Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-17 00:00:00

[PERSON] подав позов проти [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири [ADDRESS], зареєстрованого на імя [PERSON], визнання дійсним договору купівлі продажу спірної квартири, укладеного між ним та продавцями квартири [PERSON] та [PERSON] та визнання за ним права власності на спірну квартиру, стягнення судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог пояснив, що фактично, являється покупцем квартири [ADDRESS] в м, Балта, Одеської області, оскільки за його кошти в сумі 8 тис. доларів США придбана квартира, з яких 4 тис. доларів США в якості авансу він в червні 2005 року особисто віддав [PERSON] , який надавав посередницькі послуги під час купівлі-продажу нерухомого майна, іншу частину грошових коштів надсилалася ним [PERSON] по системі Ощадного банку України MIGOM, як для придбання квартири так і для її ремонту, однак [PERSON], в супереч усім домовленостям, відповідно до яких договір купівлі-продажу мав бути оформлений в простій письмовій формі на його імя, зробила навпаки і оформила договір на своє імя з нотаріальним його посвідченням. Відповідачка, не визнаючи позов, пояснила, що самостійно придбала спірну квартиру за особисті кошти, [PERSON] ніякого відношення до її купівлі немає, а грошові кошти, які пересилав їй [PERSON], отримувала виключно із-за добрих між ними стосунків. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши наявні в матеріалах докази, встановивши обставини справи та правовідношення, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову з підстав наступного. Судом встановлено, що [PERSON], перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (шлюб був укладений 02.02.1996., а розірваний відповідно до актового запису про розірвання шлюбу 17.06.2008.) з червня 2003 року підтримував шлюбні відносини з [PERSON], яка на той час була незаміжньою. На початку літа 2005 року [PERSON] за дорученням [PERSON] звернулася до фізичної особи-підприємця [PERSON], який в той час займався посередницькими послугами під час купівлі-продажу, здавання в оренду та оцінювання нерухомого майна, відповідно до свідоцтва про сплату єдиного податку [PERSON] В № 519440, виданого 01.04.2005. Балтською МДПІ, з проханням підшукати квартиру в м. Балта, Одеської області для купівлі. В той самий час до [PERSON] звертаються [PERSON] та [PERSON], з проханням продати квартиру [ADDRESS], яку вони успадкували після смерті матері, пояснивши що квартира проблемна, оскільки не приватизована, в квартирі відключене світло та тепло. Визначили ціну за квартиру в 6 тис. доларів США, при цьому домовилися, що всі витрати на оформлення документації, приватизації, підключення світла та тепла покладається на посередника [PERSON] В червні 2005 року, приїхавши в чергову відпустку, [PERSON] разом з [PERSON] зустрілися з [PERSON] який запропонував їм квартиру [ADDRESS]. Сторгувавши ціну за квартиру в 7 тис. 800 доларів США, [PERSON] передав 23.06.2005. [PERSON] 1 тис. доларів США, а 29.06.2005. 3 тис. доларів США в якості завдатку, що підтверджується свідченнями самого [PERSON] та [PERSON] та розпискою від 29.06.2005. і пояснив, що у звязку з закінченням відпустки, вимушений їхати в м. Сургут на роботу, а так як документи на квартиру не оформлені і немає змоги оформити договір купівлі-продажу в нотаріальній конторі, то доручив цю роботу, як сприйняв [PERSON], дружині - [PERSON], оскільки сприйняв [PERSON] та [PERSON] як шлюбне подружжя. В подальшому, як пояснив [PERSON] і підтвердили цю обставину [PERSON] та [PERSON], [PERSON] передав [PERSON] по 100 лодарів США з тих коштів які йому передав [PERSON] 11 серпня 2005 року, [PERSON], оформивши документи на квартиру, з одного боку та [PERSON], отримавши від [PERSON] кошти по системі Ощадного банку України MIGOM в сумі 3 тис. 900 доларів США ( а саме, 05.08.2005. 400,00; 08.08.2005. 2000,00; 11.08.2005. 1500,00 ), разом з ними власники квартири [PERSON] та [PERSON] зустрілися та уклали договір купівлі-продажу спірної квартири, зареєструвавши його в нотаріальній конторі в реєстрі за № 1641, відповідно до якого [PERSON] придбала право власності на квартиру [ADDRESS]. Вирішуючи спірне питання суд виходить з того, що спір між сторонами виник з приводу розподілу майна жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Відповідно до ст.74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, згідно ч.3 ст.368 ЦК України, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжявід 21 грудня 2007 р. № 11 при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сімю утворюють особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Виходячи із ст. 3 СК України, можна відокремити такі ознаки фактичної сімї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою: \~ спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обовязки. Твердження [PERSON] про те, що між нею та [PERSON] не виникли шлюбні стосунки, а лише підтримувалися добрі дружні стосунки, не можуть бути прийняті судом як достовірне твердження, оскільки дане твердження спростовують покази свідків, [PERSON] та [PERSON], попереджених про кримінальну відповідальність за хибні свідчення, які пояснили, що сторони з 2003 року фактично проживали однією сімєю, [PERSON] приїздила до [PERSON] в м. Сургут, Тюменської області, а в період його відпусток вони проживали разом в її будинку в с. Оленівка, Балтського району, Одеської області, разом їздили відпочивати, [PERSON] турбувався та надавав матеріальну допомогу дітям [PERSON], приймав активну участь в облаштуванні весільного обряду сина [PERSON], а та в свою чергу знала та спілкувалася з сестрою [PERSON], що підтверджує спільне проживання, побут та взаємні вправа і обовязки. Свідок [PERSON] також підтвердив, що сторони прийшли оглядати спірну квартиру з наміром поселитися в ній та проживати спільно, з чого ним був зроблений висновок про те, що справу з приводу купівлі квартири веде подружжя. Як було вказано раніше, згідно зі ст. 74 СК України фактичний шлюб породжує такі ж юридичні наслідки майнового характеру, що і зареєстрований шлюб. Однак відсутність його державної реєстрації може призвести до порушення прав та законних інтересів фактичного подружжя. Через відсутність державної реєстрації такого шлюбу факт спільного проживання однією сімєю може заперечуватися одним із фактичного подружжя. У названих ситуаціях сторона, права якої порушені або не визнаються, вимушена звертатись до суду з позовом. Суд, відповідно до ст. 212 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на зазначене у суду не викликають сумніви в тому, що незважаючи на те, що [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, фактично утворив сімю з [PERSON], тільки бажання проживати з нею однією сімєю спонукало його надсилати їй грошові кошти на придбання спірної квартири, в якій він мав намір проживати разом з нею. Не викликає сумніву і та обставини, що між фактичним подружжям Добро вольського П.М. та [PERSON] склалися сталі відносини, які притаманні подружжю, і на кошти [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS], яка являється обєктом спільної сумісної власності. [PERSON] отримуючи від [PERSON] грошові перекази, оформила договір купівлі-продажу на свою користь, заперечуючи факт проживання з ним однією сімєю, порушила тим самим його права як співвласника квартири, що змусило його звернутися до суду. Згідно частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зважаючи на те, що домовленості між сторонами не досягнуто договору також не існує суд визнає частки Добро вольського П.М. та [PERSON] щодо спірної квартири рівними. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати присуджуються позивачеві пропорціонально до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial