Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-27 00:00:00

4.03.2011р померла [PERSON] яка проживала [INFO], яка була матірю позивача по справі [PERSON] та бабусею відповідачів по справі [PERSON] (в позові помилково вказане попереднє прізвище - [PERSON]) О.Б. та [PERSON] Після смерті матері [PERSON] подав заяву до Золотоніської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований повул Кошового, 6 в с. Гельмязів Золотоніського району, зареєстрований на імя [PERSON] згідно Свідоцтва про право власності виданого на підставі рішення виконкому Золотоніської районної ради за N289 від 20.04.1989р. та земельної ділянки розміром 0,3017га для ведення особистого селянського господарства згідно Державного акта виданого Гельмязівською сільською радою 14.12.2009р. та двох земельних ділянок /пай/ для ведення товарного виробництва в межах Гельмязівської сільської ради розміром одна 2,95га, друга розміром 3,07га. а також грошові вклади що знаходяться в Гельмязівській філії ощад\-ного банку №3275/032 на рахунках № 91551001438 та № 91551007991. По спливу 6-й місячного строку після смерті матері [PERSON] стало відомо, що на вказане майно маються заповіти, вчинені на імя відповідачів 23.11.2006р які посвідчені секретарем Гельмязівської сільської ради. [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання заповітів недійсними та визнання за ним права власності на вказане спадкове майно. В судовому засіданні позивач ствердив свої позовні вимоги та пояснив слідуюче. Його батьки [PERSON] та [PERSON] Лаврентіїна почали проживати сумісно з 1956 р перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах. В 1960-1963 р його батьки побудували житловий будинок по вул. Кошового, 6 в с Гельмязів Золотоніського району за спільні кошти. В 1978р. він повернувся з армії і проживав з батьками разом. Працював у радгоспі Росіяс. Гельмязів та отримував заробітну плату і сумісно з батьками побудували сарай, літню кухню, гараж, погріб, зробили пробивний колодязь. В 1987р. він перейшов проживати у свій будинок з дружиною в с. Гельмязів, а в 1996р. повернувся до своїх батьків на постійне місце проживання, поскільки з дружиною припинив сумісне проживання. В 2006р. помер батько позивача [PERSON], який на день смерті мав право на 1/2 частину будинковлодіння, а також мав земельний пай розміром 2.95га тому відкрилася спадщина. Поскільки я постійно проживав з батьками тому відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України я прийняв спадщину після смерті свого батька. В січні 2004р. його мати перенесла мозковий ішемічний інсульт в басейні ВСА зліва при церебральному атеросклерозі, ІХС, з послідуючим розвитком мнестичних порушень, з 2006р. хвороба прогресувала. Після такого захворювання поведінка матері була неадекватна, стала замкнутою, обмежена в спілкувані, мислення було торпедне, проявилась забудькуватість, при розмові незакічувала зміст одного висловлювання, як переходила на іншу тему розмови, забалакувалася. Мало місце, що включала газ та телевізор і могла підти з дому не виключивши, чим допустила пожежу в домі. Тому він вважає, що на час вчинення заповіту станом на листопад 2006р його мати не усвідомлювала значення своїх дій та керувати ними внаслідок свого хво\-робливого стану. При здоровому глузді, як він вважвє, мати не могла єдиного сина позбавити спадщини, вона його любила, а він її доглядав до дня смерті. Тому при наявності таких обставин він вважає, що маються підстави про визнання запо\-вітів вчиненних на імя відповідачів недійсними і визнання за ним права на спадкове майно, про що просить суд винести рішення. В судовому засіданні обидва відповідачі позовні вимоги не визнали і пояснили суду слідуюче. Так відповідач [PERSON] пояснила суду, що вона, після того, як батько покинув їхню з братом матір, проживала у [PERSON] та [PERSON], які були її дідом та бабою. Вони її дуже любили, дід прописав її з 2004р. у себе в будинку, а коли він помер, то бабуся [PERSON] зробила на неї заповіт на все своє майно, оскільки, як вона тоді сказала, це була і її воля і воля померлого діда. У бабусі на початку 2006р. був інсульт, але вона ви здоровіла і у листопаді 2006р. вчинила заповіт. При цьому вона була в нормальному стані, керувала своїми діями, робила це свідомо. Вона доглядала за бабусею навіть тоді, коли вийшла заміж. Вважає, що для задоволення позову відсутні жодні підстави. В судовому засіданні відповідач [PERSON] ствердив покази, дані відповідачем [PERSON] і лише доповнив, що баба більше любила [PERSON],, а тому і заповідала їй більше майна. Про заповіт він знав ще з 2006р., йому про це сказала бабуся [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши представлені ними докази, матеріали справи, вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. Відповідно до вимог ст.. 203 ЦК України до загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, належить вільне воєвиявлення учасника правочину та те, що цей правочини має відповідати його внутрішній волі. За ст.. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті. Як витікає із встановленого в судовому засіданні, [PERSON] вчинила заповіт у листопаді 2006р. і на випадок своєї смерті заповіла все своє майно онукам [PERSON] та [PERSON] Обидва заповіти зареєстровані у Гельмязівській сільраді Золотоніського району за реєстрами № 496 та № 495 відповідно. Судом встановлено, що на момент вчинення заповіту, 23 листопада 2006 року, [PERSON] перебувала в нормальному стані здоровя керувала своїми діями та розуміла їх. Цього не заперечує і позивач, який в судовому засіданні заявив, що на його думку у його матері [PERSON] був хворобливий стан після перенесеного інсульту. Але, як встановлено в судовому засіданні, інсульт [PERSON] перенесла у лютому 2006р., а заповіт вчиняла у листопаді 2006р. Як пояснила свідок в судовому засіданні [PERSON], яка із 2003року працює секретарем Гельмязівської сільради, вона була присутня при укладенні заповіту [PERSON], і пояснила, що та сама прийшла в приміщення сільради і заявила про складання заповіту. При цьому [PERSON] сплатила держмито і чітко висловила свою волю заповісти все своє майно онукам [PERSON] та [PERSON] Як пояснила свідок [PERSON], пізніше, приблизно у 2010році, незадовго до смерті матері, позивач [PERSON] намагався схилити свою матір [PERSON] переписати заповіти. З цією метою він запросив її додому, оскільки [PERSON] була тяжко хвора, але вона, впевнившись у тому, що психічний стан не дозволяє [PERSON] керувати своїми діями та вільно висловлювати свою волю, відмовила у переоформленні заповітів. На час укладенні заповітів [PERSON], як стверджує свідок, не виявляла жодної ознаки того, що вона є хворою і не може керувати своїми діями. В судовому засіданні жоден із свідків, яких представив суду позивач [PERSON] не зміг ствердити про те, що на момент складання заповіту покійна [PERSON] не могла керувати своїми діями, не могла висловити вільно свою волі та перебувала у хворобливому стані. Всі покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо психічно хворобливого стану покійної [PERSON] стосуються періоду після другого інсульту, який відбувся у [PERSON] у 2010році. Жоден з них не ствердив того, що 23 листопада 2006року, при складанні заповітів [PERSON], її волевиявлення не було вільним і не відповідало її волі. Свідок [PERSON], лікар-невролог Гельмязівської лікарні, пояснив суду, що [PERSON] перенесла у лютому 2006р. інсульт і він спостерігав протягом одного місяця і бачив у неї розлади мови та психіки, але на період листопада 2006р., тобто момент складання заповітів, не може нічого сказати про стан [PERSON] Навпаки, свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що вони постійно спілкувалися з покійною [PERSON] і стверджують, що та склала заповіти згідно свого волевиявлення, оскільки сама [PERSON] за життя повідомила їм про те, що вона заповіла все своє майно онукам [PERSON] та [PERSON] пр. цьому на період 2006р., як пояснили свідки, [PERSON] перебувала у психічно здоровому стані. Свідок [PERSON], яка працює лікарем-терапевтом Гельмязівської лікарні і проживала поряд з покійною [PERSON], заявила в судовому засіданні, що вона тривалий час спостерігала [PERSON] у 2006р. після інсульту і стверджує, що та була при доброму психічному здоровї і не виявляла порушень психіки. Вона може про це стверджувати, оскільки три роки працювала у Гельмязівському психоневрологічному інтернаті для психічно хворих і має певний досвід у цьому питанні. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що вони були знайомі з покійною [PERSON] і заявили, що та до 2010року, тобто до другого інсульту, була у психічно здоровому стані, не виявляла жодних ознак розладу свого психічного здоровя. Відповідно до ст.. 1257 ЦК України суд може визнати заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Судом встановлено, що позивач не навів жодного достовірного та беззаперечного доказу відносно того, що волевиявлення його матері [PERSON] при складанні заповітів 23 листопада 2006 року на користь онуків [PERSON] та [PERSON] не було вільним і не відповідало її волі. Навпаки, судом встановлено, що складені [PERSON] заповіти відповідали її волі і були складені її вільним волевиявленням. Що стосується посилання позивача [PERSON] на довідку головного лікаря Гельмязівської дільничної лікарні щодо розвитку у [PERSON] мнестичних порушень, то вона стосується постінсультного періоду і не свідчить про розлади психічного здоровя хворої у листопаді 2006р. при складанні заповітів і навпаки, свідчить про зміни у психічному стані лише з 2010року, саме в той період, коли, як встановлено судом, позивач [PERSON] намагався вмовити свою хвору матір переписати заповіти. Тому при розгляді справи по суті суд відмовив позивачу та його представнику у проведенні психіатричної експертизи померлої, оскільки для цього відсутні будь-які підстави; для цього позивачем навіть не представлено жодного запису у медичній картці померлої [PERSON] як і самої картки. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають повністю.

Outcome: dismissed