Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] та [PERSON] про поділ в натурі будинковолодіння, стягнення грошової компенсації за самовільно знесений гараж, стягнення грошової компенсації за самовільне користування ідеальною часткою будинковолодіння, визнання неправомірними дій щодо перешкоджання у користуванні частиною будинковолодіння та усунення перешкод шляхом вселення, заборони у вчиненні дій, стягнення моральної шкоди. В позові вказує на те, що вона є власником 27/100 ідеальних часток жилого будинку з господарськими спорудами по вул. Слобідській, 36 в м. Чернівці. В процесі розгляду даної справи належна позивачці частка вказаного жилого будинку з господарськими спорудами 24.04.2012р. була відчужена за договором дарування її сину [PERSON]. У звязку з переходом права власності на вказану частку до [PERSON] та на підставі поданої ним заяви він в порядку процесуального правонаступництва набув статусу позивача в даній справі. [PERSON] подав до суду позов в новій редакції, у якому вказує, що відповідачі не прийняли пропозиції його матері щодо поділу в натурі будинковолодіння, яке перебуває у спільній частковій власності його і відповідачів [PERSON] та [PERSON], тому просить суд поділити даний обєкт спільної власності в натурі. Вказує, що відповідно до висновку спеціаліста-будівельника від 26.08.2011р. справедлива ринкова вартість спірного будинковолодіння складає 285920 грн. Частки співвласників складають: [PERSON] 27/100 вартістю 76562 грн., [PERSON] 45/100 вартістю 128507 грн., [PERSON] 28/100 вартістю 80851 грн. У позові також вказує, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] повинні сплатити йому, як процесуальному правонаступнику [PERSON], у звязку з неприйняттям умов запропонованого його матір»ю варіанту позасудового вирішення спору та не укладення відповідного договору, грошову компенсацію за користування без згоди позивача належною йому ідеальною часткою будинковолодіння. Просить суд стягнути з відповідачів солідарно грошову компенсацію в розмірі 7719,84 грн. В позові вказує на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] таємно від нього і самовільно знесли сарай літ. «Ж» вартістю 3762 грн., що був обєктом спільної власності. Просить суд стягнути з відповідачів грошову компенсацію за знесений сарай у сумі 1254 грн., в тому числі з [PERSON] 733 грн., і з [PERSON] 521 грн. У позові посилається на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перешкоджають йому у користуванні часткою будинковолодіння та у проживанні в житловому будинку літ. «А». Просить суд визнати неправомірними дії відповідачів, усунути вказані перешкоди з боку відповідачів шляхом вселення [PERSON] в житлову кімнату літ. 1-2 і комору літ. 1-3 в жилому будинку літ. «А» та заборонити відповідачам перешкоджати позивачу користуватися спільним майном та попередити відповідачів про виселення за створення [PERSON] умов, неможливих для сумісного проживання. Вважає, що відповідачі своїми неправомірними і самоправними діями спричинили йому, як процесуальному правонаступнику [PERSON], моральну шкоду. Позивач вказує, що він, як процесуальний правонаступник, зазнав моральних страждань і переживань у звязку з неправомірними діями відповідачів. Завдану моральну шкоду він оцінює у 12000 грн. Просить суд поділити спірне будинковолодіння наступним чином: виділити йому в особисту приватну власність, з переобладнанням (перебудовою) переплануванням, за його власний рахунок: 1. кімната літ. 1-2 і комора літ. 1-3 в житловому будинку літ.А., вартістю 27413 грн., 2. літ.Е. сарай з підвалом, вартістю 2571 грн., 3. літ.И. сарай, вартістю 24876 грн., 4. літ.В. сарай-гараж з підвалом (1/4 ідеальна частка), вартістю 12865 грн., 5. літ.Г. сарай, (1/4 ідеальна частка) вартістю 1358 грн., 6. літ.Л. сарай, (1/4 ідеальна частка) вартістю 1553 грн., Всього вартість 70636 грн. Місця спільного користування всіма трьома співвласниками, де ідеальні частки кожної з сторін визнаються рівними (тобто - по 1/3 їх ідеальної частки): 1. огорожа літ. №1-3, вартістю 9435 грн., 2. вбиральня літ.Д, вартістю 4287 грн., 3. криниця літ.І, вартістю 7434 грн. Всього на суму 21156 грн. (7052 грн. ідеальні частки сторін). Разом вартість частки [PERSON] 77688 грн. Виділити [PERSON], у її особисту приватну власність, в тому числі з переобладнанням (перебудовою) переплануванням під житло літньої кухні літ.Б.: 1. літ.