Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-02 00:00:00

В липні 2012 позивачі [PERSON]М, [PERSON] та [PERSON] звернулись до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ЗАТ "Авіакомпанія"Аеросвіт", про захист прав споживачі та відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05.03.2012 р. позивачами придбано три квитки на рейс № VV 0243 Дніпропетровськ Тель-Авів, виліт о 19 год. 00 хв. 21.03.2010 р. та у зворотному напрямку на рейс № VV 0244 Тель-Авів Дніпропетровськ, виліт о 14 год. 25 хв. 29.03.2010 р. Перебуваючи у м. Тель-Авів, Ізраїль, позивачі випадково дізнались, що дата вильоту вказаного рейсу в зворотному напрямку перенесена на 30.03.2010 р. У звязку з вказаними обставинами позивачами було заброньовано та оплачено 2 номери у готелі з 29.03.2010 р. на 30.03.2010 р., за вказані номери позивачами було сплачено 300 доларів США. Також позивачі вказують на те, що вони були змушені добиратись до аеропорту у м. Тель-Авів за допомогою приватного водія, послуги якого коштували 200 доларів США. Таким чином позивачі вважають дії відповідача, щодо зміни дати рейсу № VV 0244 Тель-Авів Дніпропетровськ та неповідомлення їх про вказану зміну, неправомірними у звязку з чим останні просять стягнути з ЗАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" на їхню користь 3 995 грн. матеріального збитку, 10 000 грн. моральної шкоди, 3 000 грн. витрат на правову допомогу та судові витрати у розмірі 321 грн. 90 коп. 14.08.2012 р. представником відповідача через канцелярію суду подано заперечення проти позову у якому вказано, що позивачі пропустили строк позовної давності на подання позову до перевізника ЗАТ "Авіакомпанія"Аеросвіт", зважаючи на те, що вказаний спір регулюється "Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу" затверджених наказом державною службою України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації № 187 від 14.03.2006 р., у п. 23.2 яких зазначено, що позови про відповідальність перевізника щодо неналежного перевезення пасажира чи багажу мають бути подані протягом двох років з дати його прибуття до місця призначення або з дати, коли повітряне судно повинно було прибути до місця призначення, або з дати, коли припинилося перевезення. Також відповідач зазначає, що вказані в позові вимоги майнового характеру необґрунтовані, не підтверджені належними доказами, у звязку з чим не підлягають задоволенню. У судове засідання позивачі не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, разом з тим, 18.09.2012 р. від [PERSON] на адресу суду надійшла заява, якою останній позов підтримує та просить справу слухати за їх відсутності. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував та просив залишити його без задоволення. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 05.03.2012 р. позивачами придбано три квитки на рейс № VV 0243 Дніпропетровськ Тель-Авів, виліт 21.03.2010 р. о 19 год. 00 хв. та у зворотному напрямку рейс № VV 0244 Тель-Авів Дніпропетровськ виліт 29.03.2010 р. о 14 год. 25 хв. (а.с. 11). Перебуваючи у м. Тель-Авів, Ізраїль позивачі дізнались, що дата вильоту рейсу № VV 0244 Тель-Авів Дніпропетровськ перенесено по незрозумілим для позивачів обставинам на 30.03.2012 р. У звязку з вказаною обставиною позивачі були змушені затриматись на одну добу ( з 23.03.2010 р. по 30.03.2010 р.) у м. Тель-Авів, Ізраїль і проживати в готелі "Zyvotel Hotеl Chain", вартість перебування у якому складає 300 доларів США, що підтверджується рахунком фактурою № 9089 (а.с. 13). З метою врегулювання спору в досудовому порядку позивачі направили претензію на адресу відповідача. У відповідь на претензію позивачів ЗАТ "Авіакомпанія"Аеросвіт" направила листа від 22.07.2010 р. № 8.14-1408/0729 яким запропонувала компенсувати позивачам 300 доларів США, які позивачі документально підтвердили. Однак сторони згоди не дійшли, у звязку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Разом з тим "Правила повітряних перевезень пасажирів і багажу" затверджені наказом Державної служби України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації № 187 від 14.03.2006 р., на які посилається відповідач, в обґрунтування пропуску позивачами строків давності, є невірним у звязку з тим, що вказані правила не є законом та втратили чинність від 27.08.2010 р., зважаючи на це на вказані правовідносини поширюється загальна позовна давність строком у три роки, відповідно до ст. 257 ЦК України. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 526 зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 908 ЦК України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Згідно із положенням п. 22.7.2 "Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу" затверджених наказом державною службою України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації № 187 від 14.03.2006 р. у разі затримки понад допустимі строки і згоди пасажира продовжити перевезення перевізник повинен надати пасажиру за встановленими ним нормами (в залежності від часу доби та терміну затримки) безкоштовно: безалкогольні напої, харчування, проживання в готелі, наземний трансфер (аеропорт - місто - аеропорт) тощо. Відповідно до ст. 621 ЦК України у разі невиконання боржником для кредитора певної роботи чи ненадання йому послуги кредитор має право виконати цю роботу власними силами або доручити її виконання чи надання послуги третій особі і вимагати від боржника відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання. Однак на підтвердження матеріальних витрат позивачі надали лише рахунок фактуру № 9089 на суму 300 доларів США, з якого вбачається, що [PERSON] було сплачено 160 доларів США за номер 801 та 140 доларів за номер 812, а разом 300 доларів США. Згідно із п. 2 ст. 23 ЦК України Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Разом з тим позивачами не надано жодного доказу в обґрунтування моральної шкоди. Відповідно до ст. 79 ЦК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи, в тому числі і витрати на правову допомогу. Згідно зі положеннями ст. 84 ЦК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Проте, позивачами не надано доказів, щодо статусу фізичної особи підприємця [PERSON], а саме чи є останній адвокатом або іншим фахівцем у галузі права, а також не приєднано акту наданих юридичних послуг.

Outcome: partial