Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-18 00:00:00

05.04.2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 12.07.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 2693,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати; позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Проте, відповідач не виконав взятих на себе зобовязань у звязку із чим станом на 14.03.2013 року утворилась заборгованість на загальну суму 37262,40 грн., тому позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача вказаний розмір заборгованості, а також понесені позивачем судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній і просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та просить суд зменшити розмір нарахованої неустойки у звязку із тим, що він не працює та немає будь-якого доходу. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 12.07.2007 року між відповідачем та ЗАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір. Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (а.с. 5). За змістом ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, правонаступництва. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно умов вказаного договору, банк надає позичальнику кредит у сумі 2693,90 грн. на строк 12 місяців з 12.07.2007 року по 12.07.2008 року включно з умовами сплати за користування кредитом у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту розмірі 43,10 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 244,90 грн. в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт) строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з « 1» по « 5» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 282,66 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Позичальник зобовязується повернути суму кредиту, відсотків та винагороди відповідно до Заяви та Умов. За змістом заяви позичальника, відповідач погодився, що ця заява разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт) та Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір. Згідно п. 1.7.31 додаткових положень Умов та правил надання банківських послуг, погоджений між сторонами строк позовної давності становить 50 років. Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав у звязку із чим виникла заборгованість на загальну суму 37262 грн. 40 коп., розрахована позивачем та перевірена судом, яка складається з: - 2693,90 грн. заборгованість за кредитом; - 9818,24 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 517,20 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; - 21982,47 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафів відповідно до пункту 5.3. Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 1750,59 грн. штраф (процентна складова). Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і відсутні докази належного виконання відповідачем умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки Відповідач порушив зобовязання, встановлені договором, доказів своєчасної та повної оплати заборгованості за кредитним договором в матеріалах справи немає, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача, при цьому, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованої банком неустойки до розміру заборгованості по самому кредиту, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 616 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Як розяснено у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Враховуючи наведені норми та розяснення, а також з огляду на майновий стан боржника, який не має роботи, або будь-яких інших доходів та зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач з часу початку порушення зобовязань (серпень 2007 року) вживав заходів спрямованих на отримання від боржника прострочених сум, хоча б шляхом його повідомлення про існуючу заборгованість, суд вважає за необхідне зменшити нараховану банком неустойку до розміру заборгованості по основному зобовязанню. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у загальному розмірі 15723, 24 грн., яка складається з: - 2693,90 грн. заборгованість за кредитом; - 9818,24 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 517,20 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; - 2693,90 грн. неустойка (пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; штрафи відповідно до пункту 5.3. Умов та правил надання банківських послуг). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial