Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в грудні 2013 року до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи вимоги тим, що відповідач не бере участі у матеріальному утриманні дітей, чим порушує її права та права дітей на достатній рівень життя. Зазначає, що сторони мають дітей – [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які мешкають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, ухиляється від виконання своїх зобов'язань. Домовленості з ним про спосіб виконання його батьківського обов'язку по забезпеченню дітей не досягнуто. Посилаючись на наведені обставини, позивачка, уточнивши позовні вимоги, просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі однієї третьої частини його заробітку (доходу), але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка [PERSON], позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з’ясувавши обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (арк. справи 3, 4). Відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.ст. 182, 183 Сімейного кодексу України частина заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися, як аліменти, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину за будь-яких обставин не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов’язку утримання малолітніх дітей судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дітей не досягнуто. Статтею 79 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує у відношенні своєї малолітніх дітей передбачені сімейним законодавством батьківські обов’язки з їх утримання, чим порушує право дітей на достатній рівень життя, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини майнового і сімейного стану відповідача і визначає аліменти на утримання дітей у відсотковому співвідношенні – у розмірі однієї третьої частини від заробітку (доходу) [PERSON] Відповідно до вимог статей 81, 88 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 229,40 грн. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць згідно із положеннями статті 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved