Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-24 00:00:00

У вересні 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових коштів на їхню повнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу постійно проживає разом з позивачкою, з 01.09.2010 року навчається у Полтавському кооперативному технікумі І-ІІ рівня акредитації. Навчання доньки є платним, його вартість за два попередніх навчальних роки в розмірі 10200 грн. понесла в повному обсязі позивач, крім того, за третій рік навчання необхідно внести плату в розмірі 5700 грн. Враховуючи те, що позивач є інвалідом І групи, відповідач працює та має стабільний заробіток та відповідно до вимог ст. 185 СК України має брати участь у додаткових витратах на дитину, просить стягнути з нього 1/2 частину понесених позивачкою витрат на навчання доньки [PERSON] в сумі 5100 грн. та половину витрат за третій рік навчання в сумі 2850 грн., а всього 7950 грн. в якості додаткових витрат на дитину. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, доручивши представляти свої інтереси на підставі довіреності [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що до повноліття доньки регулярно та належним чином сплачував аліменти на її утримання, сплачує аліменти в даний час згідно рішення суду на час навчання доньки. Виходячи з розміру його щомісячного заробітку не має фінансової можливості оплачувати навчання доньки, крім того, вважає, що витрати, про стягнення яких ставить питання позивач, не можуть бути визнані додатковими витратами. Просив в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали, про що відділом РАГС Ленінського райвиконкому м. Полтави 31.10.1996 року зроблено актовий запис № 96. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], яка постійно проживає з матір'ю [PERSON] Як вбачається з довідки Полтавського кооперативного технікуму Полтавської облспоживспілки № 656 від 23.07.2012 року, [PERSON] навчається в технікумі на 3 курсі денного відділення з 01.09.2010 року (наказ № 195 від 31.08.2010 року) по 30.06.2013 року. Стипендію не отримує. Навчання за контрактом (платне). Наказ про переведення на 3 курс № 161 від 06.06.2012 року. [PERSON] досягла повноліття та згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 28.09.2012 року з [PERSON] стягнуто аліменти на її користь щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на період навчання в Полтавському кооперативному технікумі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] має на утриманні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідач [PERSON] має постійне місце роботи, відповідно до довідки 3-ої Міської клінічної лікарні м. Полтави № 107 від 17.10.2012 року працює у вказаному закладі на посаді лікаря-стоматолога на 0,75 ставки, середній заробіток його становить 1404,47 грн. на місяць та з нього регулярно утримуються аліменти на утриманні доньки [PERSON]. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими твердження відповідача про те, що у нього відсутня матеріальна можливість оплачувати навчання доньки. Згідно статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Виходячи зі змісту вищенаведеної норми, очевидним є те, що додатковими витратами законодавець визнає витрати на дитину, які повязані з виникненням особливих обставин, тоді як навчання не може бути визнане такою обставиною, суд приходить до висновку, що вартість навчання не є додатковими витратами в розумінні положень ст. 185 СК України. Крім того, з аналізу положень Сімейного кодексу України вбачається, що вищенаведена норма регулює правовідносини щодо утримання батьками неповнолітніх дітей. [PERSON] народилась 16.09.1994 року, тобто 16.09.2012 року досягла повноліття. Питання законодавчого врегулювання правовідносин, повязаних з обовязком батьків утримувати повнолітніх дітей, регулюються нормами Глави 16 Сімейного кодексу та згідно змісту положень ст. 201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання норми ст. 185 СК України не застосовуються. Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] додаткових витрат на дитину у вигляді витрат на оплату навчання. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed