Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-08 00:00:00

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом звернувся позивач через свого представника, пославшись в обґрунтування своїх позовних вимог на те, що 02 березня 2007 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір №DNP0GK0000007, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 35400 доларів США, зобов`язавшись його повернути в порядку та на умовах, визначених договором. В забезпечення виконання відповідачем своїх договірних кредитних зобов`язань між сторонами у справі 02 березня 2007 року було укладено договір іпотеки квартири. Посилаючись на те, що відповідач не виконує свої договірні зобов`язання за кредитним договором, позивач просив суд звернути стягнення предмет іпотеки шляхом його продажу позивачем з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, за можливістю здійснення позивачем всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Крім того, позивач, посилаючись на те, що наявність осіб, зареєстрованих у квартирі, яка є предметом іпотеки, негативно відобразиться на її ціні та буде перешкоджати її реалізації, просив суд виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, яка є предметом іпотеки, зі зняттям з реєстраційного обліку у відповідному органі МВС України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи дані обставини, суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 02 березня 2007 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено кредитний договір №DNP0GK0000007, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 35400 доларів США, зобов`язавшись його повернути в термін до 02 березня 2027 року щомісячними платежами зі сплатою за користування кредитом 1% на місяць на суму залишку заборгованості, а також інших платежів, передбачених договором. Викладене підтверджується копією вказаного кредитного договору (а.с.15-19). Виконання позичальником своїх договірних зобов`язань із повернення кредиту забезпечено в повному обсязі договором іпотеки квартири від 02 березня 2007 року, укладеним між позивачем, як іпотекодержателем, та відповідачем, як іпотекодавцем. Предметом зазначеного договору іпотеки є належна відповідачу на праві власності кв. [ADDRESS] . Викладене підтверджується копією відповідного договору іпотеки (а.с.20-25). За змістом пунктів 16.7.1 та 22 договору іпотеки квартири від 02 березня 2007 року підставою для виникнення у позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань за кредитним договором у встановлений цим кредитним договором термін. Із матеріалів справи встановлено, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе договірні зобов`язання за кредитним договором №DNP0GK0000007 від 02 березня 2007 року, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач своєю письмовою вимогою від 15 лютого 2012 року просив відповідача погасити, здійснивши дострокове погашення кредиту. Даною вимогою також було попереджено відповідача про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки при невиконанні такої вимоги та непогашенні заборгованості. Така письмова вимога відповідачем виконана не була, а розмір заборгованості станом на 29 грудня 2011 року складав 56648,09 доларів США (452612,55 гривень за курсом НБУ), а саме: 29559,54 доларів США заборгованість за кредитом, 11401,52 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом, 2152,79 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 10806,91 долар США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, 31,29 та 2696,04 доларів США штрафи. Викладене підтверджується копією відповідного розрахунку заборгованості (а.с.11-13). Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вищезазначених договорів, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про іпотеку». Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.1054, 1055 ЦК України), а також іпотечний договір, який має бути нотаріально посвідченим (ст.ст.3, 18 Закону України «Про іпотеку»). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст.ст.546, 547, 573 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись заставою, якою також може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. При цьому відповідно до ст.575 ЦК України різновидом застави є іпотека. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку`іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Нормою ст.ст.3, 18 Закону України «Про іпотеку», ст.574 в контексті ст.575 ЦК України передбачено, що іпотека як форма застави виникає і на підставі договору. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення, що також передбачено і ст.ст.577, 585 ЦК України. Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку`у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі і на підставі рішення суду. Аналогічні положення містяться у нормах ст.ст.589, 590 ЦК України. Нормою ст.39 Закону України «Про іпотеку`у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки. Відповідно до ст.41 Закону України «Про іпотеку`реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами кредитного договору №DNP0GK0000007 від 02 березня 2007 року, а також договору іпотеки квартири від 02 березня 2007 року у відповідності до вимог чинного законодавства, а також встановлено факт невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх договірних зобов`язань за вказаним кредитним договором, що зумовило виникнення у позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки\\~кв. [ADDRESS] . В той же час, приймаючи до уваги, що за змістом ст.591 ЦК України, ст.ст.36, 38, 39, 41 Закону України «Про іпотеку`пріоритетним способом реалізації предмета іпотеки за рішенням суду є публічні торги, а сформульований позивачем в позовній заяві спосіб реалізації предмета іпотеки в такому його вигляді не передбачений ані укладеним між сторонами договором іпотеки квартири від 02 березня 2007 року, ані законом, суд вважає за можливе задовольнити дану позовну заяву частково\\~шляхом визначення способу реалізації предмета іпотеки через публічні торги. Вирішуючи питання щодо позовних вимог про виселення та зняття з реєстрації мешканців житла, яке є предметом іпотеки, суд виходив з наступного. Так, за змістом норм ст.ст.9, 109 ЖК України, ст.ст.39, 40 Закону України «Про іпотеку`дійсно можливе одночасне ухвалення з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки рішення про виселення мешканців такого предмету іпотеки. В той же час, оскільки відповідач зареєстрований не за адресою предмета іпотеки (а.с.47), а сторонами не надано і судом не встановлено жодних належних та допустимих доказів на підтвердження реєстрації місця проживання та/або фактичного проживання за адресою майна, що є предметом іпотеки, будь-яких осіб, суд вважає позовні вимоги в цій частині необґрунтованими, безпідставними, а отже такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3219 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved