Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві позивач вказує, що в період з 12 червня 2002 року по 06 жовтня 2005 року він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Геро». 23 серпня 2003 року з ним на підприємстві стався нещасний випадок з приводу виконання робіт з вимкнутими, несправними засобами колективного захисту. Після травми позивачу був встановлений діагноз за листком непрацездатності: рвана рана правої кисті, травматична ампутація третього пальця правої кисті і було встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності безстроково. Позивач зазначає, що внаслідок травми він не може вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, у нього порушена душевна рівновага, яка виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні больових відчуттів, що негативно позначилося і позначається на душевному стані позивача. Крім того, позивач вказує, що він після травми не може в повній мірі матеріально забезпечувати родину та відчуває себе втраченою для суспільства і родини людиною. Позивач вказує, що він є застрахованою особою, а тому на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»до обовязків відповідача входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоровя у вигляді страхової виплати та відшкодування моральної шкоди за наявності факту заподіяння шкоди потерпілому. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, заподіяну внаслідок трудового каліцтва, повязаного з нещасним випадком, в розмірі 40 000 грн. 00 коп. В судове засідання сторони не зявились. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява з проханням слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги позивач не визнають в повному обсязі. Представник надав суду заперечення на позов, в якому зазначив, що винним у нещасному випадку, де постраждалим є позивач, підприємство, яке повинно було забезпечити умови праці, необхідні для виконання роботи. Тому представник відповідача вважає, що шкода повинна бути стягнена з підприємства. Крім того, позивачем не надано жодних доказів з медичного закладу в обґрунтування наявності моральної шкоди. Тому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач працював столяром-тесляром 3-го розряду в ТОВ «Геро»в період з 12.06.2002 року по 06.10.2005 року. \\а.с. 7\\ Згідно копії Акту розслідування нещасного випадку, що стався від 20 серпня 2003 року форми Н-5, [PERSON] отримав травму внаслідок нещасного випадку на виробництві в цеху ТОВ «Геро»внаслідок виконання робіт з вимкненими, несправними засобами колективного захисту. Наслідки нещасного випадку: травматична ампутація середнього пальця правої кисті; рвана рана правої кисті. \\а.с. 12-14\\ В Акті № 1 про нещасний випадок на виробництві, затвердженого директором ТОВ «Геро»23 серпня 2003 року, форма Н-1, причина нещасного випадку порушення вимог безпечної експлуатації обладнання. \\а.с. 15-16\\ Згідно до висновку МСЕК від27.11.2007 року, ступінь втрати професійної працездатності у позивача 25%. \\а.с. 11\\ Норми ст. ст. 1, 15, 21, 28, 34 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" передбачають обовязок Відділення (відповідача) відшкодувати моральну шкоду в разі настання страхового випадку. Крім того, право на відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або в разі смерті працівника, за рахунок Фонду соціального страхування відповідно до зазначеного вище Закону передбачено ст. 9 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII "Про охорону праці" (у редакції Закону України від 21 листопада 2002 року № 229-IV (зі змінами)). Це підтверджується також розясненням Конституційного Суду України, даним у Рішенні від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення ч. 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) . За змістом ст. ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", абз. 3 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК . Крім того, згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Також відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Доводи представника відповідача в заперечені про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності. В обґрунтування моральної шкоди позивач посилався на те, що внаслідок травми він не може вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, у нього порушена душевна рівновага, яка виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні больових відчуттів, що негативно позначилося і позначається на душевному стані позивача. Крім того, позивач вказує, що він після травми не може в повній мірі матеріально забезпечувати родину та відчуває себе втраченою для суспільства і родини людиною. Таким чином, суд вважає що є достатньо підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд вважає, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, має бути визначений з урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі. Отже, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, наслідки нещасного випадку, характер отриманої позивачем травми, відсоток втрати професійної працездатності, а також пов'язані з отриманим професійним захворюванням фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає можливим визначити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 25 000 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»від 08 липня 2011 року № 3674-VІ, від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Згідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави також судовий збір в сумі 250 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial