Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-10 00:00:00

31.05.2012 року позивач звернулась до суду з позовом, з подальшими уточненнями, в якому просять постановити рішення, яким витребувати з відповідача технічний паспорт та будинкову книгу, визначити порядок користування квартирою, зобовязати відповідача не чинити перешкод, оформити дозвільні документи, стягнути моральну шкоду та відшкодувати компенсацію вартості батьківської плати. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що вона разом із трьома дітьми зареєстрована та проживає у квартирі №1 житлового будинку № 28 по вул. Перемоги у м. Камянка -Бузька. Дана квартира складається із двох житлових кімнат та належить на праві приватної власності відповідачу. Після розірвання шлюбу відповідач у даній квартирі не проживав та лише частково ніс витрати, щодо утримання квартири, а саме сплачував квартирну плату. В подальшому на виконання рішення суду, яке було винесено за її позовом, вона надала відповідачу ключ від даної квартири та він закривши на ключ одну з кімнат, позбавив її та дітей права користуватись квартирою в цілому. У звязку з її зверненням у службу у справах дітей комісією було проведено огляд квартири та складено відповідні акти. Крім цього відповідач не дає їй можливості користуватись побутовою технікою, яку зберігає у зачиненій кімнаті. Вважає, що у звязку з такими діями відповідача вона фактично позбавлена права користуватись всією квартирою та побутовою технікою та через ненадання відповідачем копії технічного паспорту та будинкової книги не може отримати пільг при оплаті батьківської плати у дитячому садку. Крім цього вважає, що такими діями відповідача їй завдано моральну шкоду. У звязку з вищенаведеним змушена звернутись до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги з подальшими уточненнями підтримала, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заявлені позивачкою не визнав, подавши письмові заперечення стосовно позову та просить у позові відмовити. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, вказавши, що для забезпечення повноцінного проживання та виховання дітей їм необхідно було б користуватись квартирою вцілому. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] разом із своїми неповнолітніми дітьми - [PERSON], 2007р.н. [PERSON], 2007р.н. та сином [PERSON],[INFO] зареєстрована та проживає у [INFO]. Дана квартира, згідно свідоцтва про право власності Серії САА за № 419998, належить на праві приватної власності відповідачу - [PERSON] та складається із двох житлових кімнат загальною площею 39 кв.м. Рішенням Камянка -Бузького районного суду Львівської області від 19.10.2011р., зобовязано [PERSON] не чинити перешкод в користуванні [PERSON] належної йому на праві власності квартирою. В судовому засіданні встановлено, що позивач проживає у спірній квартирі разом із своїми трьома дітьми та фактично користується однією кімнатою, кухнею, коридором та санвузлом, в іншій кімнаті періодично проживає відповідач та зберігає у ній свої речі. Крім того, в судовому засіданні з пояснень відповідача встановлено, що за час його проживання у квартирі ним було зроблено ремонт, придбані речі домашнього вжитку, крім цього було встановлено котел опалення, на який ним було виготовлено відповідні документи, однак, на даний час він не експлуатується, через його несправність. Будинкова книжка та технічний паспорт на квартиру зберігається у нього, оскільки він є власником квартири, однак жодного спору щодо подання вищевказаних документів у відповідні органи між ним та позивачкою не має, оскільки саме позивач відмовляється спільно з відповідачем звернутись у відповідні органи. Згідно рішення Камянка -Бузького районного суду Львівської області від 22.07.2008 р. відповідач сплачує аліменти на користь позивачки на утримання двох неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку. Крім цього, рішенням суду від 26.11.2012р. у позові [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів було відмовлено за безпідставністю. Дані обставини стверджуються поясненнями сторін у судовому засіданні, та долученими до справи письмовими доказами, а саме: свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Серії САА № 419998 від 10.01.2006р., копією рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 19.10.2011р.,копією будинкової книги, актами обстеження житлово-побутових умов від 04.05.2012р. та 10.05.2012р, довідкою КЕЧ БУ №5, свідоцтвами про народження дітей [PERSON], 14.07.2007р та [PERSON] 14.07.2007р. . Посилання позивачки на те, що відповідач зобовязаний надати їй в користування всю квартиру, визначивши в такий спосіб порядок користування квартирою, на думку суду є безпідставними, оскільки власником квартири є саме відповідач, позивачка користується однією кімнатою, кухнею та санвузлом та коридором, в свою чергу відповідач користується іншою кімнатою, в якій зберігає належні йому речі. Крім цього в судовому засіданні встановлено, що відповідачем не чиниться ні позивачці ні неповнолітнім дітям [PERSON], [PERSON] та сину позивачки [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власника є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сімї власника житлового будинку(квартири), які проживають разом із ним у будинку квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предметі доказування. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позивачем [PERSON] не надано суду жодних допустимих доказів, які б підтверджували заявлені нею позовні вимоги, а доводи відповідача підтверджені належними та допустимими доказами, які наявні в матеріалах справи. Стосовно відшкодування моральної шкоди завданої позивачу, то стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Позивач [PERSON] в судовому засіданні не навела міркування, які підтвердили про завдання такої шкоди, а тому в частині стягнення з відповідача моральної шкоди слід відмовити. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed