Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Миколаївської сільської ради, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок за [ADDRESS] . В обгрунтування свого позову позивач зазначає, що в 19 серпня 1989 року він за письмовим вором з [PERSON] поселився в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , заплативши останньому 800 гривень. Зазначений договір не був оформлений належним чином, оскільки ані він, ані [PERSON] не знали вимог законодавства. І з того моменту він відкрито та безперервно користується зазначеним будинком, утримує його, веде там господарство. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зазначений будинок належить [PERSON] , померлій [INFO] . її син - [PERSON] був її єдиним спадкоємцем і теж помер ) [INFO] . Прав на спадщину ніхто не заявляв. Пізніше йому стало відомо про те, що договори купівлі-продажу нерухомості підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, однак на той момент вже не було з ким нотаріально оформлювати зазначений договір купівлі продажу, оскільки і [PERSON] , і [PERSON] померли, а інші спадкоємці були відсутні. Таким чином, з 1989 року, тобто більше, ніж 20 років, він безперервно, безперешкодно та відкрито мешкає у зазначеному будинку, претензій стосовно зазначеного нерухомого майна до нього не надходило. Крім того, він регулярно сплачує податки за користування присадибною земельною ділянкою, на у отримав державний акт на право приватної власності на землю. Зокрема, рішенням виконавчого комітету Миколаївської сільської ради від 14.11.1997 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] був переоформлений на [PERSON] , а тому, виходячи з вищезазначеного, позивач вважає, що набув право власності на зазначений житловий будинок за набувальною давністю і, посилаючись на вимоги ст. 344 ЦК України, просить визнати за ним право власності на житловий будинок за [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, мотивуючи їх обставинами, викладеними позовній заяві, просив суд їх задовольнити у повному обсязі. В судове засідання представник Миколаївської сільської ради не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував (а.с.21). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що з 1989 року позивач мешкає у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , обробляє земельну ділянку, добросовісно утримує будинок. За цей час до [PERSON] будь-яких претензій не надходило. Мешканці села сприймають його, як власника зазначеного будинку. Суд, вислухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до ступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок за [ADDRESS] на праві приватної власності належав [PERSON] ;менівні, що стверджується свідоцтвом про право приватної власності (а.с.8), а також технічним паспортом, оформленим на її ім`я (а.с.14-16), яка померла [INFO] (а.с. 11), після смерті якої фактично прийняв спадщину її син - [PERSON] , який на час її смерті мешкав разом з нею. В 1989 році [PERSON] уклав у простій письмовій формі договір з [PERSON] , за умовами якого передав зазначене домоволодіння [PERSON] , а останній сплатив йому грошові кошти у розмірі 800 гривень, про що свідчить копія розписки від 19.08.1989 року (а.с. 6), і з того часу [PERSON] відкрито, безперешкодно користується зазначеним домоволодінням, про що також свідчить довідка, видана виконкомом Миколаївської сільської ради в тім, що [PERSON] , 1937 року народження проживає без реєстрації з 1989 року за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] (а.с. 12), наявність спадкоємців після смерті якого, судом не встановлено. Факт відкритого та безперешкодного користування позивачем зазначеним домоволодінням понад 20 років також підтверджений в судовому засіданні показами свідків. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської сільської ради від 14.11.1997 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] був переоформлений на [PERSON] (а.с. 9). Крім того, рішенням Виконкому миколаївської сільської ради №11 від 24.11.1994 року [PERSON] у приватну власність передана земельна ділянка для обслуговування та будівництва житлового будинку, розташована за адресою: [ADDRESS] та виданий Державний акт на право приватної власності на землю (а.с. 15). У відповідності до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, а п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначає, що правила ст. 344 ЦК України поширюються також у випадках, коли володіння почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто з 01.01.2001 року. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що [PERSON] в 1989 році безперешкодно заволодів нерухомим майном та продовжує відкрито, постійно ним володіти понад 20 років, що дає суду підстави визнати позивача власниками нерухомого майна, з підстав, зазначених в ст. 344 ЦК України. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, а за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок за [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved