Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-07 00:00:00

22 лютого 2013 року [PERSON] (надалі Скаржник) звернулась до суду із скаргою на вчинення нотаріального акту, щодо неправомірного внесення до Державного реєстру обєктів нерухомості заборони за № 9589122 на відчуження будь-яким чином її особистого приватного майна житлового будинку № 4 по вул. К. Терентюк в смт. Іванків. В судовому засіданні, яке відбулось 15 березня 2013 року представник скаржника скаргу підтримав в повному обсязі, зазначивши, що дії нотаріуса не відповідають вимогам чинного законодавства України, а накладення заборони підлягає скасуванню. Державний нотаріус Іванківської районної державної нотаріальної контори [PERSON], в задоволенні скарги заперечує, посилаючись на те, що вчинила дії відповідно до ч. 4 ст.1243 Цивільного кодексу України. В своїх письмових запереченнях на скаргу просила залучити в якості третіх осіб у справі [PERSON] та реєстраційну службу Іванківського районного управління юстиції. Ухвалою суду від 15 березня 2013 року клопотання про залучення третіх осіб було задоволено, розгляд справи призначено на 05 квітня 2013 року. В судове засідання призначене на 05 квітня 2013 року відповідач та третя особа [PERSON] не зявились про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника скаржника, відповідача, представника реєстраційної служби Іванківського районного управління юстиції, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до листа відповідача до скаржника від 21.05.2011 року № 475-01-16 випливає, що 04 березня 2010 року було накладено заборону на все майно скаржника, згідно із ч. 4 ст. 1243 ЦК України, оскільки помер один з подружжя, який був стороною в заповіті подружжя. Згідно із заповітом подружжя від 04 жовтня 2006 року подружжя: [PERSON] і [PERSON] все своє майно заповіли [PERSON]. У відповідності до ч.1 ст. 1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. Ч.4 ст.1243 ЦК України передбачено, що у разі смерті одного із подружжя нотаріус накладає заборону відчуження майна, зазначеного у заповіті подружжя. За таких обставин суд приходить до висновку, що заповітом подружжя [PERSON] охоплюється все майно подружжя, яке перебуває у нього на праві спільної сумісної власності, а тому нотаріусу необхідно було накласти заборону на відчуження майна подружжя, що перебуває у нього на праві спільної сумісної власності. Як випливає з свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 квітня 2008 року Скаржник успадкувала жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в смт. Іванків, вул.. К. Терентюк, 4 Київської області, що належав [PERSON]. Згідно із ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини є майно, набуте нею за час шлюбу, але в порядку спадкування, отже буд. 4 по вул.К.Терентюк в смт. Іванків Київської області не міг включатись до заповіту подружжя, як майно подружжя. Крім того, оскільки з 01.01.2013 року відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень накладення та припинення заборони проводиться державною реєстраційною службою, а тому вимоги до реєстраційної служби Іванківського районного управління юстиції щодо припинення заборони теж підлягають задоволенню. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: approved