Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-25 00:00:00

29 травня 2012 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача. З підстав передбачених статтями 232,235 КЗпП України просить поновити на роботі на посаді начальника відділу кадрів ММРТМО з 18 липня 2011 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 липня 2011 року по час поновлення на роботі. В судовому засіданні вимоги підтримала повністю. Пояснила , що з 09 квітня 1999 року по 18 липня 2011 року працювала начальником відділу кадрів ММРТМО. 18 липня 2011 року згідно наказу № 116 була звільнена з посади на підставі п.7 ст.36 КЗпП України на підставі вироку Малинського районного суду. 24 квітня 2012 року ухвалою апеляційного суду Житомирської області вирок на підставі якого позивача звільнено , був скасований. З дня звільнення 18 липня 2011 року і по даний час [PERSON] перебувала у вимушеному прогулі, а тому у відповідності до статті 235 КЗпП України просить стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Представники відповідача заперечили по суті позову. [PERSON] пояснила , що відповідно до вироку Малинського районного суду від 03 лютого 2011 року , який набрав законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду Житомирської області від 14 червня 2011 року, позивача звільнено з роботи з посади начальника відділу кадрів відповідно до наказу від 18 липня 2011 року № 116 на підставі п.7 ст.36 КЗпП України. Згідно вироку суду від 03.02.2011 року [PERSON] було засуджено за ч.1 ст.366 КК України до 1,6 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік та застосоване додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно господарських обовязків. Тому при видачі наказу про звільнення позивача , ММРТМО діяло в межах закону. Оскільки ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 24 квітня 2012 року вирок Малинського районного суду від 03 лютого 2012 року скасовано і справу направлено для проведення додаткового розслідування , тому позивач не вправі ставити вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того посада з якою була звільнена позивач не є вакантною , на даній посаді працює працівник , яка є вагітною та не підлягає звільненню. [PERSON] надала аналогічні пояснення. Заслухавши сторони, дослідивши надані докази в межах позовних вимог, суд вважає , що позов підлягає задоволенню. В статті 43 Конституції України зазначено , що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 2 КЗпП України передбачено , що право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Відповідно до статті 232 КЗпП України ,безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Судом встановлено , що позивач наказом № 15 від 09 квітня 1999 року прийнята на роботу до відповідача на посаду начальника відділу кадрів. ( арк.с. 13) Вироком Малинського районного суду від 03 лютого 2011 року [PERSON] засуджено за ч.1 ст.366 КК України до покарання у виді 1,6 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік та застосоване додаткове покарання у виді позбавлення прав обіймати посади, повязані з виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно господарських обовязків. ( арк.с. 9). Вирок Малинського районного суду від 03.02.2011 року залишено в силі відповідно до ухвали апеляційного суду Житомирської області від 14 червня 2011 року. ( арк.с. 27). У звязку з набранням законної сили вироком суду позивач 18 липня 2011 року звільнена з роботи з посади начальника відділу кадрів ММРТМО відповідно до наказу № 116 за п.7 ст.36 КЗпП України ( набрання законної сили вироком суду ). ( арк.с. 13 ). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 січня 2012 року ухвала апеляційного суду Житомирської області від 14 червня 2011 року скасовано , справу направлено на новий апеляційний розгляд. ( арк.с.11 ). Згідно з ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 24 квітня 2012 року вирок Малинського районного суду від 03 лютого 2011 року щодо [PERSON] скасовано , а справу направлено прокурору Малинського району для організації і проведення додаткового розслідування. ( арк.с. 9 ). Таким чином на момент розгляду позову зникла підстава, яка слугувала причиною для звільнення [PERSON] Дослідивши в сукупності надані докази суд приходить до висновку про відповідно до вимог статті 235 КЗпП України [PERSON] підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу . Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці та Порядку обчислення середньої заробітної плати , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року , виходячи з виплати за останні два місяця роботи , що передують події , з якою повязана ця виплата. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. З довідки наданою ММРТМО з якою погоджується і позивач видно , що середньомісячна заробітна плата [PERSON] за відпрацьовані травень та червень місяці 2011 року без врахування допомоги у звязку з тимчасовою непрацездатністю становила 1400,89 грн., а середньоденна 116,74 грн. ( 1400,89 : 12 ). Кількості робочих днів з 18 липня 2011 року по день ухвалення рішення становить 238 днів , а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу складає - 238 днів х 116,74 грн. = 27784,12 грн. З відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 277,84 грн. Виконання рішення про поновлення на роботі позивача та виплати заробітної плати за один місяць в розмірі 1400,89 грн. підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного

Outcome: approved