Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-05 00:00:00

У лютому 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради, треті особи Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, [PERSON], прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська, про встановлення факту проживання однією сімєю понад 5 років, визнання спадкоємцем четвертої черги, визначення додаткового терміну для прийняття спадщини. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві та в ході судового засідання позивач посилався на те, що він з січня 2004 року проживав однією сімєю понад пяти років зі своєю сусідкою [PERSON], [INFO] у квартирі [ADDRESS]. З урахуванням викладеного, просив суд встановити факт його проживання однією сімєю з [PERSON], яка померла 13.08.2010 року; визнати його спадкоємцем майна [PERSON] четвертої черги за законом; продовжити йому термін звернення до нотаріату із заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] строком до трьох місяців, визнавши причину пропуску поважною. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відсутність правових підстав щодо вимог позивача, а також звертав увагу суду на факт проживання позивача зовсім іншою сімєю зі своєю дружиною та малолітньою дитиною. Представник Дніпропетровської міської ради у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь яких заяв від його імені до суду не надходило. Представник Шостої держнотконтори у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь яких заяв від його імені до суду не надходило. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засідання проти задоволення позову заперечувала, суду пояснила, що [PERSON] є законною спадкоємицею після смерті своєї тітки [PERSON] та здійснює відповідні дії щодо оформлення спадщини в Шостій держнотконторі. Прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська, залучений у якості третьої особи на боці відповідачів, у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь яких заяв від його імені до суду не надходило. Вислухавши пояснення позивача його представника, представника Індустріальної райради м. Дніпропетровська, представника третьої особи [PERSON] та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 24.06.1999 року проживає та зареєстрований у своїх батьків в квартирі [ADDRESS] та є сусідом померлої [PERSON], яка мешкала в квартирі № 313. Крім того, при розгляді даної цивільної справи по суті встановлено, що метою даного позову з боку позивача є заволодіння у власність квартирою померлої, про що не заперечував сам позивач, незважаючи на те, що право на спадщину (відумерлу) відходить державі в особі органів місцевого самоврядування. З цією метою до участі у справі було залучено прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська на боці Індустріальної районної в м. Дніпропетровську ради та Дніпропетровської міської ради. [PERSON], маючи сімю, неповнолітню дитину, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з 2007 року і постійно мешкаючи за іншою адресою ніж померла, вчинював дії тільки щодо дрібних покупок продуктів харчування для померлої та дрібного ремонту у її квартирі (полагодження двері балкону). Згідно зі ст. 3 ЦПК України та ст. 16 ЦК України особа може звернутися до суду щодо порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкоємцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Згідно Постанову Пленуму ВСУ від 30.05.2008р. № 7 (зі змінами) Про судову практику у справах про спадкування, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), враховується правила частини другої ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Також до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Тотожні зазначені правові позиції також висловленні в розясненні Міністерства юстиції України від 11.10.2011р. про окремі питання спадкування, а саме: у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, що спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Проте, важко не погодитись з тими науковцями, які вважають, що відсутність законодавчого закріплення поняття "членів сім'ї" є наслідком нерозуміння, хто відноситься до кола спадкоємців четвертої черги за законом. Це, в свою чергу, провокує появі судових розглядів за позовами сторонніх осіб "спадкоємцями", що наполягатимуть визнати їх членами сім'ї в судовому порядку. Жодна з вимог [PERSON] не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, протирічить нормам діючого цивільного законодавства та зводиться до бажання позивача придбати у власність квартиру померлої [PERSON], що також не заперечувалося ним самим. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що у померлої є племінниця [PERSON], (підтверджується рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2011р.), залучена у якості третьої особи по даній справі, яка є громадянкою [PERSON], звернулася вчасно з відповідною заявою про прийняття спадщини до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, але свідоцтво про право на спадщину за законом не отримала, у звязку з перешкоджанням з боку позивача доступу представників БТІ до квартири померлої, що також підтверджено особистими поясненнями [PERSON] як представника третьої особи. Неявка та не допит свідків у судовому засіданні, які були допущені до участі у справі за клопотання позивача, не перешкоджає, на думку суду, постановленню обєктивного рішення, оскільки сам позивач не заперечував факту перебування у зареєстрованому шлюбі з 2007 року з жінкою та те, що має у шлюбі сумісну неповнолітню дитину. Також заслуговує на увагу суду той факт, що з боку позивача жодним чином не здійснювалася оплата комунальних послуг за квартиру померлої ні під час її життя, ні після смерті, не здійснювалися сумісні крупні покупки, що у свою чергу також свідчить про відсутність спільного бюджету у позивача з померлою. Принаймні, саме представником третьої особи [PERSON] надано оригінали та копії квитанцій як доказ повної оплати всіх комунальних послуг та відсутності будь якої заборгованості по квартирі [ADDRESS] на час розгляду справи. Також судом приймається до уваги те, що згідно листа Єврейського Дніпропетровського благодійного фонду Хесед Менахем№ 104 від 29.05.2012, померла перебувала на обліку з 26.12.1997р. в БФ Хесед Менахем до моменту смерті. Проживала за адресою: [INFO] та згідно критеріїв БФ Хесед Менахем[PERSON] отримувала всі програми, у тому числі програму харчування, медикаменти, патронажне обслуговування, прокатне реабілітаційне обладнання. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З боку позивача не надано жодних доказів, які б підпадали під вимоги диспозиції ст. 1264 ЦК України, що у свою чергу не дає підстав і для задоволення вимоги про поновлення строку звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, згідно ст. 1272 ЦК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed