Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання недійсними державного акту на право приватної власності на землю, свідоцтва про право на спадщину та про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи вимоги тим, що 19.09.2002 року померла його мати, [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з різного майна, в тому числі з: земельної ділянки площею 0,0410 га у межах згідно з планом, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення якої для ведення сільськогосподарського виробництва, що належала померлій згідно державного акту на право приватної власності на землю; земельної ділянки площею 0,0434 га у межах згідно з планом, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області цільове призначення якої для ведення сільськогосподарського виробництва, що належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю [PERSON], яка померла 04 вересня 1997 року, спадкоємцем якої була матір померлої - [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. 27.06.1994 року мати позивача, [PERSON] склала заповіт, яким заповідала синові своє майно. Даний заповіт був посвідчений Четвертою Вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстром № 5-706. Таким чином, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті матері, спадщину після її смерті прийняв у встановлений законом строк і отримав на зазначені земельні ділянки відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 08 серпня 2003 року, виданого [PERSON], державним нотаріусом Третьої Вінницької державної нотаріальної контори, яке зареєстроване в реєстрі за № 2-2510 на земельну ділянку площею 0,0410 га у межах згідно з планом, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28 жовтня 2005 року, виданого [PERSON], державним нотаріусом Третьої Вінницької державної нотаріальної контори, яке зареєстроване в реєстрі за № 1-2563 на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0434 га у межах згідно з планом, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області. Однак, реалізувати належним чином своє право на спадщину за заповітом на дані земельні ділянки позивач не має можливості, так як в державних актах на право приватної власності на землю помилково вказано, що земельні ділянки надані для сільськогосподарського виробництва, і нотаріуси у виданих йому свідоцтвах про право на спадщину за заповітом також вказав, що земельні ділянки надано для сільськогосподарського виробництва. Згідно рішення 14 сесії 21 скликання [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області від 18.12.1993 року та додатку до нього, цільове призначення земельних ділянок, які були передані [PERSON] та сестрі [PERSON] у власність - для ведення садівництва, зазначено, що це землі садівницького колективу «Підлісний»с. Масиву Вінницькі Хутори -2 і саме на дані земельні ділянки відкрилася спадщина. Оскільки, фактичне цільове призначення земельної ділянки для ведення садівництва, позивач має право на спадщину в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки відповідного до їх фактичного цільового призначення. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надавши суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, позов підтримує, просить його задоволити. Відповідач, представник Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, при вирішенні спору покладається на думку суду. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 19.09.2002 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 173624 від 23.09.2002 року ( а.с.8). За життя померла вчинила заповіт, яким заповідала синові своє майно. Даний заповіт був посвідчений Четвертою Вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстром № 5-706. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на: земельну ділянку площею 0,0410 га у межах згідно з планом, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення якої для ведення сільськогосподарського виробництва, що належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ВН від 10.02.1994 року (а.с.12); земельну ділянку площею 0,0434 га у межах згідно з планом, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення якої для ведення сільськогосподарського виробництва, що належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ВН від 10.02.1994 року [PERSON], яка померла 04 вересня 1997 року, спадкоємцем якої була матір померлої - [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с.8). Являючись спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 08 серпня 2003 року, виданого [PERSON], державним нотаріусом Третьої Вінницької державної нотаріальної контори, яке зареєстроване в реєстрі за № 2-2510 на земельну ділянку площею 0,0410 га у межах згідно з планом, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28 жовтня 2005 року, виданого [PERSON], державним нотаріусом Третьої Вінницької державної нотаріальної контори, яке зареєстроване в реєстрі за № 1-2563 на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0434 га у межах згідно з планом, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с.7, 11). Згідно рішення 14 сесії 21 скликання [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області від 18.12.1993 року та додатку до нього, цільове призначення земельних ділянок, які були передані [PERSON] та [PERSON] у власність та на які відкрилася спадщина - для ведення садівництва, і це землі садівницького колективу «Підлісний»с. Масиву Вінницькі Хутори -2 (а.с. 13-14, 17 - 19). Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 с. 1223 ЦК України, право на спадкування мають ті особи, які визначені у заповіті. Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених позивачем вимог суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved