Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-24 00:00:00

Позивачка в лютому 2011 року звернулася з позовом до суду, зазначаючи, що з 28 жовтня 1988 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, з серпня 2010 року вони сімейні відносини припинили та не ведуть спільне господарство. За час спільного проживання в шлюбі в січні 2004 року придбали будинок з господаськими будівлями за адресою: смт.Володимирівка Волноваського району Донецької області, вул. 8-го Березня, буд. 70, який був зареєстрований за відповідачем. Після припинення сімейних відносин між ними виник спір про поділ будинку, який є спільною сумісною власністю подружжя. Просила суд визнати за нею на підставі ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України право власності на 1/2 частину вказаного будинку, а за відповідачем - право власності на 1\\2 частину будинку, яка залишилася, судові витрати: судовий збір 484,31 гривень, ІТЗ 120 гривень, витрати на правову допомогу 700 гривень. Відповідач до початку розгляду справи по суті звернувся з зустрічним позовом про визнання спірного будинку, розташованого за адресою: смт.Володимирівка Волноваського району Донецької області, вул. 8-го Березня, буд. 70, його особистою приватною власністю, визнати [PERSON] такою, що втратила право на жилу площу в спірному будинку, уточнив позовні вимоги: просив суд сплатити [PERSON] грошову компенсацію зі спеціального рахунку судової адміністрації в розмірі 1369 гривень 57 копійок. В судовому засіданні позивачка на задоволенні позову наполягала, пояснила, що вони з відповідачем жили в зареєстрованому шлюбі разом однією сімєю до серпня 2010 року, вели спільне господарство, в 2004 році придбали на спільні кошти жилий будинок в смт.Володимирівка, в якому мешкали разом до серпня 2010 року, коли вона змушена була виїхати з будинку через непорозуміння та сварки з відповідачем. Заперечує проти задоволення зустрічного позову відповідача, вважає його безпідставним, кошти витратили на придбання будинку спільні. Представник позивачки в судовому засіданні позов [PERSON] підтримав, просив суд задовольнити його в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечував, пояснив, що будинок придбаний в шлюбі, тобто є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, тому посилання відповідача на ч.2 ст. 405 ЦК України є недоречним, а факт придбання будинку на власні кошти, які належали, начебто, йому особисто, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження, оскільки свідок [PERSON] не зміг з достовірністю сказати, що саме ті гроші, які він позичив [PERSON] в січні 2004 року були відповідачем витрачені на придбання будинку в смт.Володимирівка. Відповідач в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог, зустрічний позов підтримав, на його задоволенні наполягав, пояснив, що на придбання спірного будинку в смт.Володимирівка він витратив власні кошти , які позичив у [PERSON] На підтвердження чого надав судові одну розписку від 10.01.2004 року про те, що він позичив 1400 доларів США у [PERSON] та другу розписку від 07.04.2004 року про те, що [PERSON] отримав від [PERSON] 1400 доларів США. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] заперечував, на задоволенні зустрічного позову наполягав, пояснив, що спірний будинок [PERSON] придбав за власні кошти, які позичив у [PERSON] Підтримав зустрічну уточнену позовну заяву від 25.09.2012 року, просив сплатити грошову компенсацію [PERSON] зі спеціального рахунку судової адміністрації в розмірі 1369 гривень 57 копійок, як належну їй частку від вартості спірного будинку. Суд, вислухавши сторони та їхніх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та це не заперечують сторони, що вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 1988 року ( актовий запис № 76 , шлюб зареєстрований виконкомом Володимирівської селищної ради Волноваського району Донецької області). За період шлюбу ними був придбаний будинок, розташований за адресою: смт.Володимирівка Волноваського району Донецької області, вул.8-го Березня, буд. 70 ( договір купівлі-продажу будинку посвідчений державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори [PERSON] 20.01.2004 року за реєстровим номером 60). Договору щодо поділу часток спільної сумісної власності або шлюбного договору сторони не укладали. При цьому [PERSON] при укладанні договору виступала по дорученню від імені продавця [PERSON] Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України, ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Підстав, передбачених ст.365 ЦК України щодо припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників ([PERSON]В.), судом не встановлено, оскільки в даному випадку позивачка [PERSON] іншого житла не має, отже припинення її права на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласниці. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, визнавши за позивачкою право власності на 1/2 частину будинку та господарських будівель, розташованого за адресою: смт. Володимирівка Волноваського району Донецької області, вул. 8-го Березня, буд. 70, придбаного на підставі договору купівлі -продажу будинку від 20.01.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори [PERSON] 20.01.2004 року за реєстровим номером 60, визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину зазначеного будинку. Щодо зустрічного позову про визнання спірного жилого будинку особистою приватною власністю відповідача [PERSON] та про визнання [PERSON] такою, що втратила право на жилу площу в спірному будинку, судом встановлено та це не заперечують сторони ( кожен зазначив про це в позовній заяві), що будинок придбаний під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ч.2 ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 60 ЦПК України сторони зобовязані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Ст.ст. 57-59 ЦПК України передбачають, що докази мають бути належними та допустимими. Доводи відповідача [PERSON] стосовно того, що на придбання спірного будинку він витратив особисті кошти, які позичив у [PERSON], суд не бере до уваги, оскільки судом достовірно не встановлено, що саме ці кошти 1400 доларів США [PERSON] витратив на купівлю будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні також не зміг достовірно підтвердити цей факт. Пояснив, що, дійсно, позичав відповідачу [PERSON] в січні 2004 року гроші. Однак підтвердити, що саме ці гроші витратив [PERSON] на купівлю будинку в смт.Володимирівка не може. На підставі ч.3 ст. 61 Сімейного Кодексу України, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, гроші, отримані за договором позики, який уклав [PERSON] з [PERSON] 10 січня 2004 року, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому суд розцінює дану угоду, як договір, укладений в інтересах сімї, отже, гроші спільні. До того ж, суд вважає необгрунтованим посилання відповідача в зустрічному позові( а.с. 23) на положення ч.2 ст. 405 ЦК України, яка передбачає права члена сімї власника будинку на право проживання в будинку та підстави втрачання цього права через не проживання в будинку без поважної причини понад 1 рік, оскільки [PERSON] не член сімї власника, а власник частки в спільній сумісній власності подружжя. З позовом про визнання будинку особистою приватною власністю [PERSON] звернувся через сім років після укладання договору після того, як припинив подружні стосунки з позивачкою. Тобто весь час до цього визнавав будинок спільною власністю подружжя. Також наявні протиріччя в зустрічній позовній заяві та уточненій позовній заяві за замістом. Так, в уточненій позовній заяві відповідач [PERSON] в описово-мотивувальній частині визнає, що [PERSON] належить 4,12 % ( відсоткове співвідношення частини будинку, що належить [PERSON] ) та складає 1369 гривень 57 копійок грошова компенсація, що підлягає виплаті [PERSON], саме цю суму [PERSON] вніс на рахунок судової адміністрації та просить сплатити позивачці. Отже, відповідачем на підтвердження його заперечень проти первісного позову та на обґрунтування зустрічного позову не надано суду достатніх, належних та допустимих доказів. Тому підстав для його задоволення суд не вбачає. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] підлягає задоволенню , згідно ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають судові витрати: судовий збір в сумі 166 гривень 21 копійки ( згідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи а.с. 42-44 вартість будинку 33242 гривень, ? частка 16621 гривень, 1% вартості будинку складає 166,21 гривень), витрати на правову допомогу в сумі 700 гривень стягненню не підлягають, оскільки не підтверджені документально, ст. 81 ЦПК України щодо ІТЗ виключено. На підставі ст.ст. 365, 368 ч.3 ЦК України, ст.ст. 61, 70 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved