Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-11 00:00:00

18 жовтня 2012 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська із вищезазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 26\\~489,86 гривень та 3% річних у розмірі 1\\~580,85 гривень, а також судові витрати по справі. В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача зазначила, що 01 березня 2007 року між ЗАТ «Царичанський завод мінводи», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є позивач та ФОП [PERSON] було укладено договір оренди № 25, згідно умов якого, позивач передав відповідачеві в користування нежитлове приміщення в будівлі літ. «Ж-1», яка розташована в [ADDRESS] , загальною площею 326,7 кв.м., для ведення підприємницької діяльності. Строк дії договору закінчився 28 лютого 2008 року. Згідно з даним договором, відповідач повинна була сплачувати орендну плату у розмірі 859,22 гривень на місяць та інші витрати, пов`язані з утриманням приміщення не пізніше 10-ого числа поточного місяця. Представник позивача зазначила, що відповідачем були сплачені кошти за орендну плату та інші платежі не в повному обсязі, в результаті чого, станом на 12 листопада 2012 року сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції склала 26 489,86 гривень, 3% річних 1\\~580,85 гривень, які представник позивача просив стягнути з відповідача на користь ПрАТ «Царичанський завод мінводи», а також покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, на задоволенні позову наполягала з підстав, викладених у ньому. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував, зазначивши, що з 08 вересня 2008 року відповідач припинила ведення підприємницької діяльності, тому вона, як фізична особа та громадянин України не може нести відповідальність перед позивачем, оскільки у спірних договірних відносинах стороною не виступала та не є правонаступником із спірних зобов`язань. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01 березня 2007 року між ЗАТ «Царичанський завод мінводи», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є позивач, та ФОП [PERSON] було укладено договір оренди № 25, згідно умов якого позивач передав відповідачеві в користування нежитлове приміщення в будівлі Літ. «Ж-1», яка розташована в [ADDRESS] , загальною площею 326,7 кв.м., для ведення підприємницької діяльності (а.с.11-13). У відповідності до п. 4.1 договору № 25, відповідач повинен був сплачувати орендну плату з розрахунку 2,63 гривень за 1 кв.м. на місяць, тобто 859,22 гривень. Згідно з п. 4.2 договору № 25, відповідач повинен був сплачувати інші витрати, пов`язані з утриманням приміщення не пізніше 10-ого числа поточного місяця. 21 квітня 2011 року рішенням Господарського суду Дніпропетровської області було стягнуто з ФОП Павловської суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 26\\~489,86 гривень, 3% річних у розмірі 1\\~580,85 гривень, державне мито в сумі 280,71 гривень та 236,00 гривень, в рахунок відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу (а.с.52-53). 26 липня 2012 року Жовтневим ВДВС Дніпропетровського МУЮ було перераховано на рахунок ПрАТ «Царичанський завод мінводи»28\\~587,42 гривень, стягнутих з ФОП Павловської. Судом встановлено, що 08 вересня 2008 року ФОП [PERSON] припинила свою підприємницьку діяльність, про що було внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Дана обставина підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, наявним в матеріалах справи (а.с.58). Статтею 18 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців`передбачено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Судом встановлено, що 23 серпня 2012 року Дніпропетровський апеляційний господарський суд виніс постанову, якою рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2011 року було скасовано та припинено провадження по справі (а.с.59-60). 20 вересня 2012 року Господарський суд Дніпропетровської області виніс ухвалу про поворот виконання судового рішення та стягнуто з ПрАТ «Царичанський завод мінводи`на користь [PERSON] суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 26\\~489,86 гривень, 3% річних у розмірі 1\\~580,85 гривень, державне мито в сумі 280,71 гривень та 236,00 гривень, в рахунок відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу (а.с.61). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Згідно з ч. 3 ст. 46 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. \\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~Відповідно до ч. 3 ст. 205 ГК України, господарське зобов`язання припиняється неможливістю виконання у разі ліквідації суб`єкта господарювання, якщо не допускається правонаступництво за цим зобов`язанням. Статтею 609 ЦК України унормовано, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Відповідно до ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті її ліквідації. Суд, аналізуючи вищезазначені норми чинного законодавства та виниклі між сторонами правовідносини, приходить до висновку, що [PERSON] , як фізична особа та громадянин України, у спірних договірних відносинах стороною не виступала, юридичного відношення до укладеного договору не має, та правонаступником із спірних зобов`язань не виступає. Суд вважає посилання представника позивача на ст. 52 ЦК України, згідно якої фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення, необґрунтованими та безпідставними, оскільки, як вбачається з договору оренди та фактичних обставин справи, відповідач [PERSON] не є особою, яка укладала договір оренди, з невиконанням умов якого позивач просить стягнути грошові кошти. Судом встановлено, що господарські зобов`язання, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, виникли між двома суб`єктами господарювання, один з яких (ФОП [PERSON] ) ліквідовано у 2008 році без визнання правонаступника, що в свою чергу потягло припинення будь-яких зобов`язань по договору оренди. Окрім того, суд вважає за можливе зазначити, що ст. 52 ЦК України не може розповсюджуватись на виниклі спірні правовідносини, оскільки вона регулює правовідносини спеціального суб`єкта суб`єкта підприємницької діяльності, яким відповідач по справі [PERSON] не є, а від так наслідки невиконання зобов`язань суб`єкта господарювання не можуть застосовуватись за ст. 52 ЦК України. Чинним цивільним законодавством не передбачено автоматичне правонаступництво фізичної особи-підприємця фізичною особою у випадку припинення її підприємницької діяльності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд вважає за можливе у задоволенні позову ПрАТ «Царичанський завод мінводи`до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення відмовити, з підстав його необґрунтованості та безпідставності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed