Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ України курсантом [PERSON] державного університету внутрішніх справ. Відповідно до Законів України „Про освіту", „Про вищу освіту", „Про міліцію", Указу Президента України від 23.01.1996 року № 77 „Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», Постанови КМУ від 22.08.1996 року № 992 „Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням", 07.09.2005 року з курсантом [PERSON] було укладено Угоду про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі МВС України за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування. Розділ 3 цієї Угоди передбачає підстави відшкодування вартості навчання в разі дострокового розірвання угоди. Наказом ректора Юридичної академії МВС від 01.08.2005 року № 45ос відповідач зарахований до Юридичної академії МВС курсантом факультету «міліції громадської безпеки». Згідно наказу ректора університету № 193 від 27.06.2009 року відповідач закінчив ДДУВС та отримав диплом «спеціаліста» за спеціальністю «Правоохоронна діяльність». Наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області № 123 о/с від 29.06.2009 року відповідач був призначений на посаду дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Інгулецького районного відділу Криворізького міського управління. Згідно наказу № 166 о/с від 13.07.2010 року ГУ МВС України в Дніпропетровській області [PERSON] звільнений з посади дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції 7-го міського відділення міліції Бабушкінського районного відділу [PERSON] міського управління відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України та звільнений з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил України за ст. 64 п. "є" ( за порушення дисципліни). Посилаючись на ст.2 Указу Президента України від 23.01.1996 року № 77 „Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», п.14 « Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням", затвердженого Постановою КМУ від 22.08.1996 року № 992, а також на «Порядок відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВД», затверджений постановою КМУ від 01.03.2007 року № 313, позивач просить стягнути з відповідача на користь Державного бюджету витрати, повязані з навчанням відповідача у [PERSON] державному університеті внутрішніх справ у розмірі 22499 гривень 44 коп., а також на відшкодування судового збору 225 грн. Відповідач [PERSON] неодноразово викликався в судове засідання, але до суду так і не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, надав свої заперечення. За таких підстав, враховуючи, що представник позивача наполягає на розгляді справи за відсутності відповідача, суд відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України оголосив заочний розгляд справи, та розглянув справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до письмових заперечень, наданих відповідачем, позовні вимоги він не визнає та вважає їх необґрунтованими за таких підстав. Як зазначає відповідач, позивач неправильно вказав його імя в позові, надав не датовані довідки щодо витрат, розрахунки суми витрат на навчання зроблені на час звернення з позовом, а не на час навчання, тому вони не є належними доказами. Також, відповідач, посилаючись на ст.56 Закону України "Про вищу освіту" від 17.01.2002 року, яка гарантує випускникам вищого навчального закладу, що їх працевлаштування повинно здійснюватись за направленням вищого навчального закладу, відповідно до угоди між замовником керівником навчального закладу та випускником, зазначає, що таку угоду позивач не надав. Так як Закон України "Про вищу освіту" не містить умов про обов'язковість трирічного відпрацювання та відшкодування у встановленому порядку до державного бюджету вартості навчання, а «Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», на які посилається позивач, прийнятий відповідно до Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 року, та суперечить Закону "Про вищу освіту", який прийнятий пізніше та є спеціальним Законом, відповідач вважає, що цей порядок не можна застосовувати, а тому у позивача відсутні правові підстави стягнення з нього витрачених державою коштів на освіту. Також відповідач зазначає, що правовідносини, які є предметом позовних вимог, регламентуються діючим законодавством України, зокрема: Конституцією України, Законом України "Про освіту", Законом України "Про вищу освіту", Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року за N 992 "Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням". Відповідно до ст.53 Конституції України, держава забезпечує доступність та безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах. Рішенням Конституційного Суду України від 04.03.2004 року у справі № 5-рп/2004 визначено, що безоплатність вищої освіти у державних і комунальних навчальних закладах необхідно розуміти як можливість здобуття освіти у цих закладах без оплат, тобто без внесення плати у будь-якій формі за освітні послуги. Безоплатність вищої освіти означає, що громадянин має право здобути її відповідно до стандартів вищої освіти без внесення плати в державних і комунальних закладах на конкурсній основі в межах обсягу підготовки фахівців для загальносуспільних потреб (державне замовлення). До того ж, ст. 8 Основного Закону України визначає, що Конституція має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії. В той час як закони та інші нормативно-правові акти мають прийматися на основі Конституції і повинні відповідати їй. Також відповідач вважає необґрунтованим посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року № 313 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ», наказу МВС України від 14 травня 2007 року № 150 «Про затвердження типового договору про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі МВС України», так як на момент підписання Угоди ці нормативні акти не діяли. Разом з тим, відповідач зазначає, що якщо суд буде застосовувати до спірних правовідносин положення «Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ», затверджених Постановою КМУ № 313 від 01.03.2007 року, то просить взяти до уваги, що згідно до зазначеного «Порядку…» витрати відшкодовуються у повному розмірі особами, що навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує такий строк. Ст. 23 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» в редакції від 18.06.1999 року, передбачений строк військової служби для солдатів і сержантів, які проходять строкову військову службу в Збройних Силах України та інших військових формуваннях, до 18 місяців. Так як відповідач в Збройних силах України не служив, а проходив службу в органах в внутрішніх справ України курсантом, тому у разі відшкодування витрат на навчання, термін строкової військової служби підлягає виключенню. В судовому засіданні 07.02.2013 року представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що підставою звернення до суду з позовом є Угода про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування від 07.09.2005 року, яка підписана обома сторонами. Розділ 3 Угоди передбачає підстави відшкодування МВС України вартості навчання в разі дострокового розірвання угоди. Відповідач порушив умови угоди, так як його було звільнено з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни (ст.64 «є»). При розрахунку витрат на навчання були враховані фактичні витрати за період з 08.08.2005 року по 27.06.2009 року. Крім того вартість навчання у відповідності до п.6 Угоди визначається щорічно вищим навчальним закладом МВС України відповідно до фактичних видатків на його утримання та чисельності перемінного складу. Зазначений пункт діяв до прийняття КМУ «Порядку відшкодування випускниками до державного бюджету вартості навчання у разі порушення умов щодо працевлаштування». 01.03.2007 року Постановою КМУ затверджений вищезазначений порядок, тому він підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Після оголошеної судом перерви, представник позивача в судове засідання не зявився, та розгляд справи завершено також і за відсутності представника позивача, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Головного управління МВС України в Дніпропетровській області до суду не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, у встановленому законом порядку, надав суду письмові пояснення, та заяву про розгляд справи за відсутністю представника /а.с. 59-62, 119-120/. Відповідно до пояснень третьої особи - Головного Управління МВС України, позовні вимоги [PERSON] державного університету внутрішніх справ вони підтримують у повному обсязі. 07.09.2005 року між Юридичною академією МВС України та курсантом 1-го курсу факультету № 2 «міліції громадської безпеки» рядовим міліції [PERSON] на підставі п. 2 Указу Президента України від 23.01.1996 року № 77, п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992, укладено Угоду про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі МВС України за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування. Позивач свої зобовязання щодо вищезазначеної угоди виконав, а відповідач не дотримався умов Угоди, та не відпрацювавши після закінчення вищого навчального закладу встановленого 3-х річного строку, був звільнений з ОВС за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114. Позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Ухвалою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 07.02.2013 року уточнено правильне імя відповідача, та встановлено, що правильним відповідачем у справі є [PERSON] /а.с.74/. Судом встановлені наступні фактичні обставини, та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що відповідно до наказу ректора Юридичної академії МВС від 01.08.2005 року № 45ос відповідач - [PERSON] з 08.08.2005 року зарахований до Юридичної академії МВС курсантом першого курсу факультету «міліції громадської безпеки», та згідно з «Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів в внутрішніх справ України» йому присвоєно спеціальне звання «рядовий міліції» /а.с. 6/. 07.09.2005 року між Юридичною академією МВС України, з однієї сторони, та курсантом 1 курсу факультету № 2 міліції громадської безпеки за спеціальністю «правоохоронна діяльність» рядовим [PERSON] з другої сторони укладена Угода про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі МВС України за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування на підставі постанови КМУ від 22.08 1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням», наказу МВС України від 30.08.1999 року № 660 /а.с. 5/. Встановлено, що згідно наказу ректора університету № 193 від 27.06.2009 року Відповідач закінчив ДДУВС та отримав диплом «спеціаліста» за спеціальністю «Правоохоронна діяльність» /а.с.7/. Наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області № 123 о/с від 29.06.2009 року Відповідач призначений на посаду дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Інгулецького районного відділу Криворізького міського управління. /а.с.8/. Відповідно до наказу № 166 о/с від 13.07.2010 року ГУ МВС України в Дніпропетровській області [PERSON] звільнений з посади дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції 7-го міського відділення міліції Бабушкінського районного відділу [PERSON] міського управління відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України та звільнений з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил України за ст. 64 п. "є" ( за порушення дисципліни) /а.с. 9/. Відповідно до п.2.5 вищезазначеної Угоди у разі звільнення з органів внутрішніх справ після закінчення навчання до встановленого 3-річного терміну за підставами, передбаченими п.3 цієї угоди, відповідач зобовязався відшкодувати МВС України витрати за період навчання. Відповідно до п.3.2. Угоди звільнення з органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни до встановленого трирічного терміну - є підставою для відшкодування МВС України витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ /а.с. 5/. Відповідно до довідок-розрахунків, наданих позивачем, витрати, повязані з утриманням відповідача [PERSON] за час навчання у ВНЗ за період з 08.08.2005 року по 27.06.2009 року, які включають: витрати на харчування, спожиту теплоенергію, водопостачання, електричну енергію, грошове забезпечення, медикаменти по рокам, а також вартість речового майна, складають загальну суму 22499,44 грн. /а.с.11-18/. Позивачем також надано довідки-розрахунки фактичних витрат теплоенергії, водопостачання, електроенергії, продовольчого забезпечення щодо утримання курсанта [PERSON] за зазначений період, з розшифровкою сум витрат по місяцям /а.с. 86-106/. Відповідно до ст. 11,10 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин у справі: розяснює особам у справі їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Як встановлено в судовому засіданні, з позовом до відповідача звернувся позивач [PERSON] державний університет внутрішніх справ. Як встановлено в судовому засіданні договір, на виконання умов якого посилається позивач, як на підставу звернення з позовом, був укладений між Юридичною академією МВС України та відповідачем [PERSON] Судом явка представника позивача була визнана обовязковою. Представник позивача зявився в судове засідання один раз /07.02.2013 року/, судом йому було запропоновано надати докази на обґрунтування позовних вимог, але позивач обмежився наданням довідок-розрахунків щодо витрат на утримання відповідача під час навчання. Між тим, доказів, які підтверджують зміну найменування, правонаступництво ВНЗ, з яким укладалась Угода відповідачем, суду не надано. Не надані суду і докази, які підтверджують цивільну правоздатність та дієздатність позивача. Позивачем суду не наданий ані Статут чи Положення ВНЗ, ані докази, які підтверджують державну реєстрацію позивача, як юридичної особи. В звязку з вищезазначеним, суд позбавлений можливості перевірити, чи є позивач належним позивачем, які його повноваження щодо зазначених в позові правовідносин. Позивач також не надав доказів підтвердження своїх повноважень, щодо стягнення з відповідача витрат на навчання на користь Державного бюджету, адже в Угоді, на яку посилається позивач, йдеться, що витрати відшкодовуються на користь МВС. Відповідно до розяснень, що містяться у п.10 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», якщо позов предявлений не всіма особами, яким належить таке право, суд не вправі залучати таких осіб до участі у справі, оскільки згідно з принципом дизпозитивності особа, якій належить право вимоги, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Доказів уповноваження належним позивачем на подання та підтримання позову саме [PERSON] державним університетом внутрішніх справ суду не надано. З вищезазначених підстав в задоволенні позову належить відмовити. Окрім того, як вбачається з наданих позивачем матеріалів, відповідач [PERSON] відповідно до наказу ГУМВС України в Дніпропетровській області № 123 о/с від 26.06.2009 року був призначений дільничним інспектором Інгулецького РВ КМУ. Відповідно до наказу ГУМВС У в Дніпропетровській області від 13.07.2010 року № 166 о/с він звільнений в запас Збройних сил за п.64 п.«є» з посади дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції 7-го міського відділення міліції Бабушкінського РВ [PERSON] Будь-які докази, що підтверджують, яким чином відповідач став працювати в Бабушкінському РВ [PERSON], в матеріалах справи відсутні. Крім того, неналежним доказом суд вважає довідку-розрахунок вартості речового майна на утримання відповідача [PERSON], так як відповідно до п.3.8 «Положення про забезпечення речовим майном органів внутрішніх справ та військовослужбовців внутрішніх військ МВС України», затвердженого наказом МВС від 05.12.2003 року № 1489, видача речового майна особовому складу здійснюється за накладною чи роздавальною відомістю під розписку. Таких доказів суду не надано. Посилаючись в позові та поясненнях на «Порядок відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ», затверджених Постановою КМУ № 313 від 01.03.2007 року, позивач не обґрунтував незастосування при розрахунку витрат у відношенні відповідача, який до навчання не служив у лавах Збройних Сил України, положення п.5 «Порядку…», що витрати відшкодовуються у повному розмірі особами, що навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує такий строк. На підставі вищезазначеного, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані, та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed