Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-24 00:00:00

У лютому 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним договору довічного утримання та розірвання договору. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві, з урахуванням уточнень, позивачі посилалися на те, що 07.02.2012 року померла мати позивача [PERSON] Позивачу випадково стало відомо, що у 2006 році між його матірю та відповідачем був укладений договір довічного утримання. Позивач вважає, що договір довічного утримання порушує його права і підлягає, як правочин, визнання недійсним. З урахуванням викладеного просив суд, визнати недійсним договір довічного утримання, укладений між [PERSON] та [PERSON]; розірвати договір довічного утримання, укладений між [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні позивач позов підтримав, на його задоволенні наполягав. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, просили суд у їх задоволенні відмовити, суду надали заперечення проти позову. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 01 лютого 2012 року померла [PERSON], про що Індустріальним відділом державної РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, зроблено актовий запис № 198 (а.с.6). 14 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори, за реєстровим № 5-1871 (а.с.26). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, вказаний договір зареєстрований в органах БТІ 20.10.2006 року. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. За умовами вищевказаного договору, відповідач взяв на себе обовязки по догляду за [PERSON], які ним виконувались в повному обсязі, що підтверджується особистими поясненнями відповідача та поясненнями свідків, допитаних в ході судового засідання. Також встановлено, що за життя матері позивача, останній жодного разу не приїздив до неї, не піклувався про неї та не доглядав, що також підтверджується поясненнями свідків у судовому засіданні. Також заслуговує на увагу укладання [PERSON] заповіту на імя відповідача, посвідченого 23.02.1996р. державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], за реєстровим № 3-2311, за яким [PERSON] заповідала відповідачу належну їй квартиру [ADDRESS] (а.с.25), що свідчить про волевиявлення та бажання померлої щодо розпорядження своїм майном. В позовній заяві позивач ставить вимоги щодо визнання недійсним договору довічного утримання та його розірвання, проте вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. За життя [PERSON] не висловлювала бажання розірвати договір довічного утримання, з боку відповідача виконувалися всі суттєві умови договору, зокрема п.5 зазначеного договору та вимоги ст. 749 ЦК України. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, за викладених обставин, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed