Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-19 00:00:00

В травні 2012 року, позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом до відповідачів - [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до кредитного договору № DN81АR00270040 від 22.06.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 64249,87 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,00 % на рік, які нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.06.2014 року, проте в порушення умов договору відповідач, [PERSON], своїх зобовязань належним чином не виконував, в наслідок чого, виникла значна сума заборгованості за кредитним договором, що стало підставою для звернення до суду. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № DN81АR00270040 від 22.06.2007 року між Банком та [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна, відповідно до якого [PERSON] надав в заставу належний йому на праві власності автомобіль ВYО, модель: FLYЕК (QСJ7083А, рік випуску: 2006, тип ТЗ: ЛЕГКОВИЙ КОМБІ, № кузова/шасі: LGXС14АС860106296, реєстраційний номер: ВН6032ВЕ. Крім того, вимоги до відповідача [PERSON], що випливають з кредитного договору № DN81АR00270040 від 22.06.2007 року були забезпечені шляхом укладення договору поруки № DN81АR00270040-П від 15.02.2011 року з [PERSON] (розмір поруки 200 грн.), у звязку з чим, останній є солідарним відповідачем за предявленим до стягнення боргом. Враховуючи вище викладене, позивач просив суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN81АR00270040 від 22.06.2007 року в сумі 61938,17 грн., звернути стягнення на предмет застави: автомобіль ВYО, модель: FLYЕК (QСJ7083А, рік випуску: 2006, тип ТЗ: ЛЕГКОВИЙ КОМБІ, № кузова/шасі: LGXС14АС860106296, реєстраційний номер: ВН6032ВЕ, що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі- продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також, наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Також позивач просив стягнути з [PERSON], [PERSON] солідарно на свою користь за договором поруки 200 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.169 ЦПК України, суд розглядає справу по суті у відсутність відповідача на підставі наявних по справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку належним чином зібраним по справі доказам, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). .Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Відповідно до ч.1,2 ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодуванні збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1,2 ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом та заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, відповідно до кредитного договору № DN81АR00270040 від 22.06.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 64249,87 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,00 % на рік, які нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.06.2014 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № DN81АR00270040 від .22.06.2007 року між Банком та [PERSON] 22.06.2007 року було укладено договір застави рухомого майна, відповідно до якого [PERSON] надав в заставу належний йому на праві власності автомобіль ВYО, модель: FLYЕК (QСJ7083А, рік випуску: 2006, тип ТЗ: ЛЕГКОВИЙ КОМБІ, № кузова/шасі: LGXС14АС860106296, реєстраційний номер: ВН6032ВЕ. Взяті на себе зобовязання за кредитним договором [PERSON], належним чином не виконує та станом на 26.04.2012 року має заборгованість у розмірі 61938,17 грн., яка складається з наступного: -35354,24 грн. - заборгованість за кредитом; -15177,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -4350,64 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; -7056,25 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, Відповідно до ст.19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч.1 ст.20 ЗУ «Про заставу» - звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст. 20 ЗУ «Про заставу»). Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання Заставодержателем договору купівлі-продажу Предмету застави від імені Заставодавця. Відповідно до ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави ... із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобовязання в натурі. З огляду на те, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобовязання по договору, внаслідок чого виникла значна сума заборгованості, існування якої є підставою для дострокового задоволення грошових вимог позивача по договору шляхом звернення стягнення на заставне майно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення знайшли своє підтвердження в судовому засідання є обгрунтованими та підлягають в повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення солідарно з відповідачів суми 200 грн., в рахунок заборгованості суд виходив з наступного. Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за боржником його обовязку, а у випадку порушення такого обовязку боржник та відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Договором поруки № DN81АR00270040-П від 15.02.2011 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та поручителем [PERSON], передбачено розмір відповідальності поручителя перед кредитором в сумі 200,00 грн. Пунком 1 Договору передбачено, що [PERSON] відповідає перед кредитором за виконання кредитного договору в розмірі передбаченому додатком № 1. Проте, з доданого до договору поруки додатку незрозуміло з якої суми слід відраховувати 200 грн. (з простроченої суми боргу, чи процентів, чи пені), оскільки, якщо стягувати 200 грн. окремо від основної суми боргу, то загальна сума боргу збільшиться на 200 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги в цій частині неконкретними та суперечливими, тому в позові в цій частині слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 619,38 грн., відмовивши у стягненні судових витрат з [PERSON], оскільки даним рішенням в задоволені позовних вимог до цього відповідача відмовлено. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial