Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом, посилаючись на те, що 27 липня 2009 року на 35 км автодороги [PERSON] - [PERSON] сталася сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного йому на праві власності та під його керуванням автомобіля «Мерседес Віто», реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля «Чері Кімо», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2009 року, відповідача визнано винною у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди та притягну то до адміністративної відповідальності. У результаті ДТП автомобіль «Мерседес Віто» отримав пошкодження. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ВАТ «УСК «Дженералі Гарант», то страхова компанія виплатила страхове відшкодування в розмірі 24740 грн., тобто в межах ліміту відповідальності. Згідно звіту № 412 від 30.11.2009 року, проведеного за замовленням позивача, матеріальний збиток завданий йому внаслідок пошкодження належного йому автомобіля «Мерседес Віто» складає 57 997,49 грн. У зв'язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача не відшкодовану шкоду в сумі 33257 грн., тобто різницю між розміром шкоди визначеним звітом № 412 (57997,49 грн.) та страховою виплатою (24740 грн.). У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що на даний час автомобіль відремонтований. Відновлювальний ремонт проведено за рахунок страхового відшкодування та за власні кошти, оскільки страхової виплати було недостатньо. Відповідач та його представник позов не визнали, вважають, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, а тому просять в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 27 липня 2009 року на 35 км автодороги [PERSON] сталася сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу на праві власності та під його керуванням автомобіля «Мерседес Віто», реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля «Чері Кімо», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2009 року, відповідача [PERSON] визнано винною у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до положень ч.4 ст.61 ЦГІК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про циві льно- правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, винність відповідача у вчиненні ДТП встановлена постановою суду в справі про адміністративне правопорушення. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача за шкоду заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «Чері Кімо». реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована у ВАТ «УСК «Дженералі Гарант», що підтверджується копією Полісу № ВВ/4372930, строк дії якого з 07.10.2008 р. до 06.10.2009 року, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 25000 грн. Згідно калькуляції Аудатекс № 1293 від 01.09.2009 р. вартість відновлюватьного ремонту автомобіля «Мерседес» з урахуванням зносу становить 28 083,13 грн. 09.12.2009 року страхова компанія виплатила позивачу' страхове відшкодування в розмірі 24990 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 10539 від 09.12.2009 р. Згідно звіту № 412 від 30.11.2009 року про визначення вартості матеріального збитку, проведеного за замовленням позивача, матеріальний збиток завданий йому внаслідок пошкодження належного йому автомобіля «Мерседес» складає 57 997,49 грн. Відповідно до ст. 22 «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 цього Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно ч.З ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення незалежної оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін. З огляду на наведене, суд вважає, що страховою компанією у встановленому законом порядку визначено розмір заподіяної шкоди та виплачено страхове відшкодування. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою неї шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3093,13 грн., тобто різниця між фактичним розміром шкоди (28083,13 грн.) та страховою виплатою (24990 грн.). Судом встановлено, що на день звернення до суду з цим позовом, позивач відремонтував належний йому автомобіль «Мерседес Віто». Однак, позивачем на надано суду доказів на підтвердження витрат, понесених ним на оплату ремонту автомобіля, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення шкоди в розмірі 33257 грн., відповідно до звіту № 412 від 30.11.2009 р. про визначення вартості матеріального збитку. Відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на те. що ДТП сталася 27.07.2009 року, а позивач звернувся до суду 01.08.2012 року, тобто з пропуском трирічного строку. Як вбачається зі штампу на конверті, позовна заява здана на пошту 27.07.2012 року. Відповідно до ч. 6 ст. 70 ЦПК України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: partial