Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-04 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач [PERSON] звернулася в інтересах недієздатної [PERSON] до Соломянського районного суду м. Києва у травні 2008 року з позовом про визнання недійсним договору дарування частки квартири та частково недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на частину квартири за договором купівлі-продажу та визнання права власності на частину автомобіля в порядку спадкування та визнання права власності на гаражний бокс. Пізніше позивач уточнила свої позовні вимоги та просила залишити без розгляду вимоги про визнання права власності на частину автомобіля в порядку спадкування та визнання права власності на гаражний бокс. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~По суті справи позивачка пояснила, що її мати померла [PERSON] тривалий час страждала на психічні розлади, лікувалася та була дуже хворою. Брат позивачки, [PERSON] скориставшись хворобливим станом матері уклав з нею договір дарування частини квартири, за яким мати подарувала йому ? частину квартири. А згодом дану квартиру разом з співвласниками продав квартиру та придбав на отримані кошти, в тому числі і кошти від частини квартири матері [PERSON] однокімнатну квартиру на своє імя, тим самим позбавивши хвору матір частини житла. Згодом, [PERSON] помер, залишивши по собі спадщину, в тому числі й спірну квартиру. Позивачка вважає, що частина [PERSON] в спірній квартирі має бути 4/6, а інших спадкоємців по 1/6 відповідно. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Після смерті [PERSON] (31.05.2009р) правонаступниками по справі є [PERSON] (донька померлої), [PERSON] (онука померлої). [PERSON] заявила позов, в якому просить визнати недійсним договір дарування частки квартири та частково недійсний договір купівлі-продажу квартири, визнати право власності на частину квартири за договором купівлі-продажу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~13.09.2011р. з позовною заявою звернулася третя особа [PERSON], яка заявила самостійні вимоги про визнання права власності на ? частину гаражного боксу №501 в ГБК «Балтика». Представники [PERSON] первісний позов не визнали, підтримавши позовні вимоги своєї довірительки та пояснили, що [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу придбали гаражний бокс №501 в ГБК «Балтика». Оскільки даний гаражний бокс є обєктом спадкового майна, позивачка вважає, що її права як співвласника спільного майна подружжя порушені, а тому просить визнати за собою право власності на ?? частину гаражного боксу №501 в ГБК «Балтика». \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~06.12.2011 року представник [PERSON] та [PERSON] подав зустрічну позовну заяву, в якій просили визнати [PERSON] такою, що не прийняла у встановленому законом порядку спадщину спадкодавця [PERSON], визнання недійсним виданого [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири №47 по [PERSON][PERSON] 5-Б, у м. Києві, визнати права власності за кожною з позивачів на 1/6 частину квартири №47 по [PERSON][PERSON] 5-Б у м. Києві, на ? гаражного боксу №501 в ГБК «Балтика», ? частину автомобіля [NUMBER], скасування ухвали про забезпечення позову від 15.07.2008р., зобовязання КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна зареєструвати право власності, зобовязання Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України у м. Києві видати свідоцтво про реєстрацію автомобіля з подальшими уточненнями. Даний позов 29.12.2011р. був обєднаний в одне провадження з первісним позовом. Представник позивачів [PERSON] підтримав зустрічну позовну заяву, проти первісного позову заперечив та пояснив наступне. [PERSON] фактично тривалий час проживала за адресою проживання своєї доньки [PERSON] На час смерті спадкодавця [PERSON] фактично не проживала з ним, а тому повинна вважатися такою, що втратила право на спадкування як така, що не прийняла спадщину. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Треті особи Головне управління юстиції у м. Києві, Орган опіки та піклування при Соломянській районній в м. Києві державній адміністрації та приватний нотаріус [PERSON] надали по справі свої пояснення та просили суд слухати справу у відсутності їх представників. Інші сторони по справі, зокрема треті особи належним чином повідомлялися про день та час слухання справи, але в судове засідання не зявилися, причин неявки суду не повідомили. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] та позов [PERSON] підлягають задоволенню, у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON], [PERSON] та у позові третьої особи з самостійними вимогами відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира [ADDRESS], , яка належала на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло. 29.06.2004р. відділом приватизації державного житла Соломянського району м. Києва було приватизовано дану квартиру в рівних частинах на чотирьох осіб (а.с.106 том 1). 25.09.2004 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір дарування частини квартири [ADDRESS], що підтверджується Договором дарування частини квартири (а.с.105 том 1). Відповідно до умов Договору [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар ? частину квартири [ADDRESS]. В своїх позовних вимогах позивачі [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що її мати та бабуся відповідно [PERSON] під час укладання Договору не усвідомлювала значення своїх дій, не могла ними керувати, а в подальшому визнана рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 08.08.2007р. недієздатною (а.с.11 том 1), що є підставою для визнання оспорюваного Договору недійсним. Для визначення психічного стану [PERSON] в момент вчинення правочину судом була призначена посмертна судова психіатрична експертиза. Відповідно до акту посмертної судово-психіатричної експертизи №506 від 18.05.2001р. (а.с. 50-54 том 3), на момент укладення оспорюваного Договору 25 вересня 2004 року [PERSON] виявляла ознаки психічного розладу у вигляді «Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з інтелектуально-мністичним зниженням»(згідно МКБ-10: F 06.8), що істотно вплинуло на здатність [PERSON] розуміти значення своїх дій та керувати ними у вказаний період часу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ч.1, 2 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може предявити її опікун. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з ч.2 та 3 ст 203 Цивільного кодексу України 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У відповідності до ч.1 та 2 ст. 225 ЦК України 1. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. 2. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~27.10.2004р. [PERSON] власник 2/4 частин квартири, його дружина [PERSON] та донька [PERSON] уклали договір купівлі-продажу оспорюваної двокімнатної квартири [ADDRESS] продавши її [PERSON] та його сину [PERSON] за 238 500 грн. (а.с.8 том 1). Квартира належала продавцям на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 29.06.2004р. та Договору дарування частини квартири, посвідчений 5-ю Київською державною нотаріальною конторою 25.09.2004р. за р.№1-1515, зареєстрований Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна 05.10.2004р. за реєстровим номером 6331. 29.10.2004р. за договором купівлі-продажу [PERSON] придбав у [PERSON] однокімнатну квартиру №47 у будинку 5-б по [PERSON][PERSON] у м. Києві (а.с.79 том 1). В даній квартирі була зареєстрована [PERSON]. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~04.02.2007 року [PERSON] помер (а.с.9 том 1). Спадкоємцями за законом були [PERSON]. [PERSON], [PERSON], спадкова справа (а.с.139-224 том 3). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~04.01.2008 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину за законом. 24.01.2008 року свідоцтво про право на спадщину за законом отримано [PERSON]. 29.02.2008 року [PERSON] звернулася до Соломянського районного суду м. Києва з позовом (а.с.3-7 том 1) як опікун (а.с. 11 том 1) в інтересах [PERSON] (своєї матері та підопічної). Ухвалою від 21.05.2008р. було відкрито провадження по справі. Представником відповідачів за первісним позовом [PERSON] неодноразово подавалися заяви про застосування строків позовної давності до первісного позову (а.с. 154 том 1, 212 том 2, 225 том 3). Згідно з ч. 1, 4 ст. 258 ЦК України передбачає 1. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. 4. Позовна давність у десять років застосовується до вимог про застосування наслідків нікчемного правочину. Дану частину виключено на підставі Закону N 4176-VI ( 4176-17 ) від 20.12.2011. На момент подачі позову дана норма була чинна. Відповідно до ч.1,2 ст. 215 ЦК України 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отож, суд вважає, що позивачкою не було пропущено строк позовної давності. Відповідно до ч.1 ст. 217 Цивільного кодексу України Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з ч.2,3 ст.1300 ЦК України 2. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. 3. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. 31.05.2009р. [PERSON] померла. Спадкова справа а.с. 1а -183 том 2, в якій містяться заяви [PERSON] та [PERSON] від 22.07.2009р. про прийняття спадщини. Правонаступниками по справі є [PERSON] (донька померлої), [PERSON] (онука померлої). 06.12.2011 року представник [PERSON] та [PERSON] подав зустрічну позовну заяву. 04.02.2007 року було відкрито спадщину за померлим [PERSON], 04.01.2008 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом. 24.05.2007р. [PERSON] було подано заяву про прийняття спадщини [PERSON] [PERSON] та прохання не видавати свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцям до вирішення справи в суді (а.с. 143 том 3). Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 08.08.2007року [PERSON] визнано недієздатною (а.с. 11 том 1), та призначено опікуном [PERSON] (а.с. 21 том 1). 24.01.2008 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [PERSON]. В своїх запереченнях представник позивачів [PERSON] заявила про пропуск позивачами за зустрічним позовом строку позовної давності. У відповідності до ч.1 ст. 261 ЦК України 1. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч.1 ст. 257 ЦК України 1. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України визначає наслідки спливу позовної давності 3. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. 4. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 13.09.2011р. з позовною заявою звернулася третя особа [PERSON], яка заявила самостійні вимоги. [PERSON] перебувала у шлюбних відносинах з [PERSON] з 13.05.1978р. по 28.10.2004року. Спірний гаражний бокс №501 в ГБК «Балтика», що розташований за адресою м.Київ, вул..Качалова 5-А введений в експлуатацію 20.11.1997р. Свідоцтво про право власності видане на померлого [PERSON] 02.04.2010р. У відповідності до вимог ч. 2 ст.72 СК України 2. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України 3. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. 4. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що договір дарування належної [PERSON] ? частини квартири [ADDRESS] від 25.09.2004р. слід визнати недійсним, як такий, що був вчинений особою, яка виявляла ознаки психічного розладу, що істотно вплинуло на здатність [PERSON] розуміти значення своїх дій та керувати ними у вказаний період часу. Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] в частині, що стосується Продавців як такий, що вчинявся від імені Продавців [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири №47 у будинку №5-б по [PERSON] [PERSON] у м. Києві в частині, що стосується Покупців як такий, що вчинявся на користь Покупців [PERSON], [PERSON] в рівних частинах. Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, видані [PERSON], [PERSON], [PERSON] пятою Київською державною нотаріальною конторою за спадковою справою №114/2007р. Визнати за [PERSON] право на 4/6 частини спадкового майна [PERSON] квартири №47 у будинку №5-б по [PERSON] [PERSON] у м. Києві. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 203, 215, 217, 225, 261, 267, 1300 ЦК України, ст..72 СК України, ст..ст.10, 11, 60, 79, 212-215, 217 ЦПК України, суд

Outcome: approved