Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-23 00:00:00

В червні 2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 20.04.2011 року він був прийнятий на посаду водія-інкасатора-охоронця напрямку перерахунку та інкасації грошових коштів Запорізького РУ ПАТ КБ Приватбанк. 11.04.2012 року його було звільнено у звязку із втратою довіри на підставі п.2 ст.41 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним з наступних підстав. 03.03.2012 року у наряду інкасації №82 була виявлена відсутність інкасаторської сумки №5030, отриманої в Гуляйпільському відділення, в якій знаходились 90000 гривень та 1400 рублів. Цей маршрут обслуговували старший екіпажу [PERSON], він у якості водія та охоронець [PERSON] Оскільки у нього не було доступу до матеріальних цінностей, він не отримував інкасаторського мішку, а його робота на маршруті обмежена була лише керуванням автомобілю, тому вважає, що його вини у втраті інкасаторської сумки немає. Так як фактів, що підтверджують його вину немає, вважає наказ від 10.04.2012 року про його звільнення незаконним. Просить також суд поновити його на посаді водія-інкасатора-охоронця напрямку перерахунку та інкасації грошових коштів Запорізького РУ ПАТ КБ Приватбанк; стягнути з Запорізького РУ ПАТ КБ Приватбанкзаробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі середньомісячної заробітної плати з 11.04.2012 року; стягнути з Запорізького РУ ПАТ КБ Приватбанкморальну шкоду у розмірі 10000 гривень та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовну заяву та просили її задовольнити. Позивач [PERSON] суду пояснив, що він працював водієм-охоронцем-інкасатором у Запорізькому РУ ПАТ КБ Приватбанк. В день 03.03.2012 року він був призначений на маршруті інкасації водієм. Інкасатором був призначений [PERSON], а охоронцем [PERSON] За інструкцією він керував автомобілем, тобто здійснював транспортування матеріальних цінностей. Інструкцією не передбачено зупинок для задоволення власних потреб. Обїзд маршруту триває близько 11 годин, тому за весь день на маршруті йому довелось двічі залишити автомобіль, при цьому він його замикав. Періодично [PERSON] та [PERSON] виходили із автомобіля удвох, а він залишався в автомобілі сам. Повернувшись 03.03.2012 року до каси перерахунку, було виявлено нестачу однієї із сумок, яка була отримана їх екіпажем у Гуляйпільському відділенні ПАТ КБ Приватбанк. Оскільки він особисто сумку не отримував, та в нього не було обовязку охороняти матеріальні цінності, вважає, що його звільнення за втратою довіри є незаконним. Представник позивача суду пояснила, що після звільнення [PERSON] працював на посаді більше місяця. Оскільки 03.03.2012 року він був призначений водієм, то не мав доступу до матеріальних цінностей, а його функцією було лише керування автомобілем. Пропуск строку позовної давності пояснює тим, що спочатку позов у місячний строк був поданий до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, але був повернутий позивачеві, як непідсудний цьому суду. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що після виявлення нестачі сумки, отриманої екіпажем у складі [PERSON], [PERSON], [PERSON], Запорізьким РУ ПАТ КБ Приватбанкбуло проведено перевірку, після якої було прийнято рішення про звільнення [PERSON] з посади водія-інкасатора-охоронця на підставі втрати довіри. Вважає наказ про звільнення позивача законним. Просив застосувати суд позовну давність. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. [PERSON] був прийнятий на роботу до Запорізького РУ ПАТ КБ Приватбанкна посаду водія-інкасатора-охоронця на підставі трудового договору №04/375 від 20.04.2012 року. (а.с. 22-23). Договір про повну матеріальну відповідальність №04/213 між [PERSON] та ПАТ КБ Приватбанкв особі директора Запорізького РУ був підписаний 20.04.2011 року. (а.с. 24) Відповідно до маршрутного листа №27907 для екіпажу 82, старшим екіпажу був призначений [PERSON], водієм [PERSON], охоронцем [PERSON] Часом виїзду на маршрут було визначено 03.03.2012 року о 08-00, часом повернення 20-00 годину. (а.с. 35-37). 03.03.2012 року о 08-00 годині [PERSON], [PERSON], [PERSON] пройшли інструктаж про заходи безпеки та заходи по збереженню матеріальних цінностей, що підтверджується копією журналу. (а.с. 33-34). 03.03.2012 року в Гуляйпільському відділенні Запорізького РУ ПАТ КБ Приватбанкстарший екіпажу [PERSON] отримав інкасаторську сумку №5030. Цей факт визнаний сторонами, та ніким не заперечується. Після обїзду маршруту інкасації екіпажем №82 при прийманні сумок до каси перерахунку Запорізького РУ ПАТ КБ Приватбанкбуло виявлено відсутність інкасаторської сумки №5030. На підставі цього старшим касиром каси перерахунку [PERSON], контролером-касиром каси перерахунку [PERSON] було складено акт про недостачу від 03.03.2012 року. [PERSON], [PERSON], [PERSON] підписали вказаний акт. (а.с. 38). Після проведення службової перевірки було видано наказ № ZAKL-2012/1-6645705 від 10.04.2012 року, яким [PERSON] було звільнено з посади водія-інкасатора-охоронця на підставі п.2 ст.41 КЗпП України, тобто на підставі втрати довіри, днем звільнення визначено 11.04.2012 року. (а.с. 7-10). [PERSON], якого суд допитав в якості свідка, пояснив, що він працював у ПАТ КБ Приватбанкна посаді водія-інкасатора-охоронця. Він працював у складі екіпажу, в якій окрім нього входили ще [PERSON] та [PERSON] 03.03.2012 року він був призначений охоронцем, [PERSON] інкасатором, а [PERSON] водієм. Їх маршрут тривав з 08 до 21 години без перерви. Оскільки він повинен був забезпечувати охорону [PERSON], періодично виходив з ним з автомобілю, а [PERSON] залишався в машині сам. Також [PERSON] декілька разів залишав автомобіль для власних потреб, оскільки перерви графіком не передбачені, а маршрут триває більше 10 годин. Після обїзду маршруту в їх екіпажу було виявлено недостачу сумки. Його також звільнили на підставі втрати довіри. [PERSON], якого суд допитав в якості свідка, пояснив, що він працював у ПАТ КБ Приватбанкна посаді водія-інкасатора-охоронця. 03.03.2012 року він був призначений старшим екіпажу, [PERSON] охоронцем, а [PERSON] водієм. За інструкцією підчас обїзду маршруту, в автомобілі він сидить біля водія, тобто на передньому сидінні. За час маршруту [PERSON] чотири рази виходив із ним з автомобілю, а [PERSON] залишався сам. Під час обїзду [PERSON] помітив, що не вистачає однієї із інкасаторських сумок. Після службової перевірки, проведеної служби безпеки Приватбанкуїх звільнили на підставі втрати довіри. Суд, дослідивши матеріали справи, визначив, що обовязки [PERSON] закріплені в трудовому договорі №04/375 від 20.04.2011 року (далі трудовий договір), договорі про повну матеріальну відповідальність №04/243 від 20.04.2011 року, посадовій інструкції водія-інкасатора-охоронця, затвердженої 23.05.2011 року директором Запорізького РУ ПАТ КБ Приватбанк(далі посадова інструкція), а також містяться в памятці (інструкції) співробітнику підрозділу інкасації перед виїздом на маршрут інкасації (далі памятка). Посадовою інструкцією у розділі функціональні обовязки за [PERSON] закріплено обовязок проведення заходів щодо охорони та супроводу цінностей, що перевозяться. Пунктом 2.3 Памятки встановлені основні обовязки співробітників на маршруті інкасації, зокрема суворо заборонено приймати їжу; забезпечити схоронність цінностей, що перевозяться, інкасаторські сумки рекомендовано перевозити у спеціальних ящиках або інкасаторських мішках; при русі на маршруті заборонена зупинка транспортного засобу у невстановлених місцях. Пунктом 3.7 Памятки передбачено, що під час руху за маршрутом заборонено зупинятися, здійснювати дії, не повязані з виконанням службових обовязків. З пояснень позивача та свідків по справі вбачається, що екіпаж у складі [PERSON], [PERSON], [PERSON] неодноразово порушував встановлені памяткою правила. При передачі сумок до каси перерахунку була виявлена відсутність сумки №5030, отриманої екіпажем у Гуляйпільському відділенні Запорізького РУ ПАТ КБ Приватбанк. Не вирішуючи питання про форму і ступінь вини [PERSON], [PERSON], [PERSON] до дій чи бездіяльності, що призвели до втрати інкасаторської сумки, суд встановив певні порушення з боку [PERSON] Так, позивач двічі залишав автомобіль за власною потребою, допустив зупинки, не повязані з виконанням службових обовязків, не забезпечив схоронність матеріальних цінностей, що перевозились у автомобілі. Згідно п.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або повноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу [PERSON], укладаючи договір про повну матеріальну відповідальність з відповідачем по справі, взяв на себе зобовязання відшкодувати матеріальну шкоду, спричинену як власними діями так і бездіяльністю, що призвело до пошкодження матеріальних цінностей, які належать роботодавцю. [PERSON] був зайнятий безпосередньо транспортуванням грошових цінностей, чого не заперечує. Порушивши правила проведення операцій з матеріальними цінностями, дав своєму роботодавцю підстави для втрати до нього довіри. Той факт, що [PERSON] продовжував працювати на посаді з 03.03.2012 до 10.04.2012 року та виконувати свої обовязки, на думку позивача свідчить про те, що роботодавець не втратив до нього довіру. Але як встановлено судом, наказ про звільнення [PERSON] був виданий на підставі проведеного ПАТ КБ Приватбанкслужбового розслідування, яким був встановлений факт втрати інкасаторської сумки, а тому це твердження позивача не заслуговує до уваги. Отже відповідач по справі, провівши службову перевірку, правомірно дійшов висновку про необхідність звільнення [PERSON] за п.2 ст.41 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що позивач не довів обставин, на підставі яких вважає своє звільнення незаконним, фактів порушення трудового законодавства з боку відповідача судом не встановлено. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду. При цьому мав довести, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Окрім своїх пояснень, [PERSON] не надав суду доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди. [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що позивач судовий збір не сплачував, про що сам зазначив у позові. Тому його вимога про стягнення судових витрат на свою користь є безпідставною. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed