Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-31 00:00:00

18.03.2013 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя та характери, що призвело до втрати почуття любові та поваги і розвинуло неприязність одне до одного. Позивачка вказує, що з початку 2007 року подружжя припинило спільне життя, проживає окремо, не веде спільного господарства та не має спільного бюджету . За таких умов позивачка вважає існування шлюбу формальним і просить позов задовольнити. Позивачка в судовому засіданні підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній і просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та просить позов задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04.10.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження виданим Великокручанською сільською радою Пирятинського району Полтавської області серії 1-КЕ №088184. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку Каріну, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Великокручанською сільською радою Пирятинського району Полтавської області серії 1-КЕ №122524. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведеться, спільного бюджету не мають. Шлюбні відносини між сторонами припинені з початку 2007 року. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно з'ясовано взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Як встановлено у судовому засіданні і про це стверджують сторони, вони не проживають разом та спільним побутом не повязані. Згідно з ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved