Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-15 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»/надалі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»/ звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві представник позивача зазначив, що відповідно до укладеного договору № odxrRX10690151 від 28.03.2007 року [PERSON], 28.03.2007 р. отримала кредит у розмірі 3519,59 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.07.2008 року. Відповідно до умов укладеного договору, він складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Отримавши кредитні кошти, відповідач [PERSON] неналежним чином виконувала свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом, яка складається з: - 3519,60 гривень заборгованості за кредитом; - 19703,63 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом; - 1927,05 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом; 21204,00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 гривень штраф /фіксована частина/; - 2317,71 гривень штраф /процентна складова/, - всього 49171,99 гривень заборгованості, яку представник позивача просив суд стягнути з відповідача. Після відкриття провадження у справі відповідач [PERSON] /Унгарова/ Т.І. звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»про визнання укладеного кредитного договору недійсним. За ухвалою суду від 19 квітня 2012 року вказані позови обєднані в одне провадження для спільного розгляду. На дату розгляду справи представником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»[PERSON]А було подано клопотання, відповідно до якого вона просить суд задовольнити позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», при вирішенні зустрічного позову [PERSON] /Унгарової/ Т.І. застосувати позовну давність в звязку з пропуском нею строку звернення до суду з позовними вимогами, і просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] /Унгарова/ Т.І та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»та в обґрунтування заперечень і зустрічного позову вказали, що кредитний договір № odxrRX10690151, в звязку не виконанням умов якого банком предявлено до неї позовні вимоги, було укладено внаслідок введення [PERSON] /Унгарової/ Т.І. в оману мешканцем м. Вилкове, Кілійського району [PERSON], який вмовив відповідачку оформити кредитний договір для придбання мобільних телефонів та пообіцяв, що буде самостійно сплачувати необхідні за кредитним договором платежі. Після того, як [PERSON] /Унгарова/ Т.І. погодилась, [PERSON] забрав в неї придбані на кредитні кошти телефони, після чого [PERSON] звернулась з відповідною заявою до міліції і за фактом вчинення шахрайських дій, [PERSON] 19.03.2008 року було засуджено за вчинення злочинів передбачених ч. 1 ст. 189, ч. 2 ст. 190 КК України. Як, зазначають відповідачка та її представник, [PERSON] /Унгарова/ Т.І. неодноразово зверталась до представників ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»з заявами про перекладення обовязку по сплаті суми кредиту на [PERSON], однак позитивної відповіді не отримала. Крім того, оскільки кредитний договір було укладено на строк до 28.07.2008 року, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»пропущено 3-річний строк позовної давності для звернення до суду з позовом. На підставі викладеного відповідачка та її представник просили суд визнати кредитний договір, укладений 28.03.2007 р. між [PERSON] /Унгарової/ Т.І та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»недійсним, як такий, що вчинений внаслідок застосування до [PERSON] психічного тиску та введення в оману та відмовити задоволенні позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Дослідивши позовну заяву, заслухавши відповідача та її представника, в ході встановлення обставин справи та перевірки їх доказами судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що 28 березня 2007 року між [PERSON] /Унгаровою/ [PERSON] та ПАТ «ПРИВАТБАНК»було укладено кредитний договір за № odxrRX10690151, який складається з заяви Позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, згідно умов якого банк зобовязався надати [PERSON] /Унгаровій/ Т.І. на строк з 28.03.2007 р. по 28.07.2008 р. включно кредитні кошти в сумі 3519,59 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а [PERSON] /Позичальник/ зобовязався повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов. Відповідно до п. 4.1 Розділу 4 Умов за користування кредитом у період з дати укладання даного договору до дати погашення кредиту Позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному у Тарифах та Заяві. Згідно розділу 5 Умов у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, Позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1,25% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день просрочки, але не менше 1 гривні. При порушення Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, Позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості. Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобовязань здійснюється протягом 3 днів з дня, коли відповідне зобовязання повинне бути виконане позичальником. Згідно наданого розрахунку, в звязку з невиконанням [PERSON] зобовязань за кредитним договором, станом на 16.11.2011 року утворилась заборгованість за кредитом, яка складається з: - 3519,60 гривень заборгованості за кредитом; - 19703,63 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом; - 1927,05 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом; 21204,00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 гривень штраф /фіксована частина/; - 2317,71 гривень штраф /процентна складова/, - всього 49171,99 гривень заборгованості. З наданої відповідачем копії вироку від 19 березня 2008 року у справі 1-192/08 вбачається, що [PERSON] було засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 189 та . 2 ст. 190 КК України до 4 років позбавлення волі. З тексту даного вироку не вбачається встановлення факту вчинення засудженим та доведення його вини у шахрайських або інших протиправних діях відносно [PERSON] При вирішенні справи судом застосовано відповідні положення діючого законодавства: Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика»глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Таким чином за змістом ст. 230 ЦК України обман повинен мати місце саме в діях іншої сторони правочину. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», - правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши обставини справи та беручи до уваги наведені положення законодавства, суд вважає встановленим обовязок відповідача повернути позивачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного між ними договору, а порушене право позивача таким, що підлягає захисту згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України в звязку з чим задовольняє позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»у повному обсязі. Доводи відповідачки та її представника щодо вчинення правочину кредитного договору під впливом обману, не заслуговують на увагу, оскільки ними не обґрунтовано та не доведено намагання ввести в оману [PERSON] /Унгарову/ Т.І. представниками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»при укладенні кредитного договору. Посилання відповідачки на те, що її ввела в оману інша особа [PERSON] не мають правового значення для вирішення спору, оскільки він не є стороною кредитного договору. Крім того, з вироку суду, на який посилались відповідачка та її представник в обґрунтування своїх доводів, не вбачається встановлення судом факту введення в оману [PERSON]І засудженим [PERSON] Щодо застосування трирічного строку позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованості за кредитором, на якому наполягали в судовому засіданні відповідачка та її представник, суд вважає вказані доводи такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п. 5.5 Розділу 5 Договору, терміни позовної давності за ним встановлені тривалістю в 5 років, що не суперечить положенням ст. 259 ЦК України щодо зміни сторонами тривалості позовної давності. В звязку з встановленими обставинами та беручи до уваги наведені положення законодавства суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] /Унгаровій/ Т.І в задоволенні зустрічного позову в звязку необґрунтованістю. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача [PERSON] /Унгарової/ Т.І. на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»згідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved