Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, котрого в судовому засіданні підтримав її представник та пояснив, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 10 жовтня 2011 року шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] розірвано і на час розірвання шлюбу питання щодо розподілу майна не виникало так як сторони один до одного не мали претензій, оскільки ділити було нічого. Брат позивачки [PERSON], який з 1992 року знаходився у США на роботі, вирішив допомогти сестрі матеріально та купити їй квартиру, а по другому приїзду в Україну відкрив на своє імя в банківській установі валютний рахунок та оформив у нотаріуса на сестру позивачку по справі [PERSON] генеральне доручення на право розпорядження майном, в тому числі і грошовими коштами, щоб сестра мала можливість користуватися коштами у випадку потреби, в тому числі і для купівлі житла. За кошти, що у такий спосіб особисто позивачці [PERSON] перераховував її брат із Сполучених Штатів Америки в Україну , позивачка купила квартиру [ADDRESS] за 10\~866,00 грн. За покупку квартири з коштів знятих нею з рахунку брата та конвертованих в гривні позивачка [PERSON] одноосібно сплатила продавцям даної квартири 10\~866,00 грн. Зазначає, що право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14772749 від 04 червня 2007 року. Крім того позивачка на час укладення договору працювала та працюєв даний час на посаді начальника відділу кадрів Коломийськогоекспериментального заводу ПРУТ , отримувала та отримує заробітну плату. Вказує, що позивач [PERSON] бажає подарувати спірну квартиру їх з відповідачем сину, однак їй відмовлено нотаріусом у посвідченні відповідного правочину, оскільки спірна квартира придбана під час спільного проживання з відповідачем у зареєстрованому шлюбі , тобто є спільним майном подружжя . Відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно , набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, тому вважає, що квартира [ADDRESS], що куплена за кошти отримані з рахунку брата позивачки є особистою приватною власністю позивачки і не може вважатись спільним майном подружжя, хоча квартира і була набута позивачкою за час шлюбу з відповідачем. Просить суд, визнати за [PERSON] одноосібне право власності на квартиру [ADDRESS], котру позивачка купила за кошти отримані нею від брата і за котрі 01 червня 2007 року фактично належними їй коштами сплатила 10\~866,00 грн. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя набутого в шлюбі, просить відмовити оскільки відповідач [PERSON] не надав доказів постійного проживання з 25 листопада 1978 р. до 10 жовтня 2011 р. в спірній квартирі та ведення спільного домашнього господарства, а також надання відповідачці коштів на придбання квартири, та не надано відповідачем по первісному позову доказів його доходів. Вважає зустрічний позов безпідставним та необґрунтованим. Відповідач по первісному позову, а позивач по зустрічному позову [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про розподіл майна подружжя набутого в шлюбі, котру в судовому засіданні підтримав його представник та пояснив, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання одноосібного права власності на квартиру не визнає так як з останньою відповідач по первісному позову він же позивач по зустрічному позову [PERSON] перебував у шлюбі з 25 листопада 1978 р. по 10 жовтня 2011 р. і за весь цей період вони як подружжя проживали разом та вели спільне господарство, купили спірну квартиру, де проживали певний період їхнього спільного життя. Зазначає, що під час спільного проживання ніяких коштів від брата позивачки вони не отримували, принаймі відповідач [PERSON] про це ніколи не чув і даних грошей не бачив. Гроші на придбання квартири відповідач надавав сам особисто [PERSON], оскільки в той час мав підприємство та відповідно дохід, достатній для того, щоб забезпечити сім»ю та придбати житло. Спірна квартира була куплена за їх спільні кошти, так як відповідачка також працювала та вносила кошти у спільний сімейний бюджет, а також відповідач [PERSON] надав нотаріусу письмову згоду на купівлю його дружиною спірної квартири. Вважає, що позов про визнання одноосібного права власності на квартиру є безпідставним та не підтвердженим жодними доказами, а тому у його задоволенні просить відмовити. Відповідно до ст.. 60 Сімейного кодексу, просить суд визнати за відповідачем він же позивач по зустрічному позову [PERSON] право на 1\\2 частину спільного нажитого майна подружжя - квартири [ADDRESS] в м . Коломия . Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, котрі були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 10 жовтня 2012 року шлюб між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.4). Брат позивачки по первісному позову, а відповідачки по зустрічному позову [PERSON] - [PERSON] 09.03.2006 року склав доручення на розпорядження майном, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № А458 на користь позивачки, вона ж відповідачка [PERSON] (а.с.8), а 10.03.2006 року [PERSON] уклав з Приватбанком договір № SAMDN0200000125672 про відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи в валюті USD (а.с.6). Позивачка по первісному позову вона ж відповідачка по зустрічному позову [PERSON] під час перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по первісному позову, а позивачем по зустрічному позову [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири від 01 червня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № Д-870, згідно котрого продавці [PERSON] та [PERSON] передали, а покупець позивачка вона ж відповідачка [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.11). В пункті 2 зазначеного договору засвідчено, що продаж спірної квартири вчинявся за ціною 10 866,00 гривень, котрі повністю оплачено позивачкою [PERSON] готівкою і отримана продавцем особисто до підписання договору (а.с.11). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно позивачка вона ж відповідачка [PERSON] є власником спірної квартири (а.с.12). Згідно клієнтської виписки по договору SAMDN0200000125672 поточний рахунок валюта, Івано-Франківський філіал Коломийське відділення (а.с.7), вбачається, що з даного рахунку було знято кошти в період з 10 березня 2006 року по 13 березня 2009 рік. Крім того з довідки Коломийського експериментального заводу ПРУТ № 06 від 12.07.2012р. та довідок № 28 та № 29 від 13.07.2012р про середню заробітну плату , виданих Коломийським експериментальним заводом ПРУТ (а.с.а.с.5,17-18), вбачається, що позивачка вона ж відповідачка [PERSON] працює на посаді начальника відділу кадрів з 08.12.1999 року по даний час, отримувала заробітну плату , тобто позивачка мала дохід так як працювала. Представники сторін у судовому засіданні пояснили, що сторони їм особисто повідомили та ствердили, що реальна дійсна вартість купленої спірної квартири є та, що зазначена в вищезгаданому договорі купівлі-продажу квартири - 10 866,00 гривень. Отже, суд приходить до висновку, що позивачка по первісному позову, а відповідачка по зустрічному позову [PERSON] є одноосібним власником спірної квартири і дана квартира є її особистою власністю, так як отримувала та користувалась коштами, що надсилав їй її рідний брат [PERSON] з-за кордону зокрема і для купівлі спірної квартири [ADDRESS], що позивачка мала дохід так як працювала, тобто дана квартира куплена останньою за кошти, котрі належали їй особисто. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином для застосування зазначеної норми СК України необхідна наявність двох умов: кошти повинні належати особисто цій особі та саме вона повинна бути набувачем майна, що в даному випадку має місце і доведено вищезгаданими доказами по справі. Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11 р. вирішуючи\~спори\~між\~подружжям\~про\~майно,\~необхідно встановлювати\~\~обсяг\~\~спільно\~\~нажитого\~\~майна,\~\~наявного\~\~на\~\~час припинення спільного ведення господарства,\~\~з'ясовувати джерело\~\~і час\~\~його\~\~придбання.\~ Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Що стосується заперечень представника відповідача по первісному позову щодо заявленого первісного позову, то вони спростовуються вищезгаданими доказами по справі. Посилання позивача та його представника за зустрічним позовом він же відповідач по первісному позову про те, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя, що він особисто надавав кошти відповідачці, оскільки мав підприємство та отримував дохід, то суд вважає їх безпідставними, так як не підтверджені жодними доказами . Крім того, суду не представлено доказів спільного проживання подружжя сторін по справі з 25 листопада 1978 р. по 10 жовтня 2011 р. в спірній квартирі та ведення спільного домашнього господарства. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що слід задоволити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання одноосібного права власності на квартиру, та слід відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS]. На підставі наведеного та ст. 57 СК України,

Outcome: dismissed