Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Казенного підприємства Шосткинський казенний завод «Зірка» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В позові вказує, що працювала на посаді радіотелефоніста дільниці телефонного звязку, наказом по підприємству № 928к від 02.11.2011 року була звільнена відповідно до п. 3 ст. 38 КЗпП України. В день звільнення відповідач не провів з нею розрахунок, а саме, не виплатив заробітну плату в сумі 13 437 грн. 57 коп. Судовим наказом Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20.01.2012 р. на її користь стягнуто нараховану, але невиплачену заробітну плату в сумі 13\~437 грн. 57 коп. Посилаючись на норми ст.ст. 116 та 117 КЗпП України, просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02 листопада 2011 р. по 17 вересня 2012 р. в сумі 16\~332 грн. 48 коп. В подальшому вимоги позивач уточнювала і остаточно просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 3 листопада 2011 р. по 5 жовтня 2012 р. в сумі 11 702 грн. 40 коп. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, пояснила, що заборгованість по заробітній платі відповідач і досі не сплатив. Представник відповідача позов не визнала, посилаючись на відсутність вини відповідача у невиплаті заборгованості із заробітної плати в звязку з тяжким фінансовим станом підприємства та накладенням арешту на кошти та все рухоме і нерухоме майно Казенного підприємства Шосткинський Казенний завод «Зірка», крім того, оскільки судовим наказом стягнута заборгованість по заробітній платі, то правовідносини сторін із сфери вирішення спору переносяться у виконавчу сферу, таким чином на стадію виконання рішення суду положення ст. 117 КЗпП України розповсюджуватись не можуть. Окрім того позивач в день звільнення не працювала, вимоги про проведення розрахунку не предявляла. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Перебування позивача з відповідачем у трудових відносинах, не оспорюється відповідачем і підтверджується копією трудової книжки (а.с. 2,3), з якої вбачається, що позивач була звільнена з роботи 02 листопада 2011 року. Відповідач має перед позивачем заборгованість із заробітної плати, що підтверджується довідкою (а.с.4), судовим наказом від 20.01.2012 р. (а.с. 8). Наявність заборгованості із заробітної плати в сумі 13 437 грн. 57 коп. та відсутність проведення розрахунку з дня звільнення по день розгляду справи в суді відповідач не оспорює. Посилання відповідача на те, що після винесення судового наказу від 20 січня 2012 року спірні правовідносини перейшли у сферу виконання наказу, суд вважає такими, що суперечать положенням ст. 117 КЗпП, відповідно до якої у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Посилання відповідача на те, що позивачка не зверталась з вимогою про розрахунок, спростовуються поясненнями позивачки, яка зазначала, що неодноразово приходила в адміністрацію підприємства і зверталась до посадових осіб підприємства щодо виплати заборгованості, крім того, як вбачається з особової картки, трудова книжка була видана позивачці 17 листопада 2011 року, що підтверджується підписом позивачки, а отже вона була в цей день на підприємстві і відповідач мав можливість і повинен був провести остаточний розрахунок. Крім того відповідач, знаючи про наявність заборгованості, не вчиняв жодних дій щодо її погашення. Факт накладення державним виконавцем арешту на грошові кошти відповідача та рухоме і нерухоме майно не має правового значення для вирішення спору так, як законодавством не передбачено такої підстави для звільнення роботодавця від відповідальності перед працівником за порушення трудових прав. Посилання на тяжкий фінансовий стан відповідача також не приймається судом, оскільки пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутність вини відповідача у нездійсненні розрахунку з позивачем не доведена належними та допустимими доказами. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. Згідно з довідкою від 12.09.2012 р. (а.с. 5) розмір середньоденного заробітку позивачки становив 50 грн. 88 коп., кількість днів затримки (робочих) з 03 листопада 2011 року по 05 жовтня 2012 року 230, а отже розрахунок вимог, наведений в заяві про уточнення позовних вимог (а.с. 33): 50,88 х 230 = 11\~702,40 грн., відповідає вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до ст. 88 ЦПК з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved