Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до Рубіжанського міського суду Луганскої області з позовом до Комунального підприємства „Житловий сервіс" Рубіжанської міської ради про зміну формулювання причин звільнення, стягнення вихідної допомоги та моральної шкоди. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що до 10.07.2012 року він працював в Комунальному підприємстві „Житловий сервіс" Рубіжанської міської ради на посаді робочого по комплексному обслуговуванню і ремонту будівель 4-го розряду. У зв'язку із порушенням, з боку відповідача, вимог законодавства про працю, позивачем було подано заяву від 10.07.2012 року про звільнення з зазначеної посади з 01.08.2012 року у зв'язку з невиконанням законодавства про працю відповідачем на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. 03.08.2012 року він знову написав заяву про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, проте відповідач безпідставно звільнив його 03.08.2012 року за ст. 38 КЗпП України „ за власним бажанням". Позивач зазначив, що відповідач не мав права самостійно змінювати підставу звільнення вказану ним в заявах про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а тому наказ відповідача про звільнення від 03.08.2012 року № 84/12-К позивача є незаконним. З урахуванням уточнень до позовної заяви від 01.04.2013 року (а.с. 60 ),позивач просить змінити причину звільнення в наказі про звільнення з "Звільнити за власним бажанням (ст.38 КЗпП України), вказавши причину "Звільнити за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 Кодексу законів про працю України - у зв'язку із невиконанням законодавства України про працю, умов колективного і трудового договору" , стягнути з Комунального підприємства "Житловий сервіс" Рубіжанської міської ради на його користь вихідну допомогу у розмірі 7826,67 гривень та завдану моральну шкоду в сумі 5000 гривень. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав , надав аналогічні пояснення по суті позову. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги в частині зміни причини звільнення в наказі про звільнення та стягнення вихідної допомоги у розмірі 7826,67 гривень визнав.В задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті прийшов до наступного. Судом встановлено, що згідно наказу відповідача № 91 від 19.11.2010 року позивача зараховано в штат КП „Житловий сервіс" Рубіжанської міської ради на посаду електромонтером з ремонту і обслуговування електричного обладнання 4-го розряду, а з 11 квітня 2011 р. його було переведено робочим по комплексному обслуговуванню і ремонту будівель 4-го розряду ( копія трудової книжки- а.с.8). 10.07.2012 року позивач подав заяву про звільнення його з 01.08.2012 року за ч. 3 ст. 38 КЗпП України в зв'язку з порушенням трудового та коллективного договору та яку отримано відповідачем 10.07.2012 року, про що є відповідна відмітка на заяві (а.с. 10). 03.08.2012 року позивач повторно написав заяву з вимогою видати йому трудову книжку, копію наказу про звільнення та виплатити усі грошові кошти при звільненні, та яку отримано відповідачем 03.08.2012 року, про що є відповідна відмітка на заяві (а.с. 11). Згідно наказу № 84/12-К від 03.08.2012 року позивача звільнено з роботи 03.08.2012 року за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України (копія трудової книжки- а.с.8). Актами Територіальної державної інспекції праці у Луганській області від 09.12.2011 року (а.с.64-68) , від 28.11.2011 року (а.с.69-72), від 17.11.2011 року (а.с.73-75) встановлено порушення трудового законодавства України в частині своєчасної виплати заробітної плати робітникам. Даними актами встановлено,що у керівника підприємства була змога виплачувати заробітну плату своєчасно,але кошти не були направлені в першочерговому порядку на виплату заробітної плати ст.115 КЗпП України,ст.24 Закону України "Про оплату праці" . Директор КП "Житловий сервіс "Рубіжанської міської ради [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за вказані порушення,що сторонами не оспорювалось. За змістом ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Виходячи з норми цієї статті власник зобов'язаний звільнити працівника за власним бажанням у строки, які вказав сам працівник, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю або умови колективного чи трудового договору з цих питань. Відповідно до ст.44 КЗпП України внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38-39 ) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Суд вважає,що з боку працедавця було допущено порушення вимог законодавства про працю, а саме в частині оплати праці та виплати заробітної плати, внаслідок чого позивач подав заяву про звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України і саме з цих підстав мав бути розірваний з ними трудовий договір, а не на підставі ст.38 КЗпП України. За таких обставин позовні вимоги в частині зміни причини звільнення в наказі про звільнення є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а запис в наказі підлягає виправленню . За умовами ст..44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником чи уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 та 39), працівникові виплачується вихідна допомога в розмірі, передбаченому колективним договором, но не менше тримісячного середнього заробітку. При розгляди позовної вимоги про відшкодування позивачу моральної шкоди в сумі 5000 гривень, суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. На підставі п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач, жодних доказів на підтвердження даних обставин суду не надав. Підстав для задоволення позовних вимог в цій частині суд не вбачає, так як позивач не довів суду, що йому було заподіяно моральні страждання, він втратив нормальні життєві зв'язки і він застосував додаткові зусилля для організації свого життя. Таким чином,суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Комунального підприємства "Житловий сервіс" Рубіжанської міської ради про зміну формулювання причин звільнення, стягнення вихідної допомоги та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню - в частині стягнення вихідної допомоги та зміни формулювання причин звільнення. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial