Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Рівненського міського суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Експансія(далі по тексту - ТзОВ Експансія) про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона працювала в Рівненській філії ТзОВ Експансія з 03 грудня 2007 року на посаді оператора відео нагляду. Протягом роботи в ТзОВЕкспансія, а саме з 03 грудня 2007 року вона сумлінно і добросовісно виконувала свої функціональні обовязки, після кадрових змін, які відбулись у жовтні 2010 року, а саме коли на посаду начальника відділу охорони був призначений [PERSON], у них в колективі почали постійно виникати суперечки, і в результаті неприязного відношення зі сторони [PERSON] до неї спочатку 06 травня 2011 року винесений наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани, а 20.05.2011 року звільнено з роботи у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин трудових обовязків. Вважає ,що з її сторони жодних порушень трудової дисципліни не було, а виконувати усне розпорядження керівника [PERSON] не в ходить в її функціональні обовязки. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених у позові. Додатково зазначили, що підстави, на підставі яких був виданий наказ про звільненні надумані,свої трудові обовязки позивач виконувала добросовісно,а ситуація яка склалась із клієнтом супермаркету є 18.05.2011 року є прикре непорозуміння. Просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, поновити на роботі та стягнути із відповідача кошти за період вимушеного прогулу. Крім того, позивач суду пояснила, що на даний час вона працевлаштована на іншу роботу. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову, зазначила, що позивачем в силу ст. 60 ЦПК України не надано жодного доказу, який би обґрунтовував позов. Зазначила, що оскільки [PERSON] неодноразово порушувала трудову дисципліну. 20.05.2011 року [PERSON] згідно наказу №271к від 20.05.2011р. було звільнено у відповідності до п.З ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового, розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Приводом до звільнення стала заява-скарга покупця [PERSON] від 18.05.2011р.. оскільки в порушення вимог посадової інструкції та розділу 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку, позивачка в грубій формі, без попереднього з'ясування, звинуватила покупця [PERSON] в крадіжці товару; розмовляла з покупцем [PERSON] грубо та зверхньо. Зазначає, що систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків - це невиконання працівником обов'язків два і більше разів. Так, 06.05.2011р. оператору відеонагляду [PERSON] було оголошено догану, про що було видано наказ №1/05 від 06.05.2011р. Відповідно до ст.151 КЗпП України дане дисциплінарне стягнення не втратило своєї юридичної сили,оскільки підтверджено рішенням міського та апеляційного суду Рівненської області. Позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними у судовому засідання. Просить у задоволенні позову відмовити. Суд розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, свідків всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до п. 23 Постанови Пленум Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 р "Про практику розгляду судами трудових спорів", за передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу № 142 К від 03 грудня 2007 року [PERSON] була прийнята на роботу в Рівненську філію ТОВ Експансіяна посаду оператора відео нагляду. З оглянутої в судовому засіданні посадової інструкції вбачається, що у відповідності до п.2.2.2 вказаної інструкції оператор відеонагляду зобовязаний виконувати задачі та розпорядження заступника керівника з питань безпеки, що стосуються виявлення фактів крадіжки товарів зі сторони персоналу на клієнтів. З даною посадовою інструкцією [PERSON] була ознайомлена, про що свідчить її підпис . З оглянутого в судовому засіданні рішення Рівненського міського суду від 02.11.2011 року по справі за № 2-4391/11 по справі за позовом [PERSON] до ТзОВ Експансія про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення вбачається , що згідно наказу № 1\\05 від 06 травня 2011 року вбачається, у звязку з неналежним виконанням покладених на [PERSON] трудових обовязків ( невиконання розпоряджень керівника) на підставі доповідної записки заступника керуючого з питань безпеки [PERSON]ФІ. [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності і оголошено догану. Відповідно до рішення суду в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 13.12.2011 року рішення Рівненського міського суді залишено без змін, а апеляційна скарга [PERSON] без задоволення. У відповідності до вимог ст. 147 КЗпП України підставою до притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. При цьому закон не вимагає, щоб таке порушення обов'язково тягло за собою шкідливі наслідки. Порушення трудової дисципліни у відповідності до п. 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робочих і службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Державного комітету СРСР по праці і соціальним питанням від 20.07.1984 є як невиконання так і неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків. З дослідженої та оціненої в судовому засіданні доповідної записки заступника керуючого з питань безпеки [PERSON] від 19 травня 2011 року на ім'я керуючого ТОВ Експансіявбачається, що 18 травня 2011 року в приміщенні гіпермаркету стався випадок грубого, хамського поводження з клієнтом [PERSON] зі сторони оператора оператору відеонагляду [PERSON] ,що відображено в книзі заяв та пропозицій. З оглянутої в судовому засіданні заяві [PERSON] від 18.05.2012 року ,яка наявна в книзі заяв та пропозицій підтверджується факти , які зазначені в доповідній записці заступника керуючого з питань безпеки [PERSON] Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до оглянутого в судовому засіданні наказу №271к від 20.05.2011р. на [PERSON] накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України в №9 від 06.11.1992р. "Про практику розгляду судами трудових спорів", за передбаченими п. З ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року Як встановлено в судовому засіданні і це не спростовано позивачем, у відповідності до ст.ст. 148, 149 КЗпП України дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення (наказ № 271 к від 20.05.2012 року) адміністрацією підприємства застосовано до [PERSON] лише після ознайомлення з письмовими поясненнями та доповідною запискою [PERSON], письмовими поясненнями інших працівників відділу, заявою [PERSON]; враховування ступеню тяжкості проступку; після вивчення всіх обставини, за яких було вчинено проступок [PERSON]; а також після врахування попередньої роботи позивачки Стосовно тверджень позивача про роботу на підприємстві відповідача без будь-яких зауважень, доган та застосування до позивачки заохочень у вигляді премій, то вказані обставини спростовані в судовому засіданні, а саме з наданих та не спростованих пояснень представника позивача відповідно до яких до [PERSON] заохочення у вигляді премій не застосовувалися . Відповідно до оглянутого рішення зборів відділу охорони РФ ТОВ Експансіявід 13.04.2011р. вбачається, що оператора [PERSON] зобов'язано звернути увагу на особисті стосунки з колегами (оформлено протоколом №2 зборів відділу охорони РФ ТОВ Експансіявід 13.04.2011р.) Стосовно тверджень позивача, що накладення на неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є наслідком особистого конфлікту між нею та новопризначеним керівником служби охорони [PERSON]Ф, то такі твердження судом оцінюються критично, оскільки вказані позивачем обставини спростовуються показаннями свідків [PERSON] , [PERSON], які суду пояснили, що [PERSON] замість виконання трудових обов'язків часто заводила провокаційні розмови щодо роботи та керівництва, які переростали в сварку і заважали нормальній роботі. Такі конфлікти мали місце і до появи на підприємстві [PERSON] Повідомили, що 18 травня 2011 р. у позивачки відбувся конфлікт з покупцем магазину,яка в подальшому написала заяву в книгу скарг та пропозицій. Свідок [PERSON] пояснив суду, що на нього як керівника служби охорони РФ ТОВ Експансіяпокладено обов'язок організовувати роботу відділу. До нього, як до керівника підрозділу, неодноразово зверталися працівники відділу охорони з проханням перевести їх в інший відділ, оскільки [PERSON] замість виконання своїх трудових обов'язків провокувала сварки у відділі. Випадок,які відбувся 18.05.2011 року не перше порушення виконавської та трудової дисципліни позивачем. Саме така поведінка позивачки стала приводом для звернення [PERSON] до адміністрації підприємства з доповідною запискою та клопотанням про звільнення [PERSON] з роботи відповідно до п.3 ст.40 КЗпПУ. Отже, накладення на позивача дисциплінарного стягнення - звільнення, стало наслідком неодноразового порушення нею трудової дисципліни, а саме п.2.2.2 посадової інструкції, розділу 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку, ст. 139 КЗпП України. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що звільнення [PERSON] за п.3 ст.40 КЗпПУ відбулось правомірно , з дотриманням порядку та строків застосування. З оголошеного та оціненого в судовому засіданні листа Територіальної державної інспекції праці в Рівненській області № 17-10/905 від 22 червня 2011 року надісланого [PERSON] у відповідності до її звернення вбачається, що порушень чинного законодавства при винесенні наказу № 1\\05 від 06.05.2011 року, яким було оголошено [PERSON] догану,а також звільнення за п.3 ст.40 КУпПУ не встановлено . Таким чином, в судовому засіданні встановлено, і не спростовано позивачем, що [PERSON] після притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення покладених на неї функціональних обов'язків, наказом № 271 к від 20.05.2012 року звільнена з роботи у відповідності до вимог чинного трудового законодавства. За наведених обставин, оцінкою досліджених доказів у відповідності до положень чинного законодавства, суд вважає вимоги про поновлення на роботі безпідставними і не доведеними, такими, що до задоволення не підлягають. Крім того позивачкою заявлено вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 10 тис. грн. та витрат на лікування в сумі 2 тис. грн. Позовні вимоги про стягнення з відповідача витрат на лікування в сумі 2 тис. грн. не підлягають до задоволення, оскільки дана вимога позивача не обґрунтована жодними доказами. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні [PERSON] не доведено той факт, що в зв'язку з діями (бездіяльністю) відповідача, позивачу спричинено моральних страждань та втрати життєвих зв'язків. А том, суд вважає, що дана вимога є безпідставною та не підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed