Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-10 00:00:00

04.09.2012 року [PERSON] , яка дії в інтересах неповнолітньої [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування виконкому Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав. Із позову вбачається, що позивачка знаходилась в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 31 липня 1993 року по 14 січня 1998 року. Від шлюбу мають дитину неповнолітню [PERSON] , [INFO] . Після розлучення донька залишилася проживати з позивачкою. Батько дитини, а саме відповідач від виховання дитини самоусунувся, долею доньки ніколи не турбувався, матеріальної допомоги на утримання дитини ніколи не надавав, з донькою не спілкується і не бажає приймати участі у її житті та долі. Відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляв та не проявляє зацікавленості в її долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання. Створилися умови, які шкодять інтересам дитини, позивачка просить суд ухвалити рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що позивачка проживали разом з відповідачем до 1998 року. Вони розлучилися, коли дитині було 4 роки. З того часу [PERSON] жодного разу не прийшов відвідати доньку та більше не цікавився дитиною, не надавав ні якої допомоги. При зустрічі на вулиці відповідач навіть не підходить до доньки. Аліменти на утримання дитини відповідач сплачував нерегулярно, завжди з затримкою, а навесні 2012 року звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ні якої іншої допомоги не надає, не вітає дитину з днем народження та іншими святами, та взагалі не пам`ятає коли день народження його дини. Позивачка проживає із чоловіком, який протягом всіх цих років був для доньки батьком, виховував її, займався навчанням, утримував, що підтверджується фотокартками. Просить суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що за всі роки після розлучення він не одноразово намагався відвідати дитину, але його не пускала позивачка, до органу опіки про встановлення часів спілкування він не звертався, тому що про це не знав. Аліменти виплачував нерегулярно тому, що мав матеріальні складнощі і вимушений був проживати 5 років у м.Москві. Крім того, він сплачує кредит, дійсно звертався до суду про зменшення розміру аліментів на [PERSON] , тому що у нього є щє неповнолітня дитина. В які гуртки ходила донька він не знає, однак намагався прийти до школи, зустрітися з донькою, але вона спілкуватися з ним не бажає. Вважає, що донька вважає вітчима своїм батьком лише тому, що він більш забезпечений матеріально. Просить суд відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні прокурор просить позовні вимоги задовольнити, оскільки вважає, що батько не виконує своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини та ухилився від виконання своїх обов`язків. Представник третьої особи - органа опіки та піклування виконкому Краматорської міської ради суду пояснила, що 14 січня 1998 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати в родині матері, яка займається її вихованням, утриманням та навчанням. Батько н/л Краснощокової К, вихованням та утриманням доньки не займається, її долею, життям та здоров`ям та розвитком не цікавиться, добровільної матеріальної допомоги не надає. За весь час проживання дитини в родині матері, батько, не проявляв до своєї доньки батьківської уваги та турботи, не цікавився її станом здоров`я та розвитком, не брав участі у її вихованні та утриманні. Таким чином, [PERSON] самоусунувся від виховання, утримання та навчання своєї доньки. Враховуючи інтереси неповнолітньої [PERSON] , орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні суду пояснила, що відповідач її біологічний батько, але вона його батьком не вважає, тому що зовсім не пам`ятає. Ії виховувала інша людина. Ії біологічний батько ніколи не цікавився її життям, не спілкувався з нею, не намагався зустрітися. Перший раз побачила відповідача в квітні 2012 року, коли він звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Він перший раз намагався з нею поспілкуватися. Після того, вона його більше не бачила, на випускний вечір у школі він не приходив, допомогти на одяг не намагався, не знає куди вона поступила після школи для подальшого навчання. Не бажає, щоб [PERSON] вважався її батьком. Свідок [PERSON] у судовому засіданні суду пояснила, що вона дружина відповідача. Їй відомо, що її чоловік намагався спілкуватися з донькою від першого шлюбу, але мати їй не дозволяла. В школі, де навчається донька відповідача, у другому класі також навчається її син, тому два роки, вони з чоловіком приходили на перший дзвоник і бачили там [PERSON] , але вона до батька не підходила. Згідно, наданих відповідачем,оригіналів фото, не зрозуміло хто на них зображений і що ними хотів підтвердити або заперечити відповідач. Згідно фотокарток у різні періоди життя [PERSON] , вона разом з вітчимом. Як вбачається з подяки, яку отримали батьки зі школи, вона адресована мамі [PERSON] та татові [PERSON] . Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON] , заборгованість на 29.02.2012 року складає 37418 грн 58 коп.(а.с.16-18). Згідно копії позовної заяви, [PERSON] звертався до Краматорського міського суду про зменшення розміру аліментів на утримання [PERSON] . Вислухавши пояснення сторін, свідків, думку прокурора, органа опіки та піклування виконкому Краматорської міської ради, дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до пунктів 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»(зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Із змісту зазначеної норми випливає, що ухилення від виконання юридичного обов`язку по вихованню дитини завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання та інше, але ж не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно роз`яснень Верховного Суду України, викладених в п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідним медичним висновком. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства`кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Вимоги ст. 12 ч.6 Закону України «Про охорону дитинства`передбачають, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно вимог ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Виходячи із змісту ст.ст. 164, 165 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] . (а.с.9). Згідно довідки ЗОШ №2 за час навчання [PERSON] в школі на батьківські збори до школи не з`являвся, справами доньки не цікавився, зі слів матері з донькою не спілкувався. (а.с. 15) Згідно розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON] , виданого Краматорським міським управлінням юстиції заборгованість по аліментам на 29.02.2012 року складає 37481 грн.58 коп. (а.с. 16-18) Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами документів та доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами, які приймають участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін, які беруть участь у розгляді справи виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено та не спростовувалося відповідачем по справі, що відповідач із позовом до суду про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі в її вихованні не звертався, що суд вважає, як обставину, котра підтверджує доводи позивачки про небажання відповідача брати участь у вихованні дитини та байдужість з його боку до долі дитини. Відповідач у судовому засіданні підтвердив, що аліменти на утримання дитини сплачує нерегулярно, дійсно має заборгованість та звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ніякої допомоги дитині не надає, з дитиною не спілкується.. Відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він бажає брати участь у вихованні дитини. Обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, суд вважає доведеними у судовому засіданні, оскільки відповідач [PERSON] самоусунувся від підготування неповнолітньої дитини до самостійного життя, не спілкується з нею в необхідному обсязі, не створює умов для її усестороннього розвитку, не проявляє інтересу до її життя, потребам, здоров`ю, не надає їй матеріальної допомоги. Дійсно, така поведінка відповідача не відповідає вимогам Закону. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання юридичного обов`язку по вихованню дитини свідомо, оскільки відповідач має реальну можливість виконати свої обов`язки, ні яких перешкод у спілкуванню з дитиною позивачка відповідачу не чинить, але відповідач не вчиняє ніяких відповідних дій. З огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає, що позивачка [PERSON] довела, що відповідач свідомо та умисно не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання та виховання, факт навмисного ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню дитини судом встановлений. Враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків, самоусунувся від виховання та утримання дитини, долею доньки, життям та здоров`ям не цікавиться, не турбується про її майбутнє, матеріальної допомоги та моральної підтримки не надає, чим наносить шкоду психічному та фізичному здоров`ю дитини, у зв`язку з чим позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, слід задовольнити.

Outcome: approved