Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором в сумі 45 239 грн. 24 коп. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 18 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого філії - Кривоозерське відділення № 3161 та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №178, за яким Банк надав останній кредит у розмірі 20 000 грн. під 25,0 % річних на 36 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 17 березня 2011 року на споживчі цілі. В якості забезпечення кредиту виступала порука [PERSON] та [PERSON] з якими було укладено договори поруки від 18.03.2008 року. Згідно п. 3.3.1 договору, позичальник зобов»язався належним чином виконувати взяті на себе зобов»язання, в тому числі точно в строки, повернути кредит, своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом, комісійні винагороди, встановлені договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов»язань по договору, на першу вимогу банку в порядку, передбаченому договором, достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих за фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійні винагороди, а також сплатити штрафні санкції, як це передбачено в договорі. Відповідно до п. 5.2 договору, за порушення взятих на себе зобов»язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, позичальник зобов»язався сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0,07 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Однак, починаючи з серпня 2008 року, порушивши умови договору, всупереч взятим на себе зобов»язанням, позичальник почав сплачувати чергові платежі по кредиту нерегулярно, а починаючи з серпня 2010 року взагалі припинив, погашення кредитної заборгованості та відповідних платежів до теперішнього часу не здійснював. В зв»язку з цим, станом на 17 грудня 2012 року утворилася заборгованість, яка складає 45 239грн. 24 коп., з яких: 17\~755,00 грн. сума простроченої заборгованості; 6 658 грн. 71 коп. сума прострочених відсотків; 20 593 грн. 90 коп. сума пені та 231 грн. 63 коп. сума несплачених комісійних. В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Державний ощадний бангк України» - [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з»явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням. Про причину неявки суд не повідомили. Суд у зв»язку з неявкою відповідачів та неповідомленням щодо поважності причин неявки в судове засідання в порядку ст.169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, які не з»явилися, у порядку заочного розгляду справи. З»ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив слідуючі факти та правовідносини сторін. Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства»та згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 року № 502 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2003 року № 261», 07 червня 2011 року проведено державну реєстрацію зміни до Статуту ВАТ «Ощадбанк», відповідно до яких змінено назву Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». 18.03.2008 року між ВАТ «Ощадбанк», у особі керуючого філією Кривоозерського відділення №3161 [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір №178, відповідно до п.1.1. якого Банк надав [PERSON] (позичальнику) грошові кошти в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень для споживчих цілей, а відповідачка зобов»язалася сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі 25,0 % річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Відповідно до п.п. 1.2 вказаного договору кредит [PERSON] було надано у користування строком на 36 (тридцять шість) місяця з терміном остаточного погашення зобов»язання по кредиту не пізніше 17.03.2011 року. Підпунком 1.6 договору позичальник взяв на себе зобов»язання проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 555 (п»ятсот п»ятдесят п»ять) грн. 56 коп. до 30 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Відповідно до п.5.2. кредитного договору №221 за порушення взятих на себе зобовязань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, позичальник зобов»язується сплатити на користь банку пеню в сумі 0,07% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Відповідно до довідки - розрахунку ТВБВ №10014/0142 про наявність заборгованості позичальника Ощадного банку, станом на 17.12.2012 року сума заборгованості по кредиту з боку відповідачки [PERSON] складає 45 239 (сорок п»ять тисяч двісті тридцять дев»ять) грн. 24 коп., з яких : -0,00 грн. сума залишку стандартної заборгованості; -17 755 (сімнадцять тисяч сімсот п»ятдесят п»ять) грн. 00 коп. суми простроченої заборгованості; -6658 (шість тисяч шістсот п»ятдесят вісім) грн. 71 коп. сума прострочених відсотків; -20 593 (двадцять тисяч п»ятсот дев»яносто три) грн. 90 коп. пені; -231 (двісті тридцять одна) грн. 63 коп. сума несплачених комісійних. Дослідивши надані позивачем докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України та п. п. 3.3.1 кредитного договору передбачено, що у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов»язань, позичальник зобов»язується на першу допомогу банку достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійні винагороди, а також сплатити штрафні санкції, як це передбачено у кредитному договорі, а також відшкодувати банку в повному обсязі збитки. Сторони домовилися, що розмір збитків визначатиметься банком самостійно, на що позичальник цим надає своє згоду. Згідно положень ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитні зобов»язання [PERSON] забезпечено договором поруки від 18 березня 2008 року з [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до положень ч.4 ст.559 ЦК України, якщо договором не встановлено строку його закінчення, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явив вимоги до поручителя. Аналогічні умови містять і пункти 4.2 договорів поруки від 18 березня 2008 року. Договорами поруки від 18 березня 2008 року не передбачені строки закінчення їх дії, а умова дії поруки до повного виконання позичальником чи поручителем зобов»язань перед кредитодавцем не може розглядатись як установлення строку дії поруки, оскільки відповідно до ст.251,252 ЦК України строком є період у часі, а не подія. Отже, Банк, як кредитодавець, має право вимоги до поручителів [PERSON] та [PERSON] протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобов»язання за кредитним договором боржником [PERSON], тобто з 18.03.2011 року до 18.09.2011 року. Як вбачається з матеріалів справи, Банк (позивач) після настання строку повернення кредитних коштів, не пред»явив вимоги до поручителів протягом шести місяців. Позов Банку було пред»явлено пізніше - 18.12.2012 року, тобто поза межами строку дії договорів поруки. Виходячи з того, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування (дії) самого зобов»язання поруки (преклюзивність строку), то і право кредитора, і обов»язок поручителя по його закінченні припиняється. Оскільки із закінченням шестимісячного строку припинилось матеріальне право (поручительство), то пред»явлення позову поза межами цього строку позбавляє Банк права на задоволення позову до поручителів в судовому порядку. Зі змісту долученого до матеріалів даної цивільної справи лист за вих..№2672 від 13.10.2011 року вбачається, що будь-яких конкретних вимог до поручителів не вбачається. Вимога направлена до настання строку повернення кредиту (17.03.2011 року) та стовувалась підстав дострокового повернення кредитних коштів. Тому лист від 13.10.2011 року не може вважатись належним доказом своєчасного пред»явлення Банком вимоги до поручителів, а тому і доказом продовження дії договорів поруки після 17 березня 2011 року. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині покладення на [PERSON]А та [PERSON] солідарного обов»язку щодо повернення кредитних коштів, процентів, пені та комісійних. Що стосується інших позовних вимог щодо стягнення боргу з [PERSON] то вони підлягають повному задоволенню. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 452,39 грн.

Outcome: partial