Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-12 00:00:00

16.04.2013 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, з проханням стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 23\~ 671,67 грн., середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, обґрунтовуючи тим, що з 12 лютого 2013 року його було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України з посади льотного диспетчера оперування групи аеронавігаційного забезпечення польотів ПАТ Авіакомпанія Аеросвіт. Однак, при звільнені з роботи з ним не було проведено повного розрахунку, зокрема не виплачено: заборгованість по заробітній платі, компенсацію витрат на відрядження у вигляді добових, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу. У судове засідання позивач не зявився, через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої, просив справу слухати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Ніяких заперечень щодо позову не надавав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] по 12.02.2013 року працював в Приватному акціонерному товаристві Авіакомпанія АЕРОСВІТ та був звільнений на підставі наказу № 458-ос від 12.02.2013 року у звязку зі скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується даними його трудової книжки /а.с. 13-31/, та довідкою про доходи від 11.03р. /а.с. 10/. Згідно довідки про доходи від 11.03.2013р., яка видана ПАТ Авіакомпанією Аеросвіт /а.с. 10/ за період з грудня 2012 року по лютий 2013 року заборгованість становить: по заробітній платі 23 671 грн. 67 коп. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України „Про оплату праці, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з наданих відповідачем довідки від 11.03.2013р. /а.с.10/ зазначених вимог чинного законодавства при звільненні позивача дотримано не було. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що невиплата належних позивачу сум була допущена не з вини відповідача, суду надано не було та не було зазначено джерел їх здобуття. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення на його користь сум заборгованості, що становить 23 671 грн. 67 коп. Крім того, у звязку з порушенням встановлених строків виплати заробітної плати позивач має право на отримання компенсації відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати. Утрата частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їхньої виплати компенсується у разі затримання виплати доходів на один і більше календарних місяців відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (з урахуванням внесених змін за постановами Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2001 року № 958 і від 31 березня 2003 року № 430). Відповідач зобовязаний зробити розрахунок суми такої компенсації. Відповідно до частини 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст. 177 Кодексу законів про працю України Під час звільнення позивача, всі належні суми повинні були виплачені йому в день звільнення. Оскільки відповідач порушив цю норму, то відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України підлягає виплаті позивачу середній заробіток за весь час затримки по день винесення судового рішення, а саме з 12 лютого 2013 року по день ухвалення судового рішення, який становить ( 90 днів х (8494 грн. 10 коп. середньомісячного заробітку/30 днів), ця сума становить 25 482 грн. 30 коп. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 491 грн. 53 коп., які підлягають покладенню на відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, - слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від їх оплати. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобовязаний допустити негайне виконання рішення про присудження працівникові заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 47, 115, 117 КЗпП України, ст. 24 Закону України „Про оплату праці,

Outcome: approved