Б літня кухня з переобладнням під житло за її власний рахунок, вартістю 92064 грн., 2. літ.В сарай-гараж з підвалом (2/4 ідеальна частка) вартістю 25730 грн., 3. літ.Г сарай (2/4 ідеальна частка) вартістю 2716 грн., 4. літ.К сарай (1/2 ідеальна частка) вартістю 4289 грн., 5. літ.Л сарай (2/4 ідеальна частка) вартістю 3106 грн., Всього вартість 127905 грн., Місця спільного користування всіма трьома співвласниками, де ідеальні частки кожної з сторін визнаються рівними (тобто - по 1/3 їх ідеальної частки): 1. огорожа літ. №1-3 вартістю 9435 грн., 2. вбиральня літ.Д вартістю 4287 грн., 3. криниця літ.І вартістю 7434 грн. Всього на суму 21156 грн. (7052грн. ідеальні частки сторін). Разом вартість частки [PERSON] 134957 грн. Виділити [PERSON] у його особисту приватну власність, в тому числі з переобладнанням/перебудовою/переплануванням за його власний рахунок: 1. літ. 1-1 коридор і літ. 1-4 кімната в житловому будинку літ. А. вартістю 35578 грн., 2. літ. З сарай вартістю 10580 грн., 3. літ.В сарай-гараж з підвалом (1/4 ідеальна частка) вартістю 12865 грн., 4. літ.Г сарай (1/4 ідеальна частка) вартістю 1358 грн., 5. літ.Л сарай (1/4 ідеальна частка) вартістю 1553 грн., 6. літ.К сарай (1/2 ідеальна частка) вартістю 4289 грн. Всього вартість 66223 грн. Місця спільного користування всіма трьома співвласниками, де ідеальні частки кожної з сторін визнаються рівними (тобто - по 1/3 їх ідеальної частки): 1. огорожа літ. № 1-3 вартістю 9435 грн., 2. вбиральня літ.Д вартістю 4287 грн., 3. криниця літ.І вартістю 7434 грн. Всього на суму 21156 грн. (7052 грн. ідеальні частки сторін). Разом вартість частки [PERSON]І 73275 грн. Визнати за всіма трьома співвласниками право спільної часткової власності, по 1/3 ідеальної частки кожному, на будівлі та споруди: 1. огорожа літ. №1-3 вартістю 9435 грн., 2. вбиральня літ. Д вартістю 4287 грн., 3. криниця літ. І вартістю 7434 грн. Всього вартість 21156 грн. В результаті такого поділу пропонує наступні розміри грошових компенсацій сторін у звязку з різницею розмірів між їх ідеальними та реальними частками: - [PERSON] сплачує [PERSON] компенсацію 1126 грн. - [PERSON] сплачує [PERSON] компенсацію 6450 грн. Просить суд стягнути з відповідачів грошову компенсацію за знесений сарай у сумі 1254 грн., в тому числі з [PERSON] 733 грн., і з [PERSON] 521 грн. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали зустрічний позов, в якому посилаються на те, що частка [PERSON] є незначною і найменшою серед усіх співвласників, а саме становить 27/100. Відповідно до висновку №486 експертного будівельно-технічного дослідження від 26.08.2011р., дана частка технічно не може бути виділена в натурі. Вказують, що згідно положень ч.2 ст. 183 ЦК України спірне будинковолодіння є неподільним майном, тому його поділ в натурі між співвласниками є неможливим. Вважають, що спільне володіння і користування одноквартирним однокімнатним жилим будинком трьома співвласниками, серед яких є члени різних сімей та особи різної статі, є неможливим. Посилаються на п.2.21 ДБН В2.2-12-2005, відповідно до якого однокімнатна квартира (будинок) призначена для заселення виключно однією сімєю. Вважають, що спільне проживання в єдиній жилій кімнаті недопустиме згідно ст.47 ЖК України, якою визначено норму жилої площі на одну особу 13,65 кв.м., в той час як площа єдиної жилої кімнати становить 20,10 кв.м. Вказують, що згідно чинного законодавства не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за девять років, а також не допускається заселення квартири, збудованої для однієї сімї, двома і більше сімями або одинокими особами. Вказують, що припинення права власності [PERSON] на частку в спірному будинковолодінні не завдасть йому істотної шкоди, оскільки він набув право власності на цю частку лише в ході судового розгляду даної справи, у спірному будинку ніколи не проживав і має місце постійного проживання. Посилаються на те, що відповідно до довідки ЧКОБТІ [PERSON] є співвласником квартири по вул. Червоноармійській, 174/35, де фактично проживає. Посилаються на те, що вони внесли в депозит суду грошові кошти у сумі 63087,31 грн. в рахунок компенсації ринкової вартості частки [PERSON] Вказану суму обґрунтовують тим, що відповідно до поданого позивачем висновку №486 експертного будівельно-технічного дослідження від 26.08.2011р. визначена ринкова вартість будинковолодіння станом на даний момент у сумі 285920 грн., з якою вони згідні. Разом з тим, вони співвласники [PERSON] та [PERSON] за власні кошти виконали суттєві невідємні покращення спільного майна, які на їх думку слід врахувати при обчисленні суми компенсації вартості частки [PERSON] Вказують, що такі покращення були виконані в період часу, коли одноосібним власником будинковолодіння була [PERSON] Тобто покращення виконані ще до того, як [PERSON] стала співвласником будинковолодіння. Посилаються на те, що [PERSON] набула право власності на дане будинковолодіння на підставі рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 02.08.2005р. Це судове рішення було скасоване в 2008 році, пізніше 22.09.2010р. було прийнято остаточне рішення в цивільній справі, згідно якого одним із співвласників вперше було визнано [PERSON] Тому виконані в період 2005-2008 р.р. покращення спільного майна не повинні враховуватися при визначенні розміру компенсації ринкової вартості частки [PERSON] Зокрема, такі покращення включали: повне відновлення сараю літ. «З», заміну покрівлі над літньою кухнею літ. «Б» і сараями літ. «И» та літ. «З», армована стяжка літньої кухні літ. «Б» та сараю літ. «И», спорудження за власні кошти сараю літ. «К», заміна старих вікон і дверей літньої кухні літ. «Б» та сараю літ. «И» на нові металопластикові, ремонт і фарбування покрівлі над житловим будинком літ. «А» та сараєм літ. «Е», виконання внутрішніх ремонтних робіт в будинку літ. «А», спорудження нової огорожі з декоративної цегли і бетонних блоків та встановлення нових металевих кованих воріт, влаштування шиферного покриття над сараєм-гаражем літ. «В». На підтвердження виконаних покращень подали докази на суму витрат 52263,31 грн. Вказують, що погоджуються з наданим позивачем за первинним позовом висновком спеціаліста-будівельника №846 від 26.08.2011р. в частині справедливої ринкової вартості спірного будинковолодіння на даний момент (з урахуванням виконаних покращень) у розмірі 285 920 грн. Тоді вартість даного будинковолодіння без урахування виконаних ними покращень складає 233656,69 грн., відповідно належна [PERSON] компенсація за 27/100 ідеальну частку без урахування цих покращень становитиме 63087,31 грн. Також вказують, що згідні з висновком спеціаліста-будівельника №846 про те, що оскільки житловий будинок літ. «А» одноквартирний та однокімнатний, то його неможливо поділити між співвласниками на окремі ізольовані частини. Разом з тим, у всіх інших не погоджуються з цим висновком в наступних частинах. Оскільки експерт дійшов обґрунтованого висновку про неможливість поділу між співвласниками одноквартирного однокімнатного будинку, то надані ним варіанти поділу суперечать його ж висновку про неможливість такого поділу. Вважають, що запропоновані експертом варіанти поділу суперечать закону та порушують їх житлові права та права власності, оскільки передбачають в результаті поділу співвласнику [PERSON], яка проживає в житловому будинку літ. «А», виділити літню кухню, яка не має статусу жилого приміщення та не призначена для проживання. Даним варіантом передбачається також покладення обовязку на співвласників [PERSON] та [PERSON] за власні кошти перебудувати виділені їм частини будинковолодіння, що включає в себе значні витрати не лише на виконання будівельних робіт, але і на виготовлення проектної документації, отримання відповідних дозволів та здачу перебудованих приміщень в експлуатацію. Вказують, що не згідні бути позбавленими права проживати в єдиній жилій кімнаті будинку і не мають можливості нести витрати на перебудову. Зазначають, що в результаті поділу експерт пропонує виділити [PERSON] в житловому будинку літ. «А» кімнату 1-2, однак відповідно до інвентарної справи дане приміщення є не кімнатою, а кухнею, що є грубим порушенням норм. Вказують, що експерт у своєму висновку включив до розрахунку сарай літ. «К», який згідно рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 22.09.2010р. є власністю виключно позивачів за зустрічним позовом. Висновок експерта виконаний на підставі інвентарної справи на будинковолодіння станом на 2005 рік, яка не відображає фактичні обставини справи на даний момент. Вважають, що з викладених підстав висновок експерта містить неправильні розрахунки та висновки. Заперечуючи проти задоволення первісного позову, вказують, що позовна вимога про стягнення з них грошової компенсації за самовільно знесений сарай літ. «Ж» у сумі 1254 грн. необґрунтована, оскільки даний сарай вони не зносили, він самозруйнувався у 2003 році через аварійний стан, що підтверджується поданими ними доказами. Так, в інвентарній справі станом на 19.09.2011р. відсутня відмітка про самочинне знесення сараю літ. «Ж». Вказують, що даний сарай було зруйновано набагато раніше, ніж [PERSON] стала співвласником даного будинковолодіння за рішенням суду від 22.09.2010р., тому ні у [PERSON], а ні в позивача ніколи не виникало право власності на даний сарай. Заперечують проти задоволення позовної вимоги первісного позову в частині стягнення з них грошової компенсації за самовільне користування належною [PERSON] часткою. Вказують, що підставою даної вимоги у первісному позові є неприйняття умов запропонованого варіанту позасудового вирішення спору та не укладення договору. Звертають увагу на те, що позивач жодних пропозицій їм не робив. Жодним законом не передбачена цивільна відповідальність за прийняття чи неприйняття умов договору, запропонованих контрагентом. Відповідно до основних принципів цивільного законодавства, укладення договору є вільним волевиявленням сторін. Вважають, що вони не користувалися самовільно часткою позивача, оскільки вона є ідеальною і не виділена в натурі. Вказують, що користуватися чи не користуватися належною часткою у спільному майні це право позивача як співвласника, а не обовязок. Звертають увагу, що позивач став власником частки лише з 24.04.2012р. Просять суд відмовити у задоволенні первісного позову та припинити право власності [PERSON] на належну йому 27/100 ідеальну частку у спільному майні з виплатою ринкової вартості даної частки у розмірі 63087,31 грн. Просять суд відмовити у задоволенні позовної вимоги первісного позову про визнання неправомірними дії відповідачів, усунення перешкод з боку відповідачів шляхом вселення [PERSON] в житлову кімнату літ. 1-2 і комору літ. 1-3 в жилому будинку літ. «А» та заборонити відповідачам перешкоджати позивачу користуватися спільним майном та попередити відповідачів про виселення за створення [PERSON] умов, неможливих для сумісного проживання. Посилаються на те, що вони не чинять [PERSON], який став співвласником даного майна 24.04.2012р., жодних перешкод, і що сам факт вчинення будь-яких перешкод з їх боку не доведений. Вказують, що дана позовна вимога не ґрунтується на законі, зокрема вселення позивача неможливе з підстав, передбачених ст.ст.47, 50 ЖК України. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та пояснили, що відповідачі систематично перешкоджають йому в користуванні їхнім спільним майном та в проживанні у вказаному будинку, просили суд задовольнити їхні позовні вимоги. Зустрічний позов не визнали та просили суд відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримали в повному обсязі та пояснили, що поділ в натурі вказаного будинку не можливий, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не можливо поділити на окремі ізольовані приміщення, у звязку з тим, що в будинку одна житлова кімната, а частка позивача [PERSON] є незначною всього 27/100, у звязку з чим вони пропонують йому виплатити грошову компенсацію вартості його частки. Просили суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, зустрічний позов просили задовольнити. Представник Садгірської районної ради в судове засідання не з»явилася, але подала до суду заяву про можливість розгляду справи у її відсутності, просила прийняти рішення на розгляд суду. Допитаний в судовому засідання свідок [PERSON] пояснив, що в серпні 2012 року він разом з позивачем приходили до будинку, де їм погрожували та не давали ключі від хати. Вказує, що їм погрожувала якась жінка, старшого віку. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що в серпні він разом з іншими людьми та позивачем приходили до будинку, там вийшла жінка, старшого віку та почала кричати та не давала ключі позивачу. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що по вул. Слобідській,36 м.Чернівці він виконував різного роду будівельні роботи на замовлення [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав покази аналогічні показам свідка [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно технічного паспорта на житловий будинок з господарськими спорудами №36 по вул. Слобідській в м. Чернівці, житловий будинок літ. «А» є одноквартирним та складається з однієї житлової кімнати площею 20,10 кв.м, інші жилі приміщення відсутні.(а.с.88-94) Відповідно до висновку №846 експертного будівельно-технічного дослідження від 26.08.2011р., вказане будинковолодіння технічно не може бути поділено між співвласниками в натурі, оскільки до його складу входить однокімнатний жилий будинок.(а.с.20-50) Відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна, а також п.2.22, п.2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок неможливо поділити між співвласниками з наданням кожному окремого ізольованого приміщення відповідно до їх ідеальних часток, або виділити в натурі частку позивача за первісним позовом розміром 27/100 без втрати цільового призначення майна, оскільки відповідно до висновку дослідження та технічного паспорта житловий будинок літ. «А» є одноквартирним однокімнатним. В результаті поділу, запропонованого спеціалістом, кожному із співвласників не може бути надано окреме ізольоване приміщення, до складу якого відповідно до норм ДБН В.2.2-15-2005 повинна входити житлова кімната площею не менше 15 кв.м., кухня та у разі можливості - інші приміщення. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок з господарськими спорудами відповідно до положень ч.2 ст.183 ЦК України є неподільним майном. Суд не бере до уваги варіанти поділу спірного будинку в натурі між трьома співвласниками відповідно до їх ідеальних часток, надані спеціалістом у висновку №846, оскільки ці варіанти надані всупереч висновку цього ж спеціаліста про те, що такий поділ є неможливим, також у звязку з тим, що такі варіанти поділу суперечать Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна та п.2.22, п.2.24 ДБН В.2.2-15-2005, тобто даний обєкт спільної власності є неподільним майном. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову в частині поділу житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Слобідській, 36 в натурі між трьома співвласниками слід відмовити. Суд вважає, що зустрічний позов є обґрунтований та підлягає задоволенню та право [PERSON] на належну йому 27/100 ідеальну частку в житловому будинку з господарськими спорудами по вул. Слобідській, 36 повинно бути припинено відповідно до положень ч.1 ст.365 ЦК, з виплатою йому ринкової вартості цієї частки. Відповідно до рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 22.09.2010р. та договору дарування від 24.04.2012р., частка [PERSON] у праві власності на житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Слобідській, 36 в м. Чернівці становить 27/100.(а.с.28-29) Згідно ст.6 ЖК під користуванням житловим будинком розуміється використання його за призначенням, тобто проживання. У спірному житловому будинку зареєстровані всі три співвласники, однак [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають тривалий час, в той час як [PERSON] зареєструвався в період розгляду спору судом - 10.05.2012р., фактично в будинку не проживає та раніше не проживав, що вбачається з довідок про реєстрацію та копії паспорта [PERSON] (а.с.14) Відповідно до п.2.21 ДБН В.2.2-15-2005, однокімнатна квартира (будинок) призначена для заселення однією сімєю. Співвласники [PERSON] та [PERSON] є сімєю (матір і син), в той час як [PERSON] не є членом даної сімї. Згідно ст.50 ЖК, не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за девять років, крім подружжя; не допускається також заселення квартири, збудованої для однієї сімї, двома і більше сімями або двома і більше одинокими особами. Відповідно до ст. 47 ЖК, норма житлової площі на одну особу складає 13,65 кв.м., а у спірному будинку наявна лише одна житлова кімната площею 20,10 кв.м., тому жила площа є недостатньою для вселення [PERSON] і проживання в ній трьох співвласників. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що одноквартирний однокімнатний житловий будинок та наявна житлова площа відповідно до закону не допускає проживання в ньому трьох співвласників, які не є членами однієї сімї, та є особами різної статі. Суд вважає, що припинення права власності [PERSON] на частку у спірному будинковолодінні не завдасть йому істотної шкоди, оскільки він ніколи не проживав в цьому будинку. [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], що підтверджується відповіддю на запит суду ЧКОБТІ №823/2-94/4700 від 04.07.2012р., де був зареєстрований і фактично проживає. Таким чином, суд приходить до висновку, що зустрічний позов співвласників [PERSON] та [PERSON] про позбавлення [PERSON] права власності на належну йому частку у спільному майні слід задовольнити частково, згідно