Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 08 грудня 1963 року вона одружилася із [PERSON]. Під час шлюбного життя вони придбали за спільні кошти будинок №45-А по вулиці Шевченко, с. Ковалівки Васильківського району Київської області та земельну ділянку площею 0,325 га, що розташована за вищезазначеною адресою. Зі слів позивача, 23 листопада 2011 року її чоловік - [PERSON] помер, після чого відкрилася спадщина, до складу якої входить: -? частина будинку №45-А по вулиці Шевченко, с. Ковалівки Васильківського району Київської області; -? частина земельної ділянки площею 0,325 га, що розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Ковалівка, вул. Шевченка, 45-А. Позивачка вважає, що вона, як дружина померлого та діти [PERSON] і [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] На думку позивача, вона в установлений законом строк звернулася до Бучанської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщина, за результатами розгляду якої була заведена спадкова справа №148/2011. [PERSON] та [PERSON] відмовилися від спадщини на її користь. Постановою завідувача державної нотаріальної контори державного нотаріуса [PERSON] від 05 липня 2012 року за № 524/02-31 позивачу Були відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки оригінал документа на право власності на житловий будинок має підчистки у прізвищі спадкодавця, а оригінал документа про право власності на земельну ділянку має дописку у серії та номері бланка державного акта на право приватної власності на землю, які належним чином не застережені відповідним органом. На даний час внести відповідні зміни у правовстановлюючі документи не має можливості внаслідок смерті [PERSON], тому позивач вирішила звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, надіславши до суду заяви, в яких просять слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі, так як вони добровільно відмовилася від спадщини після смерті батька на користь позивача. Представник Ковалівської сільської ради Васильківського району, Київської області в судове засідання не зявився, надіславши до суду заяву, в якій просить слухати справу за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Представник Бучанської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надіславши до суду заяву, в якій просить слухати справу без присутності представника на підставі наявних документів. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували свій шлюб 08 грудня 1963 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії VII-УР №241086 від 08.12.1963 року. 23 листопада 2011 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 233848 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бучанського міського управління юстиції в Київській області, актовий запис № 251, після смерті якого відкрилася спадщина. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини, яка залишилася після смерті батька [PERSON], на користь спадкоємця за законом [PERSON] В установлений законом термін [PERSON] звернулася до Бучанської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом Бучанською міською державною нотаріальною конторою позивачу було відмовлено, оскільки оригінал документа на право власності на житловий будинок містить підчистки у прізвищі спадкодавця та оригінал документа на право власності на земельну ділянку мстить дописи у серії та номері бланка Державного акта на право приватної власності на землю, які належним чином не застережені відповідним органом, про що свідчить постанова №524/02-31 від 05 липня 2012 року. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-КВ №046543, [PERSON], на підставі рішення Ковалівської сільської ради народних депутатів № 30 від 29 травня 1997 року, є власником земельної ділянки площею 0,325 га, що розташована на території с. Ковалівка, Васильківського району, Київської області по вулиці Шевченка, 45-А. При цьому в державному акті серії І-КВ №046543 міститься рукописна дописка номеру бланку державного акту «21274». З листа Управління держкомзему у Васильківському районі від 25.06.2012 вбачається, що державний акт, виданий на імя [PERSON], має серію І-КВ та №046543-21274. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок та свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок №45 по вулиці Шевченка, с. Ковалівка, Васильківського району, Київської області, [PERSON] є його власником. При цьому в свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок міститься підчистка в прізвищі власника та вказано, що будинок належить «Сулима Анатолію Семеновичу». Згідно експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз від 07.12.2011 року № 056/888-с запис «Сулима» та «Суліма» є ідентичними. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» с факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Положення ст.ст.1216 - 1218, 1258 ЦК України зазначають, що спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування може здійснюватися за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємця за законом одержують право на спадкування почергово. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У відповідності до ст.1261 ЦК України у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно зі ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1269 цього Кодексу встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи той факт що позивач дійсно є спадкоємцем за законом та прийняв спадщину в порядку і в строки передбачені ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, суд задовольняє позовні вимоги.

Outcome: approved