Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договорами позики. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на протязі 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено три договори позики грошових коштів, а саме: договір позики №1 ZETA-інпром від 04.06.2008 року; договір позики №2 ZETA-ОТП від 22.04.2008 року та договір позики №3 ZETA-ХОУМ від 20.08.2008 року. Всі ці договори неодноразово подовжувалися, до них укладалися додаткові угоди, за якими [PERSON] додатково отримував в позику грошові кошти. Загалом, станом на 01.01.2010 року, заборгованість [PERSON] перед [PERSON] становила: - за Договором №1 ZETA-інпром - 255668,04 доларів США за курсом НБУ на дату розрахунку. Строк повернення боргу 05 березня 2010 року; - за Договором №2 ZETA-ОТП - 177087,00 доларів США за курсом НБУ на дату розрахунку. Строк повернення боргу 23 січня 2010 року; - за Договором №3 ZETA-ХОУМ - 127827,50 доларів США за курсом НБУ на дату розрахунку. Строк повернення боргу 21 вересня 2009 року. Фактом отримання вказаних грошових сум є розписки, що буди надані відповідачем на момент підписання договорів, додатків до них та передання останньому коштів позивачем. При укладенні кожної з розписок та договорів з додатками були присутні свідки, які підтверджують факт укладення вказаних правочинів. В якості свідків виступали [PERSON] та [PERSON]. Оскільки до теперішнього часу відповідач основну суму позики не повернув, відсотків за користування позикою не сплатив, [PERSON] вважає, що [PERSON] всіляко ухиляється від виконання своїх грошових зобовязань за усіма трьома договорами і відмовляється добровільно виконувати свої зобовязання, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 6465182,15 грн. боргу, з яких 4483222,52 грн. основного боргу, 1423105,37 грн. 15% річних за користування грошовими коштами та 558854,26 грн. інфляційних витрат, а також судові витрати по справі. Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання 18.12.2012 року не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про день слухання справи повідомлявся належним чином, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Раніше відповідач надав до суду заперечення, в якому зазначив, що він частково погасив заборгованість за договором позики, на підтвердження чого надав розписку від 22.08.2008 р. за підписом [PERSON] про отримання ним від [PERSON] 74100,00 доларів США, а також власні записи та розрахунки, зроблені відповідачем в блокноті та роздруковані електронні повідомлення, які, на думку відповідача, підтверджують факт сплати ним позивачеві 43983,29 доларів США. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково. У судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено три договори позики ідентичні за змістом: 1) договір позики №1 ZETA-інпром від 04.06.2008 р. з додатками на загальну суму 255668,04 доларів США; 2) договір позики №2 ZETA-ОТП від 22.04.2008 р. з додатками на загальну суму 177087,00 доларів США; 3) договір позики №3 ZETA-ХОУМ від 20.08.2008 р. з додатками на загальну суму 127827,50 доларів США. Відповідно до п.1.2 договорів процентна ставка за користування позикою складає 15% річних. Відповідно до п.1.3.2 договорів позичальник під час передання йому коштів позики надає кредитору власноручно написану письмову розписку, яка складається у присутності двох свідків. Згідно з п.1.4 договорів позика надається позичальнику шляхом передачі кредитором готівкових коштів. У відповідності з п.1.5 договорів датою надання позики є дата передачі грошових коштів позичальнику. Відповідно до п.1.6 договорів при наявності прострочення виконання зобовязань позичальником, встановлюється наступна черговість погашення вимог кредитора із отриманої суми платежу: - у першу чергу погашається заборгованість по позиці з відсотками; - у другу чергу погашається неустойка, нарахована за несвоєчасне погашення позики; - у третю чергу погашаються витрати кредитора, повязані із одержанням виконання зобовязання позичальника за цими договорами. Позивачем надані до суду розписки на підтвердження отримання грошей за договорами позики за підписом відповідача, які складені у присутності двох свідків та посвідчені їхніми підписами. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як зазначається у ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦКУ. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦКУ, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦКУ. За вимогами ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як зазначається в ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності з вимогами ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не повернув позивачеві грошові кошти за договорами №1 ZETA-інпром та №2 ZETA-ОТП. Разом з тим, відповідачем надано до суду розписку за підписом позивача про отримання позивачем 74100,00 доларів США в якості часткового погашення боргу за договором №3 ZETA-ХОУМ. Факт отримання 74100,00 доларів США за договором №3 ZETA-ХОУМ підтверджує також позивач у позовній заяві. Стосовно надання відповідачем до суду власних розрахунків та записів про сплату ним позивачеві 43983,29 доларів США, то, відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отже, допустимим доказом часткового повернення коштів [PERSON] [PERSON] є лише розписка від 22.08.2008 року про отримання [PERSON] 74100,00 доларів США. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що борг [PERSON] перед [PERSON] складає: 1)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~за договором №1 ZETA-інпром від 03.07.2008 р.: 2855735,01 грн., в т.ч.: 2041304,77 грн. основного боргу, 605680,29 грн. процентів за користування грошовими коштами; 2)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~за договором №2 ZETA-ОТП від 22.04.2008 р.: 2038007,30 грн., в т.ч.: 1418466,87 грн. основного боргу, 444776,80 грн. процентів за користування грошовими коштами; 3)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~за договором №3 ZETA-ХОУМ від 20.08.2008 р.: 660495,85 грн., в т.ч. 430169,23 грн. основного боргу, 156628,74 грн. процентів за користування грошовими коштами. Таким чином, загальна сума боргу відповідача перед позивачем складає 5097026,70 грн., з яких 3889940,87 грн. основного боргу, 1207085,83 грн. процентів за користування грошовими коштами. В той же час суд звертає увагу на те, що індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, у зв'язку з цим норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у гривні. Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів суми боргу з урахуванням інфляції задоволенню не підлягають. В звязку з тим, що відповідач до теперішнього часу не повернув позивачеві позичені в нього кошти та не сплатив відсотки за користування позикою, суд вважає задовольнити позов частково і стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу у розмірі 3889940,87 грн., проценти за користування позикою 1207085,83 грн. Також на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 3219,00 грн. судового збору.

Outcome: partial