Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-06 00:00:00

\~В квітні 2012 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання дійсним договору іпотеки, встановлення черги іпотеки. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 27.10.2011 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, згідно якого він як позикодавець надав [PERSON], що виступила позичальником, грошову суму в розмірі 20\~000,00 грн. на умовах повернення позики до 01.03.2012 року. В забезпечення даного зобов»язання позивачу надано нерухоме майно приміщення магазину за адресою: м. Житомир, вул. Народицька, 15. Вказуючи на ст. 220 ЦК України, яка визначає можливість визнання дійсним договору, який потребує нотаріального посвідчення, просить визнати укладеним договір застави від 27.10.2011 року, встановити наступну іпотеку на предмет даного правочину приміщення магазину площею 304,3 кв.м., що розташоване за адресою: м. Житомир, вул. Народицька, 15, та належить відповідачу [PERSON] В судовому засіданні позивач позов уточнив, просив визнати дійсним договір застави, встановити чергу іпотеки. Зазначив, що після настання строку виконання зобов»язання двічі направляв відповідачу вимогу про оплату боргу. Дані вимоги залишено без виконання. Відповідач в судовому засіданні до можливості задоволення позову відносилась невизначено, спочатку визнала, в подальшому просила відмовити. В судових дебатах вказувала на необхідність встановлення черги іпотеки. Представник третьої особи позов просив задовольнити. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ч. 1 ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. За змістом ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. У відповідності до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано доказів, що підтверджують фактичне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору застави. Судом запропоновано надати сторонам строк для можливості здійснити нотаріальне посвідчення договору. Сторони від вказаної можливості ухилились. Відповідачем вказано на відсутність матеріальної можливості здійснити нотаріальне посвідчення договору, водночас визнано, що із пропозицією здійснити оплату послуг нотаріуса саме позивачем вона не зверталась. Надаючи оцінку доказам за внутрішнім переконанням, суд звертає увагу, що сторони по справі є близькими родичами - син та мати, проживають за однією адресою, позивачем підтверджено ведення спільного господарства із відповідачем. Позивач не звертався до суду із вимогою про стягнення заборгованості. Крім того, зі змісту договору іпотеки від 04.05.2007 року вбачається, що вартість предмета іпотеки магазина «Молоко», площею 304,3 кв. м., становить 2\~589\~367,00 грн. Не є переконливими для суду зауваження відповідача про дійсний намір забезпечити заставою на обумовлену суму зобов»язання, яке у грошовому вираженні є суттєво меншим за обсягом - 20\~000,00 грн. З урахуванням вищевикладеного, у суду не має підстав вважати, що відповідач - [PERSON] дійсно ухилялась від здійснення нотаріального посвідчення договору про заставу нерухомого майна. Також суд звертає увагу на наступне. Проведення державної реєстрації договору іпотеки покладено в права, а не обов»язок сторін відповідного правочину. При цьому законодавством встановлено привілейоване положення зареєстрованого іпотекодержателя у порівнянні з іншими, а обрання відповідного способу забезпечення покладено в ризик сторони, що виступає іпотекодержателем. З огляду на характер заявлених позивачем вимог, останній фактично за рішенням суду має намір здійснити державну реєстрацію іпотеки. Водночас, визнання договору, який підлягає державній реєстрації, дійсним, не передбачено чинним законодавством. Сама ж вимога про встановлення наступної черги іпотеки не передбачена як спосіб захисту порушених цивільних прав.

Outcome: dismissed