Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 08 липня 2007 року між нею, та [PERSON] (наймач), був укладений договір оренди житлового приміщення (квартири), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить їй на праві власності. Строк оренди визначений в договорі на 24 місяці тобто до 08 липня 2009 року. Згідно п.2.3 Договору встановлена орендна плата у розмірі 750,00грн. за місяць. Відповідач сплатила їй орендну плату за один рік, тобто до 08.07.2008р., та запевнила її, що буде вчасно сплачувати орендну плату та комунальні платежі за квартиру. В кінці липня 2007 року вона терміново виїхала до США у зв'язку з хворобою та подальшим лікуванням чоловіка і не мала можливості приїжджати до України. Відповідач виселилася з займаної квартири в липні 2009 року. Після повернення до України в січні 2013 року, вона виявила, що в порушення умов договору оренди (п.2.6 Договору) комунальні платежі за квартиру за зазначений період не сплачувалися, крім цього відповідач також відмовилась сплатити орендну плату за останні 12 місяців (з 08.07.2008 року по 08.07.2009 року). Стверджує, що в результаті таких дій відповідача виникла заборгованість у сумі 12799,34грн., з них: орендна плата у розмірі 9000грн. (750грн. х 12міс.) та комунальні платежі в сумі 3799,34грн., з яких за опалення та ГВП 1389,71грн., воду 1815,80грн. та квартплату 510,35грн. На її неодноразові вимоги щодо сплати заборгованості відповідач не реагує та відмовляється сплатити заборгованість. У звязку з чим вимушена звернутися до суду та просить стягнути на її користь з відповідача заборгованість за оренду житла в сумі 12799,34грн., судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання позивач не зявилася, про час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, але на адресу суду надала заяву в якій просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала та заявила клопотання про розгляд позовних вимог з урахуванням строків позовної давності. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що за наявних у матеріалах справи доказів, з урахуванням строків позовної давності, позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом встановлено, що 08 липня 2007 року між позивачем та [PERSON] (наймач), був укладений договір оренди житлового приміщення (квартири)(а.с.5), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка нібито належить позивачу на праві власності, про що позивачем не надано доказів суду. Строк оренди визначений в договорі на 24 місяці тобто до 08 липня 2009 року. Згідно п.2.3 Договору встановлена орендна плата у розмірі 750,00грн. за місяць. Відповідач сплатила їй орендну плату за один рік, тобто до 08.07.2008р., та запевнила орендодавця-позивача, що буде вчасно сплачувати орендну плату та комунальні платежі за квартиру, що не заперечувалось відповідачем в судовому засіданні. Відповідач виселилася з займаної квартири в липні 2009 року. В січні 2013 року, позивачем було виявлено, що в порушення умов договору оренди (п.2.6 Договору) комунальні платежі за квартиру за спірний період не сплачувалися, крім цього відповідач також відмовилась сплатити орендну плату за останні 12 місяців (з 08.07.2008 року по 08.07.2009 року). На думку позивача в результаті таких дій відповідача виникла заборгованість у сумі 12799,34грн., з них: орендна плата у розмірі 9000грн. (750грн. х 12міс.) та комунальні платежі в сумі 3799,34грн., з яких за опалення та ГВП 1389,71грн., воду 1815,80грн. та квартплату 510,35грн. На неодноразові вимоги позивача щодо сплати заборгованості відповідач не реагує та відмовляється сплатити заборгованість, щодо підтвердження таких тверджень позивачем не надано суду жодного доказу. Крім цього враховуючи, що дія договору оренди закінчилася 08.04.2009 року то позивач мала право звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості по орендній платі до 08.04.2012 року, а звернулася до суду лише 20.02.2013 року, тобто позивачем пропущено строк позовної давності встановлений ст.257 ЦК України. З клопотанням про його поновлення позивач до суду не зверталась та доказів поважністю причин його пропуску суду не надано. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає у звязку з пропуском строку позовної давності для звернення до суду.

Outcome: dismissed