Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просила угоду, оформлену договором позики від 17.02.2009 року між [PERSON] та [PERSON], визнати недійсною. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі та визнати недійсним договір позики, укладений 17.02.2009 року між [PERSON] та [PERSON], застосувавши двосторонню реституцію. В обґрунтування позову зазначив, що про існування зазначеного договору позивачка дізналась в березні 2012 року, знайшовши його серед кореспонденції її чоловіка. Цей договір вважає незаконним, оскільки по-перше, грошові зобовязання визначені не в грошовій одиниці України, а у доларах США; по-друге, гроші отримані [PERSON] для здійснення підприємницької діяльності, що не відповідає дійсності, оскільки він не є субєктом підприємницької діяльності в-третє, під час укладання цієї угоди порушені вимоги ст..65 Сімейного кодексу України, а саме не отримана її згода, як дружини, на укладення договору позики. Отримані кошти [PERSON] витратив всупереч інтересам родини, чим порушив її права та інтереси, в тому числі майнові. Позивачка [PERSON] до суду не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, з участю її представника [PERSON] Відповідач [PERSON] до суду не зявився, в наданій суду письмовій заяві позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову. Суду пояснив, що відповідач мав намір разом із іншими особами зайнятись неофіційною підприємницькою діяльністю, для чого уклав договір позики з [PERSON] Гроші були витрачені на закупку сировини, однак така діяльність прибутку не принесла. Про