Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] В»ячеслав Іванович звернувся в суд із зазначеним позовом до [PERSON] про відновлення межі земельної ділянки. В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначив, що йому та членам його сім»ї, на праві сумісної власності належить домоволодіння №5,. Розташоване по вул.. Партизанській у м. Кривому Розі. Розмір земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння становить 1034 кв.м. Відповідач у справі [PERSON] є сусідом позивача та мешкаючи в будинку № 7а по вул.. Партизанська в м. Кривому Розі самовільно, без погодження з позивачем чи членами його сім»ї, переставив паркан, чим незаконно зменшив його земельну ділянку на 28 кв.м. У зв»язку з тим, що з його користування відійшла вказана частина земельної ділянки, позивач не має змоги здійснити її приватизацію, оскільки фактичний її розмір не відповідає розміру, що вказаний у земельно-кадастровій документації. За звернення позивача до Дзержинського виконкому районної у місті ради 24.09.2009 року, з питання вирішення земельного спору щодо меж земельної ділянки було складено комісійний акт, згідно до висновків якого зазначено, що факту захвату земельної ділянки домоволодіння № 5 з боку домоволодіння №7 по вул.. Партизанській не було виявлено та надані рекомендації щодо вирішення спору. Позивач із зазначеним актом комісії не згоден. Крім того вважає, що незаконні дії його сусіда, відповідача у справі порушують його законне право користування земельною ділянкою, перешкоджають здійснити право користування земельною ділянкою, перешкоджають здійснити приватизацію земельної ділянки. Враховуючи вказані обґрунтування, позивач просить суд постановити рішення про відновлення межі, яка поділяє земельні ділянки №5 та №7 по вул.. Партизанській в м. Кривого Розі у відповідності з даними земельно-кадастрововї документації. Позивач [PERSON] В»ячеслав Іванович та його повноважний представник, кожний окремо, підтримали заявлені вимоги та просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача заперечувала проти задоволення судом заявлених вимог позивача та просили суд відмовити позивачеві у повному обсязі вважає, що даний спір не підсудний суду. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В ході розгляду справи судом неодноразово пропонувалось позивачу уточнити його вимоги, розяснювались права і обовязки та нагадувались вимоги ст.ст. 10, 11 та 60 ЦПК України, однак позивач та його представник підтримали заявлені вимоги викладені саме в такому вигляді та відмовились їх уточнювати вважаючи, що саме викладені вимоги у такому вигляді відповідають їх прагненням. Однак, вислухавши доводи сторін та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що не можуть бути задоволені вимоги позивача, оскільки, у відповідності до вимог ст.. 16 ЦК України, на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів, а тому є не зрозумілим, яке саме право позивача порушено та у який спосіб він просить його захистити та поновити. Так, з матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами фактично стосується встановлення меж земельних ділянок. На що вказують позовні вимоги [PERSON] В»ячеслава Івановича, згідно до яких, позивач просить суд відновити межі які поділяють земельні ділянки, при відсутності згоди землекористувачів, якраз і є спором про встановлення меж земельних ділянок, враховуючи, що згідно п.1.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 376 , передбачено, що межа земельної ділянки - це сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки. Згідно з ч. ч. 2, 3, 5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" , - згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Зі змісту статей 103, 106 ЗК України передбачено, що власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати від власника або землекористувача сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 376 визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Такий порядок визначено ст.116 ЗК, згідно з якою набуття права власності або права користування ділянкою із земель державної або комунальної власності набувається за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Пунктом 34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що до виключної компетенції відповідної ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні ради -сесії. Як встановлено при розгляді даної справи, позивач звертався до виконкому Дзержинської районної у місті ради з питання відновлення межі між домоволодіннями для оформлення державного акта на право власності на землю. За наслідками його звернення 24.09.2009 року комісією з питань вирішення земельних спорів щодо меж земельних ділянок індивідуальної житлової забудови та додержання громадянами правил добросусідства створеної на підставі рішення виконкому районної у місті ради від 21.01.2009 року №20 (а.с.8-9) факту захвату земельної ділянки домоволодіння №5 на вул.. Партизанській з боку домоволодіння №7 по вул.. Партизанській в м. Кривому Розі не виявлено. Крім того, компетентним органом надані рекомендації власникам домоволодіння №5 щодо вирішення зазначеного спору. Позивач, заперечуючи проти вищевказаного акту комісії, не звернувся до суду з вимогами щодо оскарження рішення органу до компетенції якого входить вирішення даного спору. Крім того, суду і не було надано передбачених законодавством рішень компетентного органу з даного питання. За таких обставин суд вважає, що даний спір не підвідомчий суду, а тому ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати стягненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed