Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною, посилаючись на те, що рішенням Харківського районного суду Харківської області у квітні 2011 року його шлюб з відповідачем було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей. Старший син, [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачем. Молодший син, [PERSON], [INFO], проживає разом з відповідачем. За час окремого проживання відповідач [PERSON], відчуваючи до нього особисту неприязнь, повністю ізолювала дитину від спілкування з ним. Не досягнувши з відповідачем згоди щодо побачень та спілкування з дитиною, з метою захисту своїх прав на спілкування з сином позивач змушений був звернутися до комісії з питань захисту прав дитини при Харківській районній державній адміністрації. 07.07.2011р. було прийнято розпорядження №1433, яким було встановлено зустрічі між позивачем та його малолітнім сином: щосереди з 13.00 год. забирати дитину з дитячого садочку до свого помешкання та повертати дитину матері о 19.00 год. за місцем її проживання, щонеділі щотижня з 09.00 забирати дитину за місцем свого проживання та о 18.00 повертати дитину матері. Але і після прийняття вищевказаного розпорядження відповідач продовжує ігнорувати його багаторазові прохання, вказане розпорядження і вперто не бажає надавати йому можливості побачень та спілкування з сином. З мотивів особливої особистої неприязні відповідача до позивача він не може на протязі значного часу побачити свою дитину. Більше того, відповідач влаштовує усілякі провокації щодо нього особисто, маніпулюючи дитиною як якоюсь належною їй річчю. Позивач бажає бачитися зі своєю дитиною, спілкуватися з нею, має бажання приймати участь у її вихованні, хоче приймати участь у її розвитку та у житті, вважає, що спілкування сина з батьком так само важливо як і з матірю. Вважає, що такі дії відповідача свідчать про умисне порушення його прав щодо спілкування з дитиною, участі в вихованні сина, та свідчать про порушення прав дитини, яка теж потребує спілкування з батьком. Тому, враховуючи рівність прав батьків та обовязків щодо дитини, просить зобовязати відповідача не чинити йому перешкод брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON], встановити наступні час та дні його зустрічей з сином: чотири рази на місяць кожної суботи та неділі з 9.00 до 20.00 год. забирати дитину від відповідача і перебувати з сином за місцем свого проживання для спілкування в домашніх умовах та поза межами домоволодіння; без обмежень відвідувати сина у школі, брати участь у батьківських зборах та вільно спілкуватися в телефонному режимі в будь-який час, якщо це не чинить перешкод дитині; забирати дитину для проживання з позивачем в період шкільних канікул на половину терміну таких канікул. Також просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що позивач вводить суд в оману стосовно того, що вона чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином. Акти про її відсутність були складені депутатом разом з позивачем у той час, коли вони сімєю відпочивали у Криму, а також купували у м.Харкові необхідні речі для школи, так як син з 1 вересня 2011 року пішов навчатись до 1 класу. Також відповідач зазначила, що вона не перешкоджає побаченням бабусі та дідуся [PERSON] з дитиною, оскільки вони мають таку можливість спілкуватися як у школі, так і в неї вдома. Що стосується позивача, то він сам порушував їхню домовленість та розпорядження Харківської райдержадміністрації, не зважаючи на її заперечення, залишав дитину ночувати у себе, змушуючи її хвилюватись. Після повернення дитини від батька вона бачила, як змінювалась її поведінка, ставлення до матері та її теперішнього чоловіка. Крім того, як зазначає відповідач, позивач, не зважаючи на те, що вони розірвали шлюб, у неї нова сімя та народилася дитина, при першій можливості влаштовує сварки, бійки, що підтверджується постановами про відмову у порушенні кримінальних справ. Вона і досі боїться виходити на вулицю сама, так як позивач постійно її переслідує, погрожує розправою під час телефонних розмов. Своїм поганим ставленням до неї, своєю поведінкою як під час шлюбу, так і після його розірвання, позивач надає синові негативний приклад. Син проживає з нею в нормальній сімї, в спокійній та дружелюбній атмосфері. У батька син проводить декілька годин за компютером і повертається додому з негативними емоціями та нервовими потрясіннями. Тому просить обмежити спілкування [PERSON] з сином [PERSON] до 1 години на тиждень лише в її присутності та в присутності соціального працівника. В задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити. Вислухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільніє від обовязків щодо дитини. Згідно ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст.157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Встановлено, що позивач є рідним батьком [PERSON], [INFO] (а.с.5), тому незалежно від неприязних стосунків, які склалися між сторонами, в повному обсязі має зазначені права та обовязки. Докази того, що спілкування малолітнього [PERSON] з батьком перешкоджає нормальному розвитку дитини, відсутні. Тому ніхто не може обмежити батька дитини у вільному спілкуванні з ним, у його вихованні, утриманні. Тому, вислухавши думку сторін та представника органу опіки та піклування, враховуючи інтереси обох батьків, а також інтереси дитини, яка в даний час навчається у школі, відвідує спортивну секцію, потребує часу на підготовку до занять та на відпочинок, суд вважає за необхідне усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини та встановити конкретні дні побачення та спілкування позивача [PERSON] з сином наступним чином. Надати можливість [PERSON] два рази на тиждень забирати дитину за місцем свого проживання: [INFO] у суботу з 10 год. до 14 год., а у разі зайнятості дитини у цей час у роботі спортивної секції у вільний від занять час, та повертати дитину матері, [PERSON] за місцем її проживання; у неділю з 10-00 год. забирати дитину за місцем свого проживання та о 16-00 год. повертати дитину матері, [PERSON], за місцем її проживання. У тому разі, коли на ці дні припадає робочий день батька дитини, то надати право бабусі, забирати дитину від матері та приводити до неї дитину. Надати можливість [PERSON] без обмежень відвідувати сина у школі, брати участь у батьківських зборах та вільно спілкуватися з ним в телефонному режимі в будь-який час, якщо це не чинить перешкод дитині. Також необхідно зобовязати [PERSON] не чинити перешкод щодо участі батька, [PERSON], в моральному та фізичному вихованні дитини. Що стосується позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у сумі 1000 грн., то позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди, в чому вона виражена та її розміру, доказів того, що вона завдана саме в наслідок неправомірних дій відповідача. З наданих відповідачем матеріалів вбачається, що позивач сам провокує сварки, конфлікти, бійки (а.с.25, 27, 28, 31, 32, 33), чим ускладнює спілкування з дитиною. Про це ж свідчить і його нестримана поведінка у судовому засіданні. Тому у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.

Outcome: partial