Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-11 00:00:00

В грудні 2012 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулося в суд з позовом до [PERSON] про виселення. Посилалося на те, що 08.01.2008 року між ПАТ ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір №CVI0GA00000037, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 14000,00 дол. США строком до 08.01.2018 року. У забезпечення виконання зобовязання боржником за кредитом, 08.01.2008 року між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS]. У звязку з невиконанням [PERSON] належним чином умов кредитного договору нею допущено заборгованість. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 червня 2012 року в рахунок погашення заборгованості звернено стягнення на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ ПриватБанк з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Дане рішення набрало законної сили. З підстав ст..40 Закону України Про іпотеку та ст..109 ЖК України просили виселити відповідачку та інших осіб, які зареєстровані в квартирі, що є предметом іпотеки, зі зняттям з реєстраційного обліку в органам МВС України. В судовому засіданні представник ПАТ КБ Приватбанк позовні вимоги підтримав та підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. При цьому суд виходить з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.01.2008 року між ПАТ ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір №CVI0GA00000037, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 14000,00 дол. США строком до 08.01.2018 року. У забезпечення виконання зобовязання боржником за кредитом, 08.01.2008 року між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS]. У звязку з невиконанням [PERSON] належним чином умов кредитного договору нею допущено заборгованість. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 червня 2012 року в рахунок погашення заборгованості звернено стягнення на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ ПриватБанк з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Дане рішення набрало законної сили. Частиною 1 ст. 40 Закону України Про іпотеку зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України Про іпотеку. Виходячи із аналізу наведених правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки в матеріалах справи відсутня письмова вимога про добровільне звільнення відповідачкою квартири, то суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Доводи позовної заяви про те, що на адресу відповідачки направлялася вимога про виселення є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Так, в матеріалах справи, на аркуші 15 міститься повідомлення, адресоване відповідачці та третій особі. Проте, в даному повідомленні вимагається повернення суми кредиту в повному обсязі та попереджаються вказані особи про звернення стягнення на предмет іпотеки. Письмової вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення та попередження про виселення в примусовому порядку в матеріалах справи не має.

Outcome: dismissed