Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини, в якому зазначила, що з 14.02.2009 р. перебуває у зареєстрованому відділом РАЦС Житомирського міського управління юстиції за актовим записом № 149 шлюбі із відповідачем [PERSON], [INFO] Мотивуючи свій позов вказала, що даний шлюб виявився невдалим, на даний час сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Сім'я розпалася остаточно та примирення вважає неможливе, у зв'язку з чим бажає створити нову сім'ю. Від спільного подружнього життя у них є неповнолітній син - [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Добровільно матеріальної допомоги на спільну дитину відповідач не надає, у зв'язку з чим просила стягувати аліменти з відповідача на її користь у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення сином повноліття. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] зазначила, що не може працювати у зв'язку з доглядом за дитиною та джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною немає, а відповідач фізично здоровий та працездатний, інших утриманців немає, а отже повинен допомагати їй утримувати спільного сина. Сторони у судове засідання 16 травня 2013 р. не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи були завчасно повідомлені судом у відповідності до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України. /а.с. 14, 15/ Зважаючи на те, що сторони у судове засідання не прибули, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу за їх відсутності на підставі наявних у ній доказів, без фіксування судового процесу звукозаписувальним пристроєм, згідно положень ст.ст. 169, 197, 224 ЦПК України. /а.с. 17/ Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Зі змісту свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що 14.02.2009 р. відділом РАЦС Житомирського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] про що зроблено відповідний актовий запис за № 149. /а.с. 6/ Згідно копії свідоцтва про народження сторони є батьками - [PERSON], [INFO] /а.с. 7/. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Сторони припинили шлюбні відносини через те, що вони мають різні погляди на сімейне життя, обов'язки та побут. Подальше збереження шлюбу протирічить їхнім інтересам, умов для примирення немає. Спору щодо поділу сумісного майна та місця проживання і виховання спільного сина немає. Враховуючи ступінь конфліктних відносин та причини припинення шлюбних відносин, суд вважає, що вживати заходів щодо примирення подружжя не доцільно. З'ясувавши обставини справи, з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки не змогли створити нормальну сім'ю, втратили почуття взаємної любові та поваги один до одного, взаємодопомоги і підтримки у родині немає, проживають окремо, а тому морально - правові основи шлюбу відсутні. Відповідно до положень Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності такої домовленості, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) з врахуванням обставин ст. 182 СК України за рішенням суду з дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд врахував матеріальний стан сторін та те, що відповідач фізично здоровий і працездатний, інших утриманців не має, добровільно матеріальної допомоги не надає, тому своїм рішенням суд стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільного сина у розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з інтересів малолітньої дитини, суд вважає за потрібне залишити її на подальше проживання при матері. Оскільки позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 114,70 грн.

Outcome: approved