Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-21 00:00:00

ТОВ «Гульден-СТВ»звернулося до суду з даним позовом, зазначивши, що у серпні 2012 р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполя з позовом до ТОВ «Гульден-СТВ»про стягнення заборгованості за договором позики, укладеним 01.02.2011 р. При цьому [PERSON] надав суду розписку про передання ним директору ТОВ «Гульден-СТВ»[PERSON] 140000 доларів США для завершення ремонтно-будівельних робіт, а також на придбання необхідних меблів та обладнання для бази відпочинку, що належить ТОВ «Гульден-СТВ». Проте позивач вважає, що договір позики від 01.02.2011 р. є недійсним, так як ТОВ «Гульден-СТВ»ніколи не укладало договору позики від 01.02.2011 р. чи інших фінансових договорів з [PERSON], а грошові кошти в сумі 140000 доларів США чи еквівалентній сумі в гривнях від нього не отримувало. З цих підстав позивач просить суд визнати недійсним вищезазначений договір позики грошових коштів у сумі 140000 доларів США, укладений 01.02.2011 р. з відповідачем. Представник позивача ТОВ «Гульден-СТВ»[PERSON] до судового засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та письмові пояснення, у яких позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволені в повному обсязі з підстав, викладених у позові, та вважає, що ТОВ «Гульден-СТВ»не укладало договору позики від 01.02.2011 р. чи інших фінансових договорів з відповідачем, а грошові кошти в сумі 140000 доларів США чи в еквіваленті в гривнях від нього ніколи не отримувало. Грошові кошти могли надійти від відповідача до позивача лише у встановленому законом порядку через касу позивача чи у безготівковій формі лише у гривнях, але грошові кошти від відповідача в такий спосіб не надходили. Відповідач до суду не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України. Представник третьої особи [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність та письмові пояснення щодо суті позову, аналогічні поясненням представника позивача, в яких заперечив отримання [PERSON] 140000 доларів США та будь-яких інших коштів від [PERSON], наполягав на тому, що надана відповідачем розписка підроблена. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України, заочно. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно статуту, довідки з ЄДРПОУ, протоколу загальних зборів №2 від 12.08.2008 р. та наказу №1 від 14.08.2008 р. ТОВ «Гульден-СТВ»є юридичною особою, яка зареєстрована 15.04.2008 р. (номер запису про реєстрацію 12741020000006664), його директором є [PERSON] Відповідно до наданої суду довідки ТОВ «Гульден-СТВ»має розрахунковий рахунок у ПАТ «Банк Форум»і є власником нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Святогірськ, вул. 60 років Жовтня, буд.1, корп.40 (свідоцтво про право власності від 01.08.2008 р.). Відповідно до розписки від 01.02.2011 р. на імя [PERSON] директор ТОВ «Гульден-СТВ»[PERSON] підтверджує отримання ним від відповідача протягом жовтня 2010 р. січня 2011 р. станом на 01.02.2011 р. грошових коштів в сумі 140000 доларів США для повного завершення всіх ремонтно-будівельних робіт і всіх інших робіт, а також на придбання необхідних меблів та обладнання для належного товариству майнового комплексу бази відпочинку, розташованої за адресою: м. Святогірськ, вул. 60 років Жовтня, б.1, корп.40, для запуску бази відпочинку з рестораном в експлуатацію. Позивач також надав суду лист від 15.09.2011 р. на імя директора ТОВ «Гульден-СТВ»[PERSON], який був направлений відповідачем на домашню адресу [PERSON] та юридичну адресу ТОВ «Гульден-СТВ». В цьому листі відповідач вказує, що [PERSON], отримавши 140000 доларів США як директор ТОВ «Гульден-СТВ», грошові кошти офіційно не оформив: не перевів у гривню і не вніс до каси ТОВ «Гульден-СТВ»для фінансування повного вводу в експлуатацію бази відпочинку з рестораном. На цій підставі [PERSON] вимагає у [PERSON] повернення 140000 доларів США у термін до 23.09.2011 р. Визначення договору позики надано в ч.1 ст.1046 ЦК України, згідно якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві суму позики або таку ж кількість речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належні формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір позики, що встановлено ст.1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Судом встановлено, що договір позики в письмовій формі позивач і відповідач не укладали. На підтвердження укладання договору позики позивачем надана розписка. З тексту розписки від 01.02.2011 р. вбачається, що директор позивача [PERSON] отримав від відповідача протягом жовтня 2010 р. січня 2011 р. грошові кошти в сумі 140000 доларів США для повного завершення всіх ремонтно-будівельних робіт і всіх інших робіт, а також на придбання необхідних меблів та обладнання бази відпочинку, що належить позивачу. Проте зміст розписки не відповідає вимогам ст.1046 ЦК України щодо договору позики і не є підтвердженням укладення договору позики та його умов. В розписці не йдеться про те, що грошові кошти передаються як позика у власність позичальнику та про повернення позикодавцеві суми позики. Таким чином, позивач і відповідач не досягли згоди з усіх істотних умов договору позики, що передбачені ст.1046 ЦК України. Відповідно до ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Діюче законодавство, зокрема ч.1 та ч.3 ст.533 ЦК України, встановлює, що грошове зобовязання має бути виконане в гривні. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до п.2.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, що затверджене постановою Правління НБУ №637 від 15.12.2004 р., підприємства, які відкрили поточні рахунки в банках і зберігають на цих рахунках свої кошти, здійснюють розрахунки за своїми грошовими зобовязаннями, що виникають у господарських відносинах, в безготівковій формі, а також у готівковій формі (з дотриманням чинних обмежень) у порядку, встановленому законодавством України. Пункт 2.2 зазначеного Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні передбачає, що підприємства здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Відповідно до п.2.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні фізичні особи можуть здійснити на користь підприємства готівкові розрахунки без відкриття поточного рахунку лише шляхом унесення до банків готівки для подальшого її перерахування на рахунок підприємства. Пунктом 3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні передбачено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням спеціальних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. З огляду на наведені приписи діючого законодавства відповідач міг передати, а позивач міг отримати грошові кошти як позику від фізичної особи лише через касу підприємства або в безготівковому порядку, але не у інший спосіб, зокрема, через директора юридичної особи або іншої посадової особи, що не є касиром, з оформленням касового ордера або іншого відповідного платіжного документа, передбаченого законодавством. Отже, передання грошових коштів як позики юридичній особі через директора юридичної особи з оформленням передачі грошових коштів розпискою суперечить діючому законодавству. Проте, як встановив суд, грошові кошти не були передані позивачу у будь-який спосіб, що усвідомлював не лише позивач але й відповідач. Так, із тексту листа відповідача від 15.09.2011 р., який був надісланий відповідачем [PERSON] та позивачу, випливає, що [PERSON], отримавши 140000 доларів США як директор позивача, грошові кошти офіційно не оформив: не перевів у гривню і не вніс до каси ТОВ «Гульден-СТВ». На думку суду відповідно до тексту листа і відповідач [PERSON] усвідомлював те, що [PERSON] діяв як довірена особа ТОВ «Гульден-СТВ», яка отримавши 140000 доларів США повинна була перевести їх у гривню, а потім внести до каси ТОВ «Гульден-СТВ», а не як директор, так як виконання таких дій не охоплюється його посадовими обовязками. Отже, відповідач не передав, а позивач не отримав грошові кошти як позику відповідно до приписів закону. Дана обставина підтверджується також довідкою ПАТ «Банк Форум»№289/39/2500 від 08.10.2012 р. про рух коштів на рахунку ТОВ «Гульден-СТВ». Суд вважає, що огляду на те, що позивач і відповідач не досягли згоди з усіх істотних умов договору позики, що передбачені ст.1046 ЦК України, а передання грошей відповідачем [PERSON] позивачу ТОВ «Гульден-СТВ»по договору позики не відбулось, договір позики 140000 доларів США від 01.02.2011 р. є неукладеним, а тому відповідний правочин сторонами не вчинено. Відповідно до розяснень п.8 Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, що встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Згідно із ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ТОВ «Гульден-СТВ»і відмовляє у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed