Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-22 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриваБанк» в особі Маріупольської філії (далі банк) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення зі зняттям з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що що 26 березня 2008 року між банком та відповідачем - [PERSON] було укладено кредитний договір № 23/МК-08, за умовами якого банк надав йому кредит в сумі 50000,00 доларів США, кінцевим терміном повернення кредиту до 22 березня 2013 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 26 березня 2008 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно п.6 якого останній надав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок № 34 по провулку Ясному в місті Маріуполі, який належить відповідачеві на праві власності на підставі договору купівлі продажу, посвідченого Четвертою маріупольскою державною нотаріальною конторою 27.06.1989 року за реєстром 3478, зареєстрованим Маріупольським БТІ 30.06.1989 року за № 29960. Свої зобовязання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві [PERSON] кредит. Однак відповідач в порушення норм чинного законодавства та умов кредитного договору свої зобовязання належним чином виконав частково. 07 жовтня 2010 року на підставі позову банку судом винесено рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме - житловий будинок № 34 що знаходиться за адресою Донецька область, місто Маріуполь, пров.Ясний, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки банком. Банк направляв відповідачам вимогу про добровільне звільнення житлового будинку після прийняття рішення судом, протягом одного місяця з дня отримання вимоги, однак відповідачі добровільно не зробили того. Просить суд виселити відповідачів з житлового будинку № 34, розташованого в місті Маріуполі, по провулку Ясний зі зняттям їх з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового будинку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі, пояснивши суду, що дійсно на підставі рішення суду від 07 жовтня 2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме - житловий будинок № 34 що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, пров.Ясний, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки банком. Вони отримували від банку письмове повідомлення про добровільне звільнення вказаного житлового будинку, проте добровільно не звільнили будинок. Відповідач [PERSON] на розгляд справи до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши письмові докази по справі суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 26 березня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приват Банк» та [PERSON] Аркадієвичем було укладено кредитний договір №23/МК - 08, відповідно до якого банк надав йому кредит у розмірі 50 000 доларів США, кінцевим строком погашення кредиту до 22 березня 2013 року, зі сплатою 10% річних. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] 26 березня 2008 року був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], за реєстром № 1357, відповідно до якого [PERSON] передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок № 34, по провулку Ясному в місті Маріуполі, Донецької області. З виписки домової книги видно, що в місті Маріуполі, по провулку Ясний, будинок № 34 зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинно виконуватися належним чином згідно умов договору та вимогами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.40 Закону України від 05 червня 2003 року N 898-IV «Про іпотеку» (далі Закон) передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 цієї ж статті встановлений певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в частині 3 статті 109 ЖК України. Як видно з матеріалів справи рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2010 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки домоволодіння № 34 по провулку Ясному в місті Маріуполі, Донецької області, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки банком з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом із іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також з наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Банк звертався до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з письмовими вимогами добровільно звільнити житловий будинок протягом одного місяця з дня отримання вимоги, про що свідчать ксерокопії письмових повідомлень в матералах справи, що не спростовується також відповідачами по справі. Суд приходить до висновку про те, що оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] добровільно не звільнили житловий будинок № 34 по провулку Ясному в місті Маріуполі, Донецької області, то вони підлягають виселенню. Щодо позовної вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст.11 Закону України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі. У відповідності до ч.1 ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Так як виходячи зі змісту ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідачі є такими, які позбавлені права власності на житлове приміщення, то позовна заява в частині зняття відповідачів з реєстрацїі задоволенню не підлягає. Позивачем наданий документ, що підтверджує понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 214,60 грн. при зверненні до суду з позовною заявою, так як позов задоволено частково, тому відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в сумі 214,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial