Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи позов тим, що [PERSON] звернувся до позивача [PERSON] з проханням дати у позику деяку сумму грошей на невідкладні потреби. 16 липня 2010 року [PERSON] прийшов до [PERSON] та отримав гроші у суммі 1334 євро (еквівалентну 14 340, 05 гривень) та 6 300 гривень, які відповідач зобовязався повернути до місяця грудня 2010 року, що підтверджується розпискою, наданою ним. У зазначений строк відповідач борг не повернув , чим порушив свої договірні зобовязання. На прохання позивача про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не прореарував. Відповідач ухиляється від виконання зобов'язання та не відповідає на письмові претензії щодо оплати боргу. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявила, що збільшує позовні вимоги, посилаючись, що 16 липня 2010 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики відповідно до умов якого вона передала відповідачу суму коштів, а останній взяв і зобовязався повернути до грудня 2010 року дані йому кошти у повному обсязі, про що вона надала суду підтверджуючу розписку. У звязку з тим, що відповідач зазначених коштів не повернув, чим не виконав взятих на себе зобовязань, позивач просила суд стягнути на її користь із відповідача суму невиплаченого боргу в сумі 20 707, 02 гривень та інфляційні витрати за весь час прострочення, а саме 2251,84 грн. та 210,07 гривень судового збору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив суд надати йому час на повернення коштів частинами, так як наданий момент у нього немає можливсоті виплатити всю суму одразу. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно письмової розписки, даної відповідачем позивачу- 16.07.2010 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти та зобовяався їх повернути до грудня 2010 року /а.с.4/. Згідно ст.ст. 526-527 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а, кредитор - прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом та не випливає із суті зобовязання. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за договором позики та інфляційних витрат підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якостію. Відповідно до ст. 1049 ЦК України - позичальник зобовязаний повернуті-: позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими, ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості. Що булл' передані йому позикодавцем) у строк та в порядку що встановлені договором. Таким чином суд остаточно вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення суми боргу підлягають задовольненню у повному обсязі. Відповідно до ст 88 ЦПК України - з відповідача належить стягнути на користь позивача суму судового збору, сплаченого позивачем при подачі позовної заяви. Враховуючи вище викладеним та

Outcome: approved