Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільної сумісної власності посилаючись на те, що вона з 06 вересня 1997 року перебувала в шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду від 17 березня 2004 року. Від даного шлюбу є дитина дочка [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання з відповідачем вони придбали спільно майно, а саме: двохкімнатну квартиру №109 в будинк №2 по вулиці Пролетарській міста Умань Черкаської області та трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], майно домашнього вжитку на загальну суму 15149 гривень 14 копійок. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28 березня 2006 року було поділено майно домашнього вжитку, а в розподілі квартир відмовлено. В звязку з тим, що дійти згоди про добровільний розподіл квартир з відповідачем не можливо, вона вимушена звернутись з даним позовом до суду. Просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], а відповідачу виділити квартиру [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] заявлений позивачкою позов не визнав і звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просив суд виключити з числа спільного сумісного майна подружжя нежитлове приміщення (офіс), розташоване в колишній квартирі [ADDRESS], як майно, що використовується ним у своїй підприємницькій діяльності, та визнати спільною власністю подружжя та розділити між сторонами квартиру [ADDRESS], визнавши за ним право власності на Ѕ частину цієї квартири. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] свій позов підтримала в повному обсязі, зустрічний не визнала та пояснила, що з 1997 року по 2004 рік вона з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання, в 1999 році вони за спільні кошти придбали квартиру №109, по вулиці Пролетарській 2, міста Умані. В 2000 році у них народилася донька, і для покращення житлових умов вони з [PERSON] придбали 3-х кімнатну квартиру № 2, по вул. Піонтковського 8, міста Умані. В 2004 році вони розлучилися, не можуть добровільно розділити спільно нажите майно, тому і звернулися до суду з даними позовами. Просила суд їй з дитиною виділити 3-х кімнатну квартиру №2, по вулиці Піонтковського, міста Умані, так як там кращі умови для проживання дитини, дана квартира в центрі міста, дитині ближче до школи, а [PERSON] просила виділити квартиру [ADDRESS]. Зустрічний позов вона не визнає, не згодна з ним, так як квартира по вулиці Піонтковського придбана ними з [PERSON] за спільні кошти, а не за кошти підприємства. В судовому засіданні відповідач-позивач [PERSON] первісний позов не визнав, свій позов підтримав та пояснив, що по первинному позову у них з [PERSON] є деяке спільне майно, тобто квартира по вулиці Пролетарській. Квартиру по вулиці Піонтковського він придбав для офісу і магазину, вона не є спільним майном подружжя, не житловим приміщенням, в техпаспорті на дану квартиру чітко вказаний її власник. Квартира по вулиці Піонтковського не придатна для проживання, про що є відповідний висновок. Є рішення апеляційного суду Черкаської області, де чітко вказано, реконструкція квартири по вулиці Піонтковського про переведення її в нежитлове приміщення, здійснена за згодою сторін. Дана реконструкція проведена в законному порядку, про що є рішення Уманської міської ради. Тому він просить суд розділити між ними з [PERSON] квартиру №109, по вулиці Пролетарській №2, міста Умані, по Ѕ частині кожному, а квартиру [ADDRESS], що реконструйована в нежитлове приміщення, виключити з числа спільного сумісного майна подружжя, оскільки дане приміщення придбане ним для підприємницької діяльності і використовується для заняття підприємницькою діяльністю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільної сумісної власності підлягає до задоволення частково, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя не підлягає до задоволення оскільки судом, в судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 1997 року по 17 березня 2004 року. За час спільного проживання ними придбано спільне майно, а саме: 13 липня 1999 року двохкімнатну квартиру [ADDRESS], а 05 лютого 2001 року трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Відповідно до договорів купівлі-продажу від 13 липня 1999 року та 05 лютого 2001 року вказані квартири були придбані громадянином [PERSON], як фізичною особою. Відповідно до вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Рішенням господарського суду Черкаської області від 19 травня 2005 року у справі за позовом приватного підприємця [PERSON] до приватного підприємця [PERSON] про стягнення 80069 гривень, яке є чинним на даний час, встановлено, що трьохкімнатна квартира [ADDRESS] придбана в період шлюбу, 05 лютого 2001 року, і є спільною сумісною власністю подружжя. У технічному паспорті власником квартири [ADDRESS] також зазначений [PERSON], як фізична особа. Посилання відповідача-позивача [PERSON], на підтвердження заявленого ним позову, на п.29 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та розподіл спільного майна подружжя»суд вважає не обґрунтованими, оскільки у справі відсутні будь-які дані про те, що спірна квартира [ADDRESS] є власністю юридичної особи ПП «СОФТ ПЛЮС»чи ТОВ ВКП «ЗС-КОМПАНІ»ЛТД. Вартість двохкімнатної квартири [ADDRESS] складає -189980 гривень. Вартість нежитлового приміщення колишньої трьохкімнатної квартири [ADDRESS] складає - 335513 гривень, загальна сума 525493 гривень, а Ѕ частина -262746 гривень 50 копійок. Суд, враховуючи те, що трьохкімнатна квартира [ADDRESS] переобладнана під офіс і використовується [PERSON] для заняття підприємницькою діяльністю, вважає необхідним визнати за ним право власності на це приміщення колишню квартиру [ADDRESS] та виділити йому вказане приміщення в користування, а за [PERSON] визнати право власності на квартиру [ADDRESS] та виділити їй вказану квартиру в користування, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] різницю вартості у спільному майні в розмірі 72766 гривень 50 копійок.

Outcome: partial