положень ч.1 ст.365, з виплатою ринкової вартості цієї частки без врахування коштів на покращення будинковолодіння, оскільки на момент покращення будинковолодіння його власником була [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинена за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною Відповідно до вимог до ч.2 ст.365 ЦК України вартість частки [PERSON] була внесена на депозитний рахунок суду до прийняття рішення в даній справі. Суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] грошової компенсації за самовільно знесений сарай літ. «Ж» у сумі 1254 грн. необґрунтована і не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до довідки квартального комітету від 13.02.2012р. №17, спірний сарай відповідачі не зносили, він самозруйнувався у 2003 році через аварійний стан. Суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] грошової компенсації за самовільне користування належною позивачу часткою необґрунтована і не підлягає задоволенню. Як вбачається з позову, дана вимога заявлена у звязку з неприйняттям відповідачами умов запропонованого варіанту позасудового вирішення спору та підписання договору. Разом з тим, позивач [PERSON] не звертався до відповідачів з пропозицією укласти договір, з такою пропозицією до них зверталася попередня власниця частки. Крім того, чинним законодавством не передбачено настання цивільної відповідальності за відмову від укладення договору. Згідно ст. 626 ЦК, договором є домовленість сторін, відповідно до ст.627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні його умов, згідно ст.628 ЦК, зміст договору становлять його умови, визначені на розсуд сторін. Тому договір може бути укладено лише за наявності волі обох сторін, і відмова від укладення договору не може бути підставою для покладення на сторону цивільної відповідальності. Відповідачі, як співвласники будинковолодіння, реалізували свої права володіння і користування даним майном відповідно до положень ст.ст. 317, 319 та 358 ЦК України. Між співвласниками не було укладено договору про порядок володіння чи користування спільним майном, тому суд приходить до висновку, що відповідачами не було вчинено жодних неправомірних дій. Позивач не довів, що відповідачі отримували будь-які доходи від використання належної йому частки, право власності на яку він набув 24.04.2012р. Суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача за первісним позовом про визнання неправомірними дій відповідачів щодо перешкоджання у користуванні належною позивачу часткою в будинковолодінні та усунення таких перешкод шляхом його вселення в житлову кімнату, а також заборони відповідачам перешкоджати йому у користуванні спільною власністю не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Задоволення зустрічного позову про припинення [PERSON] права на належну йому 27/100 ідеальну частку в спільному майні з виплатою вартості цієї частки виключає задоволення вимоги первісного позову про визнання неправомірними дій відповідачів щодо перешкоджання у користуванні належною позивачу часткою в будинковолодінні та усунення таких перешкод шляхом його вселення в житлову кімнату, а також заборони відповідачам перешкоджати йому у користуванні спільною власністю. Суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідачів завданої моральної шкоди в сумі 12000 грн. задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди позивачем не обґрунтована. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки позивач не надав суду доказів, які підтверджують завдану йому відповідачами моральну шкоду, суд приходить до висновку, що у частині позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача 12 000 гривень моральної шкоди - відмовити. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ» сторона на користь, якої ухвалене судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, вона не повинна перевищувати суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. З матеріалів справи вбачається, що адвокат [PERSON], який надавав відповідачам правову допомогу, брав участь у розгляді справ у червні 68 хв., в жовтні 47 хв. та 51 хв., отже загальний розмір компенсації витрат на правову допомогу в суді складає 1226 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому слід стягнути з позивача [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] судовий збір в сумі 630,86 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial