Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-22 00:00:00

У січні 2010 р. ПАТ «Кредитпромбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач вказує на те, що 1 вересня 2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 03/1/262/06-G. Згідно договору банк надав [PERSON] кредит у сумі 35860,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних, з кінцевим строком повернення кредиту 31 серпня 2031 року. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 25 листопада 2009 року існує заборгованість перед банком в сумі 34436,27 дол. США, що еквівалентно 275145 грн. 80 коп. Посилаючись на викладене, а також на положення ст.ст., 526, 530, 549, 550, 572, 589, 590, 610, 625, 651, 1049, 1050 ЦК України, просив суд стягнути на свою користь з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 275145 грн. 80 коп. та судові витрати, В подальшому позивач позовні вимоги уточнив, збільшивши суму заборгованості до 42208,69 дол. США, що еквівалентно 334322 грн. 37 коп. 26 жовтня 2010 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що визначення зобовязань за договором про надання кредиту в іноземній валюті суперечить валютному законодавству України, до того ж банком не надано споживачу інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. В подальшому [PERSON] уточнив вимоги зустрічного позову, просив суд визнати недійсними кредитний договір № 03/1/262/06-G від 1 вересня 2006 року та договір іпотеки від 13 липня 2007 року, посилаючись на те, що недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 8 лютого 2011 року позов ПАТ «Кредитпромбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Кредитпромбанк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки обєднані в одне провадження. В судове засідання сторони не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність його представника. Уточнені позовні вимоги позивач підтримав, просив позов задовольнити, зустрічний позов не визнав, просив у зустрічному позові відмовити. В судове засідання відповідач не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що 1 вересня 2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 03/1/262/06-G. Згідно договору банк надав [PERSON] кредит у сумі 35860,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних, з кінцевим строком повернення кредиту 31 серпня 2031 року. Відповідно до п. 2.6 кредитного договору забезпеченням зобовязань за кредитними договором є іпотека квартири [ADDRESS]. Відповідно п. 4.1.3 кредитного договору погашення кредиту здійснюється згідно графіку погашення Кредиту. Згідно п. 4.3 кредитного договору позичальник зобовязався сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом щомісяця до 10 числа. Згідно п. 4.9 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів позичальник зобовязався сплачувати банку пеню у розмір подвійної процентної ставки. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 12 листопада 2010 року існує заборгованість перед банком. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу нарахована заборгованість в сумі 42208,69 дол. США, що еквівалентно 334322 грн. 37 коп., яка складається з: суми простроченої заборгованості по погашенню кредиту 2580,84 дол. США, що еквівалентно 20442 грн. 06 коп., суми поточної заборгованості по кредиту - 25808,33 дол. США, що еквівалентно 204420 грн. 04 коп., суми простроченої заборгованості по сплаті процентів 9308,44 дол. США, що еквівалентно 73729 грн. 36 коп., суми поточної заборгованості по процентам 189,26 дол. США, що еквівалентно 1499 грн. 07 коп., пені 3246,02 дол. США, що еквівалентно 25710 грн. 75 коп., а також штраф за ненадання банку документів, надання яких передбачено п.4.6 кредитного договору, у розмірі 1075,80 дол. США, що еквівалентно 8521 грн. 09 коп. Пунктом 4.6 кредитного договору визначено, що позичальник зобовязався надавати у банк копію договору страхування предмета іпотеки та договору особистого страхування (у разі необхідності), укладених позичальником на наступний рік відповідно до умов кредитного договору, та копію документа, який свідчить про внесення коштів у розмірі страхової премії. Згідно п. 4.18 кредитного договору за ненадання банку у встановлені цим договором строки документів, обовязковість надання яких передбачена п. 4.6 цього договору, позичальник зобовязався сплатити банку штраф у розмірі 3,00 % від загальної суми кредитної лінії. Згідно з положеннями ст.. 551 ЦК України суд вважає за можливе зменшити нарахований відповідачу штраф за ненадання договору страхування предмета застави з 1075,80 дол. США до 200 дол. США, оскільки його розмір не співмірний з завданими такими збитками. За таких обставин суд вважає, що позов банку на підставі ст.ст.526, 536, 549, 551, 610, 611 ЦК України підлягає частковому задоволенню, з відповідача слід стягнути 41132,89 дол. США, що еквівалентно 325801 грн.28 коп. та штраф, у розмірі 200 дол. США, що еквівалентно 1584 грн. 14 коп., а всього 41332,89 дол. США, що еквівалентно 327385 грн. 42 коп. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому [PERSON] держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. [PERSON] законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі-Декрет КМУ). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщенням залучених коштів від свого імені на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст.5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій [PERSON] банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операції з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету. Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджено Постановою правління НБУ №275 від 17 липня 2001 р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за №730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу [PERSON] банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторгівельні операції з валютними цінностями; операції з готівкою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюється в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставах укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів(резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України. З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, а отже й отримання коштів по їх поверненню. У Банка - відповідача наявна банківська ліцензія та дозвіл, видані [PERSON] банком України на здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а тому суд приходить до висновку, що надання відповідачем кредиту в іноземній валюті не суперечить діючому законодавству. Крім того, підпунктом «в» п.4 ст.5 Декрету КМУ передбачено наявність індивідуальної ліцензії на надання одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. В той же час на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. №483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких [PERSON] видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції за валютними цінностями). Таким чином, у звязку з відсутністю нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. До того ж, як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір від 1 вересня 2006 року підписаний відповідачем, тим самим він погодився з усіма його умовами. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати (1700 грн. 00 коп. судовий збір, 120 грн. 00 коп. ІТЗ).

Outcome: partial