Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-04 00:00:00

У березні 2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідачки на свою користь борг в сумі 2068,32 грн, в тому числі в якості основного боргу 2007,20 грн., доплати з урахуванням інфляції - 54,19 грн., 3% річних - 6,93 грн., а також судові витрати у справі. Свої вимоги мотивував тим, що згідно договору від 08.02.2008 р. відступлення права вимоги ВАТ «Банк «Демарк», як первісний кредитор, уступив позивачу, як новому кредитору, право вимоги погашення заборгованості позичальником, тобто відповідачем. В результаті укладення цього договору до позивача перейшли усі права банка по стягненню з відповідача залишку заборгованості за укладеним між ними кредитним договором. В якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, на боці відповідача було залучено ВАТ «Банк «Демарк», оскільки дана справа може вплинути на його права та обовязки. Представник позивача подав письмову заяву, за якою просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] подала письмову заяву, за якою просила розглядати справу без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечувала, мотивуючи тим, що сума боргу не є обґрунтованою. Представник третьої особи відкритого акціонерного товариства «Банк «Демарк»в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином. В письмових поясненнях просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Суд вважає, що сторонам були створені необхідні умови для надання ними доказів в обґрунтування своїх доводів та заперечень, і розглядає справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини: Відповідач [PERSON] уклала із відкритим акціонерним товариством «Банк «Демарк» кредитний договір № 3-054 від 03 жовтня 2006 року, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на побутові потреби у розмірі 10000,00 грн з кінцевим строком повернення 02 жовтня 2007 року. За користування кредитом позичальник зобовязався сплачувати банку відсотки у розмірі 22% річних. Кредит було видано за заявою про видачу готівки від 03.10.2006 р в сумі 10000,00 грн, що визнається відповідачем. За п.3.7.1 кредитного договору погашення заборгованості за кредитом та відсотками за цим договором здійснюється щомісячно не пізніше 10-го місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем надання кредиту, в сумі 874,00 грн. при цьому з суми, яка надійшла на погашення заборгованості, в першу чергу здійснюється погашення нарахованих відсотків, а потім заборгованості за кредитом. За п.3.4.2 кредитного договору при останньому платежі по кредиту позичальник повинен зателефонувати або зявитися особисто в установу банку, яка надала йому кредит, для уточнення стану взаєморозрахунків за кредитним договором. Право банку стягнути з позичальника пеню за порушення строків погашення кредиту або відсотків за кредитом встановлено пп.7.3 і 7.4 кредитного договору. Відповідач [PERSON]І, свої обовязки по кредитному договору виконала не в повному обсязі, зокрема не сплатила остаточний платіж, внаслідок чого згідно довідки по розрахунку заборгованості станом на 08.02.2008 р заборгованість відповідача перед банком складала 1701,89 грн. по кредиту, 171,94 грн. по відсотках по кредиту, 133,37 грн. пені, а разом 2007,20 грн. Про існування заборгованості відповідач була сповіщена банком письмово, але відмовилась здійснити остаточний платіж в сумі, яку визначив банк. 08 лютого 2008 року позивач [PERSON] уклав із відкритим акціонерним товариством «Банк «Демарк»договір про заміну кредитора (про відступлення права вимоги), за яким банк уступив [PERSON] право вимоги погашення заборгованості позичальником [PERSON] за вищезгаданим кредитним договором № 3-054 від 03 жовтня 2006 року. Сума заборгованості боржника перед первісним кредитором на день підписання договору складала 2007,20 грн. Позивач [PERSON] сплатив борг перед банком у сумі 2007,20 грн. за квитанцією № 01 від 08.02.2008 р. В результаті укладення цього договору та погашення боргу перед банком відповідно до ст. 512-519 Цивільного кодексу України до позивача перейшли усі права первісного кредитора по стягненню з відповідача вказаної заборгованості. 08.02.2008 р за актом приймання-передачі позивачу були передані документи, що засвідчують ці права. Цінним листом від 15.02.2008 р позивач повідомив відповідача про зміну кредитора у зобовязанні та запропонував добровільно сплатити суму боргу 2007,20 грн. у семиденний термін з моменту отримання цього листа шляхом сплати готівкою. Відповідач надіслала позивачу відповідь від 10.03.2008 р, в якій висловила свою думку стосовно недійсності первісного зобовязання та фактично відмовилась від погашення боргу. В наданих поясненнях відповідач заперечувала проти правильності розрахунку банком суми заборгованості та, зокрема, суми остаточного платежу, а також зазначала, що відсутній графік розрахунків, що є додатком № 1 до кредитного договору, що унеможливлює перевірку правильності розрахунку. Разом з тим у листі, який відповідач надіслала на адресу банку від 29.01.2008 р вказано, що її було при підписанні кредиту ознайомлено з графіком платежів. Відкрите акціонерне товариство «Банк «Демарк»надало письмові пояснення, в яких зазначило, що 04.10.2007 р., тобто в день, коли відповідачка мала здійснити остаточний розрахунок з банком, вона прибула до установи банку, але, узнавши належну до сплати суму, відмовилась її сплачувати. Також пояснило, що форма додатку № 1 «Орієнтовний графік погашення кредиту»до договору кредиту не передбачає підпису відповідачки. Стосовно розрахунку суми остаточного платежу пояснило, що ця сума визначається, виходячи з фактичних платежів позичальника та встановлених договором відсотків річних. Для цілей кредитного договору (ст.1) термін «період нарахування відсотків»означає початковий період, що розпочинається з дати надання кредиту і закінчується передостаннім робочим днем місяця, на який нараховуються відсотки. Будь-який наступний період нарахування відсотків у подальшому з останнього робочого дня (або вихідного дня) попереднього місяця по передостанній робочий день поточного місяця та до дати повного погашення заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості згідно п.3.7.1 договору здійснюється щомісячно не пізніше 10-го числа місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту. Відповідно до цього кінцева дата періоду нарахування відсотків та дата сплати не співпадають, що й призводить до можливості виникнення так званого 13-го платежу внаслідок того, що щомісячно утворюється залишок за відсотками. Сума цього залишку додається до останнього платежу, утворюючи суму, належну до остаточного розрахунку. Суд вважає, що даний договір не є договором про надання споживчого кредиту, оскільки договір про надання споживчого кредиту згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»укладається для придбання продукції. В п.3.2 кредитного договору № 3-054 від 03.10.2006 р вказано, що кредит надається позичальнику на побутові потреби, без чітко визначеного цільового призначення. Відповідно підстави для визнання договору недійсним, встановлені ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не можуть бути застосовані до даного випадку. Судом встановлено, що відповідач не заперечує проти того, що не сплатила повністю суму заборгованості, але нею і на час розгляду справи не сплачено кошти навіть в той сумі 911,00 грн, що нею не оспорюється. За клопотанням відповідача з метою доведення неправильності розрахунку заборгованості у справі було призначено судово-економічну експертизу, яка проводилась Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. [PERSON]. Висновок судово-економічної експертизи № 2699 від 11.06.2009 р. додано до матеріалів справи. Під час проведення експертизи експертом заявлялось клопотання про надання додаткових документів, а саме внутрішнього положення про кредитування, інформації банку про рух коштів за кредитними рахунками, які відображають нарахування та погашення заборгованості, платіжних документів про погашення заборгованості позичальником. Відкрите акціонерне товариство «Банк «Демарк»відмовило у наданні зазначених документів, посилаючись на ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», за якою запитувана інформація є банківською таємницею, яка може бути розкрита двома шляхами: 1) на письмовий запит або з письмового дозволу власника такої інформації; 2) на письмову вимогу суду або за рішенням суду. З урахуванням цього експерт провів дослідження за наявними у справі матеріалами. Згідно висновку судово-економічної експертизи № 2699 від 11.06.2009 р., за даними довідки по розрахунку заборгованості гр. [PERSON] за кредитним договором № 3-054 від 03.10.2006 р. заборгованість [PERSON] перед ВАТ «Банк «Демарк»за вказаним кредитним договором станом на 08.02.2008 р склала 2007,20 грн., в т.ч. по кредиту (основному боргу) 1701,89 грн, по відсоткам за користування кредитом 171,94 грн, по пені 133,37 грн. В звязку із тим, що на дослідження не надані платіжні документи та інформація банку про рух коштів на рахунках , які відображають нарахування та погашення заборгованості [PERSON], а клопотання про надання додаткових документів не задовільнено, документально підтвердити дані цієї довідки експерту не надається можливим. Оцінюючи зазначений висновок експертизи у сукупності з іншими матеріалами по справі, суд виходить з того, що експертиза призначалась за клопотанням відповідача з метою спростування наданих банком розрахунків. Таким чином, обовязок забезпечити експерта потрібними документами був покладений на відповідача. Відповідач, що є власником інформації, яка містить банківську таємницю, не надала банку дозвіл на її розголошення, а також не звернулась із клопотанням про проведення додаткової експертизи після отримання судом вищевказаного експертного висновку та витребування судом всіх необхідних проведення такої експертизи документів. За ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що відповідач не спростувала правильність розрахунку банком розміру заборгованості за кредитним договором № 3-054 від 03.10.2006 р., а факт наявності заборгованості відповідача за зазначеним договором є доведеним. За ч.1 ст.509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ч.1 ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.1 ст.525 ЦК одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч.1 ст.629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами. За пп.1) ч.1 ст.512 ЦК кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ч.1 ст.514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 517 ЦК первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позивач [PERSON] в належному порядку набув право вимоги погашення заборгованості відповідачем [PERSON] за кредитним договором № 3-054, укладеним 03 жовтня 2006 року, а також належним чином повідомив її про перехід до нього прав. У звязку із цим у [PERSON] виник обовязок погасити зазначену заборгованість на користь позивача [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки з боку відповідача припущено прострочення грошового зобовязання, у позивача виникло право стягнути на свою користь доплату з урахуванням інфляції, що складає 2007,20 грн * 102,7% (індекс інфляції за 02.2008 р) 2007,20 грн = 54,19 грн., та 3% річних, що складають з 8.02.2008 р 2007,20 грн * 3% * 42 дня (до 21.03.2008 р) / 365 днів = 6,93 грн. За таких обставин судові витрати у справі відповідно до ст.88 ЦПК України належить покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved