Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-25 00:00:00

10.12.2012 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням квартирою № 39 по вул. Академіка Лисіна, 11 в м. Новоград-Волинський (далі Квартира), шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що спірна Квартира належить їй на праві власності. Відповідач не є членом її сімї, не проживає в даній квартирі, однак на даний час прописана у ній і добровільно не бажає знятися з реєстрації, чим порушує ї права та перешкоджає вільному розпорядженню майном. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не прибула, до суду надіслала письмові заперечення проти позову, мотивуючи тим, що жодних перешкод в користуванні та розпорядженні Квартирою позивачу не чинить, оскільки там не проживає і вважає, що зняття її з реєстрації не залежить від її волі, а покладається на відповідальних осіб. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 26.11.2012 року позивачу на праві власності належить Квартира /а.с.6/, в якій також зареєстрована відповідач /а.с.4/. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст. 48 Закону України «Про власність»). На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»(Далі Закон) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації»нерозривно повязане з поняттям «житлові права»(право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). За змістом статей 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Як вбачається з позовної заяви, позивач вимог щодо права користування відповідачем жилим приміщенням, не заявляла. Відтак, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

Outcome: dismissed