Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-11 00:00:00

У грудні 2011 року позивачка звернулася до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації, про визнання права власності на самочинне будівництво. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві та в ході судового засідання представник позивача посилався на те, що позивачці на підставі купівлі продажу житлового будинку від 07.08.1979 року належить домоволодіння № 76 по вул. Новосибірська в м. Дніпропетровську. Для поліпшення умов загального проживання та використання будинку, позивачкою було здійснено самовільне будівництво господарських споруд, а саме: А1-1 прибудова; Г сарай, що підтверджується відміткою в технічному паспорті. З урахуванням викладеного, просила суд визнати за позивачкою право власності на споруди А1-1 прибудова; Г сарай, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новосибірська, 76. В судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник Дніпропетровської міської ради у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь яких заяв від його імені до суду не надходило. Представник КП ДМБТІ у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь яких заяв від його імені до суду не надходило. Вислухавши пояснення представника позивачки та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі продажу від 07.08.1979 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі № 1-5368, позивачці належить будинок № 76 по вул. Новосибірська в м. Дніпропетровську. Для поліпшення умов загального проживання та використання будинку, позивачкою було здійснено самовільне будівництво господарських споруд, а саме: А1-1 прибудова; Г сарай. Пізніше позивачкою було отримано технічний паспорт від 24.06.2011р., згідно якого гараж А1-1 прибудова; Г сарай підлягають узаконенню. Проведено інвентаризацію нерухомого майна, інвентаризаційна справа № 594. Однак, з приводу введення в експлуатацію та узаконення самочинного будівництва (гаражу) позивачка до Дніпропетровської міської ради не зверталася, однак, судячи з пояснень сторін, будь-який спір між ними - відсутній. Виходячи з диспозиції ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди. Але право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Належного дозволу чи належно затвердженого проекту на здійснення будівництва позивачка суду не надала. Також не надано позивачкою висновку відповідних контролюючих установ (ГлавАПУ) на предмет відсутності істотних порушень будівельних норм і правил при здійснені самочинного будівництва. Відповідно до ст. 376 Цивільного Кодексу України, особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває право власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване майно. Суд критично відноситься до пояснень представника позивачки з приводу того, що самовільно збудовані споруди прав інших осіб не порушують, оскільки суду не надано належних доказів, які б підтверджували цей факт. Клопотання з приводу допиту у якості свідків будь-кого із суміжних землекористувачів від представника не надходило. Представником позивачки в судовому засіданні клопотань для визначення відповідності самочинного будівництва державно-будівельним нормам не надходило, що також унеможливлює обєктивно, всебічно та повно, з дотриманням вимог процесуального законодавства, прийти до висновку про індивідуальні та оціночні ознаки обєкту нерухомості, що, у свою чергу, не дає підстав суду для задоволення позову Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed