Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-02 00:00:00

В листопаді 2011 року [PERSON] звернулась до суду із згаданим позовом, в якому, посилаючись на порушення відповідачами [PERSON] та Садовим товариством «Ромашка» її прав, як спадкоємця за законом, просить постановити рішення, яким визнати за нею право власності на спадкове майно - садовий будинок та насадження, розташовані на садовій ділянці № 12 в садовому товаристві Ромашка, що залишились після смерті її батька - [PERSON], померлого 07 вересня 2008 року, зобовязати відповідачів не чинити їй перешкоди в користуванні спадковим майном, визнати недійсними ряд рішень правління [PERSON] та поновити її в членах [PERSON]. В судове засідання позивач не зявилась, уповноваживши представляти свої інтереси в суді адвоката [PERSON] В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] позов не визнала, звернувшись до суду із зустрічною позовною заявою (а.с.30-31), в якій просить постановити рішення про виділення їй частки із спільного з покійним [PERSON] майна - садового будинку та насаджень, розташованих на садовій ділянці № 12 в садовому товаристві Ромашка. Позовні вимоги обгрунтовані набуттям нею права власності на згадане майно в сенсі положень ст..3 СК України, з огляду на ту обставину, що з [PERSON] вона проживала однією сімєю починаючи з 1990 року до дня його смерті. В судовому засіданні кожна із сторін наполягала на задоволенні власних вимог з підстав, наведених у позові. Представник Садового товариства позов не визнав. Оскаржувані позивачем рішення вважає такими, що прийняті відповідно до положень [PERSON]. В задоволенні позову [PERSON] просить відмовити в звязку з безпідставністю заявлених вимог. [PERSON] до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші, надані ними на обгрунтування заявлених вимог та заперечень докази, встановив наступне: 07 вересня 2008 року помер [PERSON], після смерті якого в Комсомольській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа на майно померлого. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли його діти - донька [PERSON] позивач у справі та син [PERSON] третя особа, яким видані свідоцтва про право на спадщину - квартиру [ADDRESS] ( а.с.5). Протягом періоду з 28 жовтня 1983 року 18 січня 1990 року [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка пояснила суду, що підставою для розірвання шлюбу між нею та [PERSON] стала незначна суперечка, яка не потягла за собою фактичного припинення подружніх стосунків. Факт проживання [PERSON] з померлим [PERSON] однією сімєю протягом періоду з 1990 року до часу відкриття спадщини 07 вересня 2008 року встановлений судовим рішенням (а.с. 9-10) і згадана обставина відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню в даному процесі. Розглядаючи справу в межах заявлених сторонами вимог і на підставі наданих ними доказів, суд, вирішуючи питання щодо їх обґрунтованості, наголошує про наступне: Відповідно до положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Щодо права власності, то ЦК України передбачає можливість його виникнення на підставі рішення суду у випадках, встановлених ст..376 ЦК України, та підтвердження рішенням суду існуючого в особи права власності у випадках, встановлених ст..392 ЦК України. В інших випадках право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом. Отже, приймаючи до уваги, що померлий не набув право власності на садовий будинок у встановленому порядку, не існуюче право власності не може бути визнане за спадкоємцем в порядку спадкування за законом, оскільки це не відповідатиме законодавчо закріпленому способу захисту порушеного права, з огляду на що вимога [PERSON] про визнання за нею права власності на згадане майно задоволенню не підлягає. Далі, закон передбачає право на захист порушеного права та реалізацію захисту лише в разі набуття такого права з підстав, зазначених у ст.11 ЦК України. Приймаючи до уваги, що вимагати захисту порушеного права особа має лише з набуттям такого права, вимога позивача про зобовязання відповідачів не чинити перешкоди в користуванні спадковим майном та його повернення їй, як спадкоємцю першої черги не підлягає до задоволення через відсутність у [PERSON] права на нерухоме майно в контексті положень ст.1299 ЦК України. Вирішуючи питання щодо правомірності рішень товариства, які на разі оспорюються позивачем, суд виходить з наступного: В контексті ст. 3 СК України сімя створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Сімю, відповідно до положень згаданої норми складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Характер наданих [PERSON] доказів, в т.ч. показання свідків, сусідів по дачі [PERSON], [PERSON], в т.ч. показання голови садового товариства, які підтвердили суду ту обставину, що починаючи з 1983 року [PERSON] разом з [PERSON] будували дачний будинок і спільно обробляли дачну ділянку, що підтверджене в матеріалах справи відповідним актом (а.с. 28), дають суду підставу дійти висновку, що взаємовідносини, які склалися між [PERSON] та [PERSON] протягом часу, починаючи з 1990 року і до дня його смерті, є прямим свідченням їх сімейних стосунків в контексті ст.3 СК України, що було визнане правлінням [PERSON] і стало правовою підставою /відповідно до положень п.4.7 [PERSON]/ для прийняття відповідного рішення щодо прийняття [PERSON] в члени товариства, як члена сімї покійного, яка «приймала участі в обробленні відповідної земельної ділянки», правлінням [PERSON] (а.с. 35) та згодом конференцією товариства (а.с. 79-85), і є такими, що відповідають положенням ст.3 СК України та п.4.7 [PERSON], з огляду на що суд наголошує на відсутності підстав для визнання їх недійсними. Вимога позивача щодо поновлення її в членах товариства взагалі позбавлена правового сенсу через відсутність предмету спору рішень колегіальних органів [PERSON] щодо її прийняття в члени товариства та виключення з таких. Як пояснив суду голова товариства - [PERSON], будь-які рішення щодо членства [PERSON] в товаристві колегіальним органом ніколи не приймались. Видачу членської книжки на її імя (сам факт видачі якої [PERSON] назвав «помилковим»), за відсутності будь-яких рішень колегіальних органів щодо членства [PERSON] в [PERSON], не є підставою вважати, що [PERSON] була прийнята або виключена з членів товариства, тому заявлена нею вимога не є такою, що містить в собі спір і потребує судового вирішення. Процедура прийняття в члени товариства визначена [PERSON], і може бути реалізована позивачем на загальних підставах. Вирішуючи питання щодо обгрунтованості заявлених [PERSON] зустрічних позовних вимог, суд виходить з наступного: Вимога про виділ частки із майна, обґрунтована [PERSON] посиланням на ст.ст.368,370 ЦК України, які визначають поняття права спільної сумісної власності та право співвласника на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Отже, передумовою для можливості виділення частки із майна одним із співвласників закон визначає сам факт набуття права власності на майно в установленому законом порядку. Відповідно до положень ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, за відсутності даних, що [PERSON] та [PERSON] набули право власності на садовий будинок у встановленому законом порядку в даному випадку відповідно до положень ст.182 ЦК України, вимога [PERSON] є такою, що не ґрунтується на законі, з огляду на що задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed