Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-16 00:00:00

Позивач, діючи в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей, звернулася до суду з зазначеною позовною заявою в листопаді місяці 2011 року про вселення, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 07.11.2007 року, мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], разом проживають в квартирі, що належить на праві власності відповідачу, в [ADDRESS], в якій вони також зареєстровані у встановленому порядку. З 03.09.2011р. по 16.09.2011р. позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в Білоцерківській міській лікарні №2 в нейрохірургічному відділенні, де лікувалась від травм, спричинених їй відповідачем під час сварки. Після виписки з лікарні відповідач змінив замки у квартирі і її разом з дітьми не допускає в квартиру, порушує її право та права дітей на житло. У звязку з цим позивач змушена звернутись до суду з зазначеним позовом, яким просить суд прийняти рішення про вселення її з дітьми в зазначену квартиру та стягнути з відповідача на її користь завдану моральну шкоду в сумі 10000 грн. і судові витрати. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві, просить суд його задовольнити. Відповідач та його представник заперечують проти задоволення позову, вважають його безпідставним оскільки відповідач є власником квартири, розташованої [ADDRESS], про що надали суду письмові заперечення та письмові пояснення на позов. Відповідач заперечуючи проти позовних вимог у судовому засіданні пояснив, що позивач сама створила умови неможливості сумісного проживання з нею та добровільно разом з дітьми залишила квартиру забравши свої речі. Представник третьої особи надав суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, просить суд прийняти рішення у справі, яке б не порушило законні житлові права та інтереси малолітніх дітей сторін по справі. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, покази свідків, дослідивши та вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №1892 від 07.11.2007року від якого мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO], якого позивач усиновив та його рідного сина [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про шлюб та свідоцтвами про народження дітей, відповідно позивач та діти являються членами сімї власника спірної квартири, що підтверджено матеріалами справи та не оспорюється сторонами. Також судом встановлено, що позивач та малолітні діти зареєстровані в спірній квартирі, де постійно проживали. В період з 3.09. по 16.09.2011 року позивач та її діти були тимчасово відсутніми у спірній квартирі із обєктивних причин, що підтверджено письмовими матеріалами справи. Відповідач змінив замки вхідних дверей в квартиру, чим позбавив позивача та її дітей права на користування житловим приміщенням. Зазначені обставини також підтверджені письмовими матеріалами справи, а також підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмеженим у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні із власником будинку (квартири) , якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. При вирішені даного цивільного спору суд не приймає до уваги доводи відповідача, що позивач має у власності інше житло, а також покази свідка [PERSON], що проживання позивача з дітьми перешкоджає їхньому спільному проживанню в спірній квартирі, оскільки зазначені доводи не ґрунтуються на доказах у справі та діючому законодавстві. Відповідно до ст.317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, тому твердження відповідача, що позивач втрачає право на житло, так як має інше місце проживання, є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на законі. На підставі ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Та відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач неправомірно позбавив права користування житловим приміщенням та не допускає позивача з малолітніми дітьми в спірну квартиру, тому позовні вимоги про вселення підлягають задоволенню. Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статі. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача завданої їй моральної шкоди в сумі 10000 грн. Суд всебічно, повно, обєктивно дослідивши обставини справи, враховуючи характер, ступінь, тривалість моральних страждань позивача та оцінюючи особу відповідача, який є інвалідом 1 групи, його матеріальне становище, вважає за можливе в цій частині задовольнити вимоги частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 1000 грн. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 88 ЦПК України. Враховуючи, що позивач звернулась до суду до набрання чинності Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37 грн. Від сплати державного мита сторони звільнені як особи, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial