Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача борг у сумі 798 грн. 98 коп., 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 3\~ 321,22 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. 02.05.2001 року, [PERSON] надала [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 100 доларів США, які у вересні 2001 року відповідач повинна була повернути, що підтверджується борговою розпискою від 02.05.2001 року. Після певного строку позивач звернулася до відповідач з приводу повернення грошових коштів, але [PERSON] всіяко почала ухилятися від сплати боргу та уникати зустрічі з [PERSON], а згодом, взагалі відмовилася виконувати свої зобовязання. Грошові кошти [PERSON] були потрібні для придбання ліків, оскільки серйозно занедужала та опинилася в КУ Молочанська психіатрична лікарня з діагнозом Депресивний розлад органічної природи, що підтверджується медичною довідкою від 26.09.2012 року, про що також було відомо й [PERSON] Незважаючи на неодноразові прохання повернути борг, відповідачка до теперішнього часу так і не повернула [PERSON] гроші, в досудовому порядку врегулювати питання щодо повернення грошових коштів не вдалося. Стаття 526 ЦК України визначає загальні умови виконання зобовязання: Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оскільки 3% річних повинно розраховуватися в національній валюті (гривні), заборгованість відповідача по 3% річних, починаючи з 01.09.2001 року і по 2013 рік, становить 2\~ 522,24 грн. ( з урахуванням коливання курсу долару США). Отже, сума заборгованості [PERSON] становить 798,98 грн. (курс НБУ за 100 доларів США в 2012 році) + 2\~ 522,24 грн. (3% річних)= 3\~ 321,22 грн. Окрім матеріальної шкоди, [PERSON] завдана значна маральна шкода, яка є прямим наслідком ухилення відповідача від сплати суми заборгованості. У [PERSON] виник пригнічений стан, підвищився тиск, головні болі, внаслідок чого позивач почала до всього нервово відноситися та погано себе почувати, що значною мірою вплинуло на стан її здоровя. Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Спричинену моральну шкоду позивачка оцінила в 3000,00 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та обставини, якими їх обґрунтовано в позовній заяві, додатково суду повідомила наступне. 05.05.2001 року вона дала у борг [PERSON] 100 доларів США. Строк повернення боргу не визначили, усно домовились, що вона віддасть, коли буде можливість. Також усно домовились, що [PERSON] буде сплачувати проценти в розмірі 25 гривень щомісячно. В лютому 2002 рору [PERSON] повернула 170 гривень і більше нічого не повертала. В 2010 році вона зверталась до [PERSON], щоб та повернула борг, але вона нічого не повернула. [PERSON] втратила чоловіка, сина, получає мінімальну пенсію, неповерненням боргу їй завдана значна моральна шкода. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, суду пояснила наступне. Вона брала у борг у [PERSON] 100 доларів США 02.05.2001 р. Строк повернення усно визначили за можливістю, дату повернення боргу не обговорювали. Як домовлялись за проценти, вона не памятає. Заслухавши позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 02.05.2001 року, за договором позики [PERSON] надала [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 100 доларів США, що підтверджується борговою розпискою від 02.05.2001 року. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України відповідач, як позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику. Письмової домовленості про визначення строку повернення боргу не складали. Сторони усно домовились, що [PERSON] поверне борг, коли в неї біде можливість. Частина друга ст. 1049 ЦК України встановлює, що якщо договором не встановлений строк повернення позики, або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Стаття 625 ЦК України встановлює, що боржник, який просточив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом. Оскільки договором між сторонами не встановлений строк повернення позики, а позивач не надав суду письмових доказів, коли вона предявляла вимогу про повернення боргу, зобовязання відповідача за договором позики не може бути визнано простроченим. За відсутності доказів, підтверджуючих, що відповідач прострочив виконання грошового зобовязання, відсутні передбачені ст. 625 ЦК України підстави відповідальності, а також підстави для відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial