Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом, мотивуючи тим, що відповідач разом з малолітнім сином не проживає у належній йому на праві власності квартирі [ADDRESS] термін більший ніж шість місяців, чим створює перешкоди в користуванні його власністю, а тому просить визнати малолітнього сина таким, що втратив право користування квартирою. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала, суду показала, що відповідач проживає з сином з 2005 року за іншою адресою, а тому реєстрація неповнолітньої дитини, яка повинна бути зареєстрована разом з відповідачем за місцем їх проживання, перешкоджає позивачу належним чином використовувати належне йому на праві власності майно, позивач змушений сплачувати комунальні платежі за сина, який зареєстрований, але не проживає в належному йому житлі. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON], в судовому засіданні позов визнала, звернулась до суду з письмовою заявою, просить прийняти її визнання позову. Представник третьої особи, служби у справах дітей Білоцерківської міської ради за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення позову. Заслухавши представника позивача, відповідача, представника третьої особи, оглянувши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення по таким підставам. Так, в суді доведено що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], де зареєстрований, але не проживає термін, більший ніж один рік бувший член сім»ї позивача, малолітній син [PERSON], [INFO], який з 2005 року проживає разом з матір»ю, відповідачем у справі [PERSON] в [ADDRESS], чим створюються перешкоди позивачу у користуванні належною йому власністю, так як позивач змушений сплачувати за комунальні послуги відповідно до кількості зареєстрованих у житлі осіб. Позивач з відповідачкою розірвали шлюб 15.03.2006 року, відповідач разом з малолітньою дитиною переїхала проживати до своїх батьків ще в 2005 році, за рішенням суду від 29.05.2006 року відповідач була визнана такою, що втратила право користування житловою квартирою позивача, рішення набрало законної сили 12.09.2006 року за ухвалою апеляційного суду Київської області, однак відповідач не бажає в добровільному порядку зняти з реєстрації дитину в житлі позивача, чим створює перешкоди у користуванні належною йому власністю. Перешкоди у користуванні житлом позивача підлягають усуненню в судовому порядку, а тому позивач звернувся до суду з названим позовом. Вищенаведене підтверджується показаннями представника позивача, визнається відповідачем, копією свідоцтва про розірвання шлюбу, народження дитини, копією ухвали апеляційного суду Київської області від 12.09.2006 року, витягом з реєстру заборони відчудження об»єктів нерухомого майна від 17.03.2011 року. З довідки №508 Білоцерківської ЖЕК №4 від 26.08.2011 року вбачається, що відповідач зареєстрована в приватизованій квартирі [ADDRESS] з 10.07.2007 року, тоді як син відповідачки зареєстрований в [INFO] в житлі позивача, що підтверджується довідкою №2852 Білоцерківської ЖЕК №2 від 08.08.2011 року. Відповідно до ст.174 ЦПК України суд, при наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову у разі визнання позову відповідачем. Позов підлягає до задоволення на підставі ст.405 ЦК України, згідно якої член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ними. Відповідно до ст.29 ч.4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання одного із батьків, з ким вона проживає. Згідно ст.317 ЦК України право власності являє собою право на володіння, користування та розпорядження майном , причому відповідно до Конституції України та ст.387 ЦК України захист право власності забезпечується державою. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тобто вимагати поновлення його порушеного права власності. Відповідно до ст.150,155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням проводиться в судовому порядку. Обставини, визнані сторонами, встановлені рішеннями судів у цивільних справах, не підлягають доказуванню в судовому засіданні відповідно до вимог ст.61 ч.1,3 ЦПК України. Аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що дитина з вини відповідача [PERSON] не знята з місця реєстрації у житлі позивача, яким не користується на протязі більше ніж 1 рік, чим заважає позивачу здійснювати своє право на безперешкодне користування власним житловим приміщенням, малолітнью дитину слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що є підставою для зняття з реєстрації дитини Білоцерківським ВГІРФО згідно рішення суду відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», і чим будуть усунені перешкоди в користуванні власністю позивачем, визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону та не порушує прав сторонніх осіб, дитини, яка проживає разом з відповідачем, а тому підлягає прийняттю, позов підлягає задоволенню. Витрати по сплаті судового збору, які понесені позивачем під час подачі позову до суду в розмірі 107,3 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved