Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-28 00:00:00

В жовтні 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Миколаївської міської ради про стягнення аліментів та визначення способу участі у вихованні дитини. Позивачка вказує, що з [PERSON] вони перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає, не спілкується і не бачиться з дитиною, що негативно впливає на дитину. Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також визначити способи участі [PERSON] у вихованні сина шляхом систематичних побачень щотижня та в день народження. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Суду пояснила, що шлюб з відповідачем розірвала в судовому порядку, дитина за взаємною згодою залишилася проживати з нею. Відповідач не надає кошти для належного утримання дітей, необхідні речі та продукти купує час від часу, при цьому не погоджуючись з позивачкою щодо першочергових витрат. З дитиною відповідач бачиться не регулярно, в звязку з чим вона останнім часом не дозволяє батьку спілкуватися з сином, просить суд визначити часи побачення батька з дитиною. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Зазначив, що він приймає активну участь в вихованні дитини, сплачує кошти за відвідування ним дитячого садку, продукти та речі купує в міру своє спроможності та в разі необхідності. Зазначив, що позивачка перешкоджає йому спілкуватися з сином, тому він змушений був звернутися до органу опіки та піклування з метою визначення способу своєї участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 23 червня 2010 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №1906, батьком дитини є [PERSON]. Відповідач приймає участь у вихованні і утриманні дитини, але з-за неузгодженості з позивачкою, потреби дітей не в повній мірі забезпечені. Твердження відповідача про його активну участь у розвитку дитини, купівлю ліків сприймається судом ні як підстава для звільнення від сплати аліментів, а як обовязок батьків брати участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обовязку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоровя та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач має постійне місце проживання, задовільний стан здоровя, не має інших аліментних зобовязань, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. При цьому відповідно до ст.159 СК України, на яку посилається позивачка, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Тобто, цією статтею встановлюється право того з батьків, хто проживає окремо від дитини, на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Отже дані позовні вимоги могуть бути заявлені відповідачем, а не позивачкою. З цих підстав позовні вимоги в частині визначення способу участі у вихованні дитини задоволенню не підлягають. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial