Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-25 00:00:00

16.07.2012 року [PERSON]А звернулася до суду з позовом до Державного територіально-галузевого обєднання Південно-західна залізниця про визнання недійсним наказу (розпорядження) № 1425/ос від 03.07.2012 року про припинення трудового договору (контракту), поновлення на посаді провідника пасажирського вагона ПТО ст. Чернігів (поїзний штат), стягнення з відповідача 2\~000 грн. у відшкодування моральної шкоди (а.с.1-3). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.11.1997 року позивача прийнято на посаду провідника пасажирських вагонів, 22.09.2006 року була переведена на роботу за контрактом, а 14.09.2007 року термін дії контракту було продовжено до 14.09.2012 року. 15.06.2012 року [PERSON] було вручено попередження про звільнення з роботи після двотижневого терміну з дня попередження за п. 8 ст. 36 КЗпП. Підставою звільнення зазначено пункт 17-а контракту, а саме встановлення факту перевезення надлишкової ручної поклажі. Згодом позивачу було вручено наказ від 03 липня 2011 року про припинення трудового договору (контакту). Зазначає, що відповідачем не доведено факт перевезення пасажирами вагону надлишкової ручної поклажі. При посадці на поїзд сумки, з якими заходили пасажири візуально відповідали встановленій КЗпП України нормі. Крім того, адміністрацією вагонної дільниці Київ-пасажирський не забезпечив причепні вагони Чернігів-Москва вагами перевірки багажу пасажирів. Контрольно-ревізійна перевірка не проводилась, акт перевірки не складався, що свідчить про незаконне її звільнення із займаної посади. За весь період роботи, починаючи з 30.11.1997 року до позивача жодного разу не застосовувалися дисциплінарні стягнення. Незаконне звільнення, як вважає позивач, завдало їй моральних страждань та душевних переживань повязаних з втратою заробітку та неможливістю утримувати неповнолітню дитину, що потребувало додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у сумі 2\~000 грн. В судове засідання позивач не з»явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки до суду не відомі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, при цьому посилався на обставини, викладені в позові. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України визнав можливим розглянути справу у відсутності позивача та представника відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог, а особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. За змістом ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обовязки та відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до вимог чинного законодавства України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року (з подальшими змінами) Про практику розгляду судами трудових спорів на працівників з якими укладено контракт поширюється норми законодавства про працю. Судом встановлено, що 14.09.2007 р. між вагонною дільницею станції Київ Пасажирський в особі начальника дільниці [PERSON] та позивачем було укладено контракт № 21, на підставі якого виникли трудові відносини між позивачем та відповідачем (а.с.4-7). Відповідно до контракту позивача було прийнято на роботу у вагонну дільницю в резерв провідників на посаду провідника пасажирських вагонів. Строк дії контракту закінчується 14.09.2012 року (а.с.6). Відповідно до п.8 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Згідно пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів, на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Пунктом 17-а контракту № 21 передбачено, що працівник може бути звільнений, а контракт розірваний з ініціативи роботодавця до закінчення терміну його дії у разі встановлення факту перевезення безквиткових пасажирів або надлишкової ручної поклажі. Згідно попередження № 7819 від 15.06.2012 року, позивача було повідомлено про порушення ним умов контракту № 21 від 14.09.2007 року та подальшого його звільнення після двотижневого терміну з дня попередження за п. 8 ст. 36 КЗпП України з підстав, передбачених контрактом, а саме п. 17-а встановлення факту перевезення безквиткових пасажирів або надлишкової ручної поклажі (а.с.9). Наказом (розпорядженням) начальника вагонної дільниці станції Київ Пасажирський ДТГО Південно західна залізниця [PERSON] від 03.07.2012 року № 1425/ос про припинення трудового договору(контракту), 03.07.2012 року [PERSON] було звільнено з посади провідника пасажирського вагона відповідно п. 8 статті 36 КЗпП України на підставі, передбаченій контрактом: п. 17-а встановлення факту перевезення безквиткових пасажирів або надлишкової ручної поклажі (а.с.8). На час звільнення позивач займала посаду провідника пасажирського вагона ПТО ст. Чернігів (поїзний штат). У відповідності до ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Частинами 1,2 5 статті 235 КЗпП України зазначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи те, що відповідачем не надано суду жодного доказу, що б підтверджував факт перевезення 15.06.2012 року позивачем безквиткових пасажирів та надлишкової ручної поклажі, що є підставою для розірвання трудового договору між сторонами, а тому суд приходить до висновку, що позов про визнання незаконним наказу про припинення трудового договору з [PERSON] та поновлення позивача на роботі обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі приписів статті 237-1 КЗпП України, яка регламентує відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди, яка була заподіяна їй відповідачем незаконним звільненням. В ході судового розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи, що незаконним звільненням з роботи позивачу спричинені моральні страждання, відбулася втрата нормальних життєвих звязків, вона змушена докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача 500 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди. Рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді провідника пасажирських вагонів відокремленого підрозділу Вагонної дільниці станції Київ-пасажирський Державного територіально галузевого обєднання Південно-західна залізниця відповідно до п. 4 ч.1 ст. 367 ЦПК України, ч. 5 ст. 235 КЗпП України підлягає негайному виконанню. На виконання приписів статті 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат та виходячи зі ставок судового збору, визначених Законом України Про судовий збір, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 107 грн.30 коп.

Outcome: partial