторі, то згідно ст. 1 Протоколу № 11 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» право мирно володіти своїм майном, підлягає судовому захисту. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved