Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-26 00:00:00

В жовтні 2011 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], в якому, з врахуванням подальших уточнень, просила провести розподіл 2/3 частини житлового будинку № 113 по вул. Мстиславській в м. Чернігові між нею та відповідачем, виділивши їй в натурі відповідно до варіанту № 2 проведеної судової експертизи: коридор 2-1 площею 4,80 кв.м. вартістю 15519 грн., кімнату 2-2 площею 7,40 кв.м. вартістю 13622 грн., кухню 2-3 площею 9,70 кв.м. вартістю 17857 грн., коридор 2-1 площею 3,20 кв.м вартістю 8346 грн., гараж В-1 (3/5 частин) площею 27,00 кв.м. вартістю 31212,50 грн., ворота з хвірткою № 1 вартістю 5955 грн., частину огорожі № 2 вартістю 1363 грн., а всього на суму 90874,50 грн., що становить 1/3 частину домоволодіння по вул. Мстиславській, 113 в м. Чернігові і визнати за нею право власності на зазначені обєкти, земельну ділянку також просила поділити за варіантом, зазначеним у Додатку № 2.1 судової експертизи як для співвласника №2. Іншу частину домоволодіння просила виділити відповідачу. Оскаржуваним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2012 року позов задоволено, проте виділено [PERSON] кімнату 2-4 площею 15,50 кв.м. вартістю 40427 грн., кімнату 2-5 площею 9,20 кв.м. вартістю 23995 грн., частину гаражу В-1 площею 19 кв.м. вартістю 23727,50 грн., частину огорожі вартістю 2725 грн., а всього на суму 690874,50 грн., що становить 1/3 частину домоволодіння по вулиці Мстиславській, 113 в місті Чернігові і визнано за нею право власності на зазначені обєкти. [PERSON] виділено коридор 2-1 площею 4,80 кв.м. вартістю 15519 грн., кімнату 2-2 площею 7,40 кв.м. вартістю 13622 грн., кухню 2-3 площею 9,70 кв.м. вартістю 17857 грн., коридор 2-1 площею 3,20 кв.м вартістю 8346 грн., гараж В-1 (3/5 частин) площею 27,00 кв.м. вартістю 31212,50 грн., ворота з хвірткою № 1 вартістю 5955 грн., частину огорожі № 2 вартістю 1363 грн., а всього на суму 90874,50 грн., що становить 1/3 частину вищезазначеного домоволодіння та визнано за ним право власності на зазначені обєкти. Зобовязано позивача та відповідача виконати ремонтно-будівельні роби, які наведені у додатку до висновку № С-288 судової будівельно-технічної експертизи від 29.03.2012 року та встановлено порядок користування земельною ділянкою. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов і провести поділ 2/3 частин житлового будинку № 113 по вулиці Мстиславській в місті Чернігові з тим, щоб їй були виділені наступні приміщення: коридор 2-1 площею 4,80 кв.м., кімнату 2-2 площею 7,40 кв.м., кухню 2-3 площею 9,70 кв.м., коридор І площею 3,20 кв.м., 3/5 частини гаражу В-1 площею 27,00 кв.м. та встановити відповідний порядку користування земельною ділянкою по вул. Мстиславській, 113, у м. Чернігові та на підставі положень ст. 88 ЦПК України вирішити питання про перерозподіл судових витрат. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що при винесені рішення судом не було враховано те, що їй було виділено ті приміщення, які не мають входу та не забезпечені умовами для проживання, тому до опалювального сезону їй необхідно буде здійснити переобладнання цих приміщень. Зазначає, що суд не врахував того, що відповідач по справі не проживає в даному будинку останніх 4 роки, забезпечений іншим житлом, не врахував що вона є пенсіонеркою та отримує мізерну пенсію, тому не зможе самостійно здійснити переобладнання виділеної їй частини будинку. Також апелянт зауважила, що оскільки відповідач не проживає у спірному будинку, свої транспортні засоби він зберігає в іншому місці і не користується гаражем, то не було необхідності здійснювати розподіл майна таким чином. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні, на підставі приписів п.4, ч. 1 статті 309 ЦПК України. В ході судового розгляду даної справи встановлено і підтверджується її матеріалами, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 1984 року по 2008 рік (а.с. 7-8). За час шлюбу сторонами було набуто майно 2/3 частини житлового будинку № 113 по вулиці Мстиславській в місті Чернігові, яке на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 9-10). Згідно рішення Деснянського районного народного суду м. Чернігова від 01.12.1986 року спірна частина будинку знаходиться на земельній ділянці площею 413 кв.м. (а.с. 14). Суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи в цій частині, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про необхідність визнання права спільної сумісної власності на 2/3 частини спірного домоволодіння, про поділ вказаного домоволодіння по 1/3 частині за [PERSON] та [PERSON] та про встановлення порядку користування земельною ділянкою. Рішення суду в цій частині відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як вбачається з матеріалів справи, пояснень сторін та висновку судової будівельно-технічної експертизи № С-288 від 29 березня 2012 року, поділ домоволодіння в натурі можливий. І позивач, і відповідач просили здійснити поділ домоволодіння згідно варіанту №2 судової будівельно-технічної експертизи від 29.03.2012 року. За даних обставин доводи апеляційної скарги не спростовують вірного по суті висновку суду першої інстанції відносно того, що майно підлягає поділу згідно варіанту № 2. Проте, колегія суддів не може погодитись з рішенням суду 1-ї інстанції в частині визначення [PERSON] співвласником №1, а [PERSON] співвласником №2, при поділі за обраним варіантом, оскільки в цій частині рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, виділяючи [PERSON] кімнати та господарські споруди згідно варіанту № 2, як співвласнику № 1, суд 1-ї інстанції посилався на те, що у користуванні співвласника № 2 знаходяться транспортні засоби, для обслуговування яких необхідний гараж. Проте судом не взято до уваги приписи статті 71 Сімейного кодексу України, згідно якого при поділі майна судом береться до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Судом апеляційної інстанції встановлено і це не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, що між [PERSON] та [PERSON] склався певний порядок користування домоволодінням, а саме [PERSON] добровільно займала в спірному домоволодінні наступні житлові приміщення кімнату 2-2, коридор 2-1, кухню 2-3, якими користується і на даний час. Відповідач [PERSON] не проживає в спірному будинку більше чотирьох років, що не заперечувалось ним в судовому засіданні апеляційного суду та не оспорював такого порядку користування будинком. Позивачка є пенсіонеркою, отримує невелику пенсію, відповідач же навпаки, будучи людиною пенсійного віку продовжує працювати, тому у нього є більше можливостей здійснити переобладнання, тому покладення на позивачку обовязку виконати переобладнання вартістю 8897,00 грн., а на відповідача вартістю 1778,00 грн. лише в звязку з наявністю у нього трактора, причепа до нього та автомобіля ЗАЗ, при тому, що йому виділяється частина гаражу, стане для позивачки значним тягарем, що явно не відповідатиме як її інтересам так і завданням цивільного судочинства. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про необхідність розподілу спірного домоволодіння згідно другого варіанту висновку експерта № С-288 від 29 березня 2012 року судової будівельно-технічної експертизи, шляхом виділення позивачу житлових приміщень, що пропонуються співвласнику № 2, а відповідачу тих приміщень, які пропонуються співвласнику № 1, оскільки він враховує порядок користування частинами будинку та надвірними будівлями і спорудами, що фактично склався між сторонами, найбільш повно враховує права та інтереси сторін. В матеріалах справи міститься висновок експерта № С 288 судової будівельно-технічної експертизи від 29 березня 2012 року, який пропонує два варіанти розподілу спірного домоволодіння (а.с.50-70). Суд першої інстанції, без дотримання приписів статті 152 Житлового кодексу України, поділив в натурі житловий будинок за адресою: м. Чернігів, вул. Мстиславська, 113 по другому варіанту поділу зазначеного висновку судової будівельно-технічної експертизи. У звязку з чим в ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним судом 27 червня 2012 року було направлено запит стосовно надання дозволу на переобладнання спірного житлового будинку у способи, запропоновані у висновку вказаної судової будівельно-технічної експертизи, або вмотивованої відмови у наданні такого дозволу. Згідно рішення від 23 липня 2012 року № 144, виконавчий комітет Деснянської районної у місті Чернігові ради надав дозвіл на поділ з переобладнанням будинку № 113 по вулиці Мстиславська в м. Чернігові відповідно до першого та другого варіантів, що міститься у висновку судової будівельно-технічної експертизи № С 288 від 29 березня 2012 року. Відповідно до положень статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом розподілу будинку № 113 по вулиці Мстиславській у місті Чернігові згідно другого варіанту, викладеному у висновку експерта № С-288 від 29 березня 2012 року судової будівельно-технічної експертизи та виділу кожній із сторін у власність певних приміщень, з задоволенням вимог апеляційної скарги. На виконання приписів статті 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги на користь [PERSON] 429 грн. 00 коп. (чотириста двадцять девять грн. 00 коп.)

Outcome: approved