Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-25 00:00:00

У липні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 29 грудня 2008 року померла її рідна сестра [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно. Ще за життя 23 березня 2005 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила особисте розпорядження, згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, що належатиме їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповідала їй, [PERSON] У визначений законом строк вона подала державному нотаріусу Броварської районної державної нотаріальної контори [PERSON] заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] 13 червня 2009 року державний нотаріус [PERSON] відкрила спадкову справу після померлої 29 грудня 2008 року [PERSON] З 20 січня 1962 року по день смерті [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] Під час перебування в шлюбі [PERSON]Й та [PERSON] за життя спільно побудували житловий будинок № 92, що розташований по вулиці Ватутіна у селі Гоголів Броварського району Київської області. Після смерті спадкодавця [PERSON] переживший її чоловік [PERSON] продовжував проживати у будинку, № 92, що розташований по вулиці Ватутіна у селі Гоголів Броварського району Київської області до дня своєї смерті, а саме до 28 вересня 2010 року, заповіт [PERSON] він не оспорював, правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельні ділянки площею 0,30 га. і 0,20 га., що знаходяться за цією ж адресою їй, [PERSON], не надавав. Під час оформлення спадщини за заповітом вона дізналась, що за життя спадкодавець [PERSON] з невідомих їй причин не оформила належним чином правовстановлюючі документи на належну їй частину зазначеного вище житлового будинку, що входить до складу спадкового майна. 26 червня 2009 року вона дізналась, що [PERSON] на випадок своєї смерті також зробив особисте розпорядження, згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, що належатиме йому на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON]. Оскільки зазначений вище житловий будинок побудований [PERSON] спільно із [PERSON] за час їхнього перебування у шлюбі, цей житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, тому кожному із них належить по ? частці даного будинку. Враховуючи, що на час смерті [PERSON] належала ? частка вказаного житлового будинку, у визначений ст. 1270 ЦК України строк вона, [PERSON], подала державному нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], вважає, що як спадкоємець за заповітом вона має право на спадкування належної спадкодавцю ? частки житлового будинку, розташованого у селі Гоголів Броварського району Київської області по вулиці Ватутіна, 92. В ході розгляду цивільної справи за її позовом, дізнавшись, що у суді також розглядається цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області, третя особа: Броварська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані по вул. Ватутіна, 92 у с. Гоголів Броварського району, звернулась із клопотанням про обєднання зазначених справ в одне провадження, оскільки обидва позови взаємоповязані між собою. Відповідно до ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2012 року обєднано в одне провадження цивільну справу № 2/1007/130/2012 за її позовом до [PERSON] сільської ради, [PERSON] про визнання на ? частку права власності на майно у порядку спадкування за заповітом та право користування ? часткою земельної ділянки після смерті [PERSON] з цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] сільської ради Броварського району, третя особа: Броварська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Просила визнати за нею, [PERSON] право власності на ? частку житлового будинку № 92 та право користування ? частки земельних ділянок площею 0,30 га. і 0,20 га., що знаходяться за адресою: село Гоголів Броварського району Київської області, вулиця Ватутіна, 92 у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] У серпні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 28 вересня 2010 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно. Ще за життя 26 червня 2009 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробив особисте розпорядження, згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, що належатиме йому на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповів їй, [PERSON] У визначений законом строк, 23 лютого 2011 року вона подала державному нотаріусу Броварської районної нотаріальної контори [PERSON] заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] і в це й же день було відкрито спадкову справу. 22 квітня 2011 року вона [PERSON] отримала свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,0500 га. для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться по вулиці Ватутіна, 92 у селі Гоголів Броварського району Київської області, які належали померлому [PERSON] [PERSON] цього в цей же день отримала і свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,927 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва виробництва, що знаходиться у віданні [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області, що також належала померлому [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами вона отримати не може, оскільки [PERSON] за життя право власності на спадковий будинок не оформив, у звязку з чим вона змушена звернутися до суду. В ході розгляду цивільної справи за її позовом, дізналась, що у суді також розглядається цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області та до неї - [PERSON] про визнання права власності на ? частку спірного житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], які потім були обєднані в одне провадження. Просила визнати за нею, [PERSON] право власності на житловий будинок - «А-1», загальною площею 77,9 м2, житловою площею 36,3 м2, із господарськими будівлями та спорудами: сарай - «Б», погріб - «В», вбиральня - «Е», колодязь - «К», огорожа - «N», тротуар - «Т», що розташовані за адресою: село Гоголів Броварського району Київської області, вулиця Ватутіна, 92, у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у суді свій позов підтримали, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Що стосується позовних вимог [PERSON] вважають, що остання має право на спадкування лише тільки на ? частку спірного спадкового майна після смерті [PERSON] [PERSON] цього, у судовому засіданні пояснили, що [PERSON] має право на обовязкову частку у спадщині, яка відкрилася після смерті його дружини [PERSON], оскільки він пережив її, був непрацездатним за віком чоловіком померлої, продовжував проживати у спірному будинку до дня своєї смерті, подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті останньої, тому незалежно від змісту заповіту мав право на спадкування половини частки майна, яка належала б йому у разі спадкування за законом (обовязкова частка), як непрацездатного за віком вдівця. Представник позивача [PERSON]-[PERSON] у судовому засіданні свій позов підтримав, просив суд задовольнити в повному обсязі, посилаючись, що спірний спадковий будинок був завершений будівництвом [PERSON] у 1960 році, ще до укладення у 1962 році шлюбу із [PERSON] і тому не являється спільним сумісним майном подружжя. Позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею ? частки зазначеного вище спадкового будинку не визнав, просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області знаходячись у судовому засіданні показала, що на даний час працює секретарем сільської ради Броварського району Київської області, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] визнала. [PERSON] цього пояснила, що [PERSON] сільська рада Броварського району веде постійно погосподарський облік домогосподарств, члени яких постійно проживають на території ради, за порядком розміщення їх у населеному пункті про що ведеться запис у погогосподарських книгах в яких зазначаються: адреса домоволодіння, голова домогосподарства, члени їх сімї та інші відомості про домогосподарство. У погосподарських книгах села Гоголів Броварського району Київської області за період 1964-1966, 2006-2010, 2011-2015 роки, зазначено, що житловий будинок, що розташований по вулиці Ватутіна, 92 у селі Гоголів Броварського району Київської області побудований у 1960 році, крім цього є запис, що цей же будинок побудовано у 1958 році, але цей рік закреслено, а у погосподарській книзі під № 24-А за період 1961-1963 роки, зазначено, що спірний будинок побудовано у 1962 році. З приводу забудови господарських будівель та споруд лише тільки у погосподарській книзі за період 1964-1966 роки зазначено, що хлів побудовоно у 1963 році, щодо побудови погребу, вбиральні, колодязю, огорожі, тротуару то відомості у всіх погосподарських книгах села відсутні. Також пояснила, що у 1960-х роках, рік забудови нерухомого майна та відомості щодо членів господарства, худоби, у погосподарських книгах села зазначалися зі слів проживаючих членів домогосподарства. Виправлення у погосподарській книзі № 17 за період 2006-2010 роки з приводу забудови спірного спадкового будинку з 1958 на 1960 рік здійснювала вона вже після смерті [PERSON] на підставі відомостей зазначених у технічному паспорті на житловий будинок. Погосподарські книги у сільській раді через певний проміжок часу постійно переписуються і відомості із старих книг вносяться у нові книги, тільки не вносяться відомості щодо померлих осіб. Відомості про забудову житлових будинків при виготовленні технічного паспорту сільська рада не надає. Третя особа: Броварська районна державна нотаріальна контора у судове засідання не зявилась, направила до суду заяву, у якій просила розглянути справу за відсутності їхнього представника та винести рішення на підставі матеріалів справи. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. У ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. За змістом положень ч. 4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч. 1 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Із свідоцтва про смерть серії 1-ОК № 137614, вбачається, що [PERSON], померла 29 грудня 2008 року у віці 68 років. Згідно заповіту, посвідченого 23 березня 2005 року секретарем Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 13/75, [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, що належатиме їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ОК № 194274 [PERSON] помер 28 вересня 2010 року у віці 71 років. Із заповіту, посвідченого 26 червня 2009 року державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1-266, вбачається, що [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, а також все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право, заповідав позивачу [PERSON] Відповідно до свідоцтва про одруження від 20 січня 1962 року виданого [PERSON] сільською радою Броварського району Київської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 5. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини Калюк. Із спадкової справи № 478/2009 до майна померлої 29 грудня 2008 року [PERSON] вбачається, що після її смерті із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно за заповітом до Броварської районної державної нотаріальної контори 13 червня 2009 року, тобто у встановлений законом строк, звернулася [PERSON] 26 червня 2009 року [PERSON], як переживший чоловік померлої [PERSON], у встановлений законом строк також звернувся до Броварської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Із спадкової справи № 152/2011 до майна померлого 28 серпня 2011 року [PERSON] вбачається, що [PERSON] після смерті [PERSON] звернулася 23 лютого 2011 року до Броварської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу їй свідоцтв про право власності на спадкове майно за заповітом у встановлений законом строк. У витягах із погосподарських книг села за період 1961-2015 роки, зазначено, що членами домогосподарства за адресою: село Гоголів Броварського району Київської області, вулиця Ватутіна, 92, були: [PERSON] голова двору та [PERSON] його дружина. Судом встановлено, що у погосподарських книгах села Гоголів Броварського району Київського області за період 1964-1966, 2006-2010, 2011-2015 роки, зазначено, що житловий будинок № 92, який розташований по вулиці Ватутіна у селі Гоголів Броварського району Київської області збудовано у 1960 році, спочатку вказано 1958 рік забудови будинку, який закреслено і нижче записано 1960 рік, а у погосподарській книзі № 24 - А за період 1961-1963 роки зазначено, що цей же будинок збудовано у 1962 році. Що стосується побудови господарських будівель і споруд то в погосподарській книзі за період 1964-1966 роки, зазначено, що хлів збудовано у 1963 році. Відомості про забудову інших спірних господарських будівель та споруд у зазначених вище погосподарських книгах села відсутні. Відповідно до довідки № 1074 від 13 червня 2012 року виданої виконкомом [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області погосподарська книга села за 1958 -1960 роки в архіві сільської ради не збереглась. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні показали, що [PERSON] та [PERSON] збудували спірний спадковий будинок із господарськими будівлями та спорудами збудували під час подружнього життя. Відповідно до технічного паспорта виготовленого на імя [PERSON]С житловий будинок «А-1», загальною площею 77,9 м2, житловою площею 36,3 м2, із господарськими будівлями та спорудами: сарай «Б», погріб «В», вбиральня «Е», колодязь «К», огорожа «N», тротуар «Т», розташовані за адресою: село Гоголів Броварського району Київської області, вулиця Ватутіна, 92. Із довідки виданої [PERSON] сільською радою Броварського району Київської області № 1105, вбачається, що [PERSON], яка померла 29 грудня 2008 року та її чоловік [PERSON], який помер 28 вересня 2010 року, проживали разом та були зареєстровані у вказаному вище житловому будинку. У довідці № 1105 виданої виконкомом [PERSON] сільської ради зазначено, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживали та були зареєстровані у [INFO]. Зазначена обставина підтверджується відомостями із погосподарських книг села Гоголів Броварського району Київської області, поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] та представника [PERSON] сільської ради Броварського району [PERSON] Судом встановлено, що житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що розташований у селі Гоголів Броварського району Київської області по вулиці Ватутіна, 92 побудовано [PERSON] та [PERSON] під час перебування їх у шлюбі. Зазначена обставина підтверджується витягами із по господарських книг села Гоголів Броварського району Київської області за період 1961-1963, 1964-1966, 2006-2010 роки, показаннями свідків та іншими матеріалами справи. Представник позивача [PERSON] в силу ст. ст. 58, 59 ЦПК України не надав до або під час попереднього судового засідання ні до початку судового розгляду справи по суті належних та допустимих доказів того, що спірний спадковий будинок із господарськими будівлями та спорудами побудовано у 1960 році до укладення шлюбу із [PERSON] та не надав суду належних та допустимих доказів коли саме було прийнято в експлуатацію спірне домоволодіння. Оскільки правовідносини виникли до 1963 року та продовжують існувати на даний час, при вирішенні цього спору застосуванню підлягають ЦК УРСР (1922 року), ЦК України (1963 року), Кодекс Законів про сімю, опіку, шлюб і про акти громадянського стану УРСР (1926 року), КпШС України (1969 року) та чинний ЦК України (2003 року). Відповідно до ст. 125 Кодекс Законів про сімю, опіку, шлюб і про акти громадянського стану УРСР (1926 року) чинного на час побудови житлового будинку, майно, набуте подружжям роботою в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належить обом членам подружжя на засадах спільної власності. Згідно із ч. 1 ст. 22 КпШС України (1969 року), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У ч. 2 цієї статті зазначалося, що подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Аналогічні положення містить і ч. 1 ст. 60 СК України, чинна з 01 січня 2004 року, у якій визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом положень ч. 1 ст. 28 КпШС України (1969 року), ч. 1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Оскільки зазначений житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами будувалися подружжям [PERSON] і [PERSON]у шлюбі, він є спільною сумісною власністю подружжя, тому кожному із них у цьому нерухомому майні належить по ? частки. Згідно із розясненнями, що містяться у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, при визначенні розміру обовязкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги та увесь склад спадщини. Після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги за законом був лише тільки чоловік померлої [PERSON], який помер 28 вересня 2010 року, а спадкоємцем за заповітом є рідна сестра померлої [PERSON]. Оскільки після смерті [PERSON] є один спадкоємець першої черги за законом, спадщина після смерті останньої відкрилася на належну їй ? частку житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, обовязкова частка відповідача [PERSON] як непрацездатного за віком вдівця складає 1/4 частку житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами. Виходячи з наведених вище обставин, померлий [PERSON] за життя мав право на отримання у власність лише ? частки житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами у селі Гоголів Броварського району Київської області по вулиці Ватутіна, 92, тому позивач [PERSON] як спадкоємець за заповітом після смерті останнього має право на спадкове майно на ? частини спірного житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами. Відповідно, позивач [PERSON], має право на отримання у власність в порядку спадкування за заповітом на 1/4 частку вказаного житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] та позов [PERSON] підлягають частковому задоволенню. У ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У ч. 1 ст. 1241 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У ч. 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1241 ЦК України померлий [PERSON] як непрацездатний за віком вдівець мав право на обовязкову частку у спадщині після смерті дружини. Разом з тим, померлий [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті дружини [PERSON], так як продовжував проживати у спірному будинку після її смерті, про свою відмову від спадщини не заявляв. Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 розяснив, що перелік осіб, які мають право на обовязкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обовязкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини. Той зі спадкоємців, який має право на обовязкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про визнання за нею право власності на ? частку житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за заповітом після смерті [PERSON], що розташовані за адресою: село Гоголів Броварського району Київської області, вулиця Ватутіна, 92 та позов [PERSON] про визнання за нею права власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за заповітом, що розташовані за цією ж адресою, підлягають до часткового задоволення. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо права користування ? частками земельних ділянок площею 0,30 га. і 0,20 га., що знаходяться за адресою: село Гоголів Броварського району Київської області, вулиця Ватутіна, 92 то в цій частині позову суд вважає за необхідне відмовити, оскільки позивачем [PERSON] та її представником [PERSON] в силу ст. ст. 58, 59 ЦПК України суду не надано належних та допустимих доказів того, що зазначені земельні ділянки взагалі існують. На підставі викладеного,

Outcome: partial