Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності. В позовній заяві зазначив, що в 1994 році він разом із дружиною [PERSON] отримали свідоцтво на право власності на квартиру [ADDRESS] , яка належала нам на праві сумісної власності, однак дане свідоцтво не було зареєстровано в Маріупольському БТІ. [INFO] [PERSON] померла та після її смерті позивач звернувся до Другої державної нотконтори з заявою для прийняття спадщини. Однак нотаріус повідомила, що право власності на вищевказану квартиру не було зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також зазначив, що звертався до реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції, однак йому було відмовлено в прийнятті заяви для реєстрації права власності. Тому він був вимушений звернутись до суду з заявою про визнання за ним права власності на вказану квартиру. В судове засідання позивач [PERSON] надав заяву, в якій просив позов задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача Маріупольської міської ради Карацюба В.Л., який діє на підставі довіреності, також надав суду заяву про розгляд справи без його участі та не заперечував проти задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про права власності від 02.12. 1994 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частини. (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до особового рахунку № [NUMBER] , виданого ККП "Керуюча компанія "Приморська" в [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.7) Згідно з свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданого 17 липня 2012 року [PERSON] померла [INFO] . (а.с.14). Після смерті [PERSON] - її чоловік [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом до Другої маріупольської державної нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у зв`язку з тим, що ними обома право власності на дану квартиру не було зареєстроване у реєстрі речових прав на нерухоме майно. Як вбачається зі спадкової справи № 537/2012 заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , її донька [PERSON] та син [PERSON] , відмовились від прийняття спадщини після смерті матері на користь батька - [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнаний його недійсним, неприйнятті спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені цим Кодексом. Статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] відповідно до ст. 1268 ЦК України є спадкоємцем за законом, оскільки він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та є таким, що фактично прийняв спадщину, яка залишились після смерті [PERSON] у вигляді Ѕ частини квартири [ADDRESS] . За наведених обставин у інший спосіб, крім як за рішенням суду, [PERSON] , який є власником Ѕ частини квартири та спадкоємцем за законом, після смерті [PERSON] не може реалізувати своє право на прийняття спадщини та визнання за ним права власності, на квартиру [ADDRESS] . Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені сторонами відповідно до ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що визнання права власності не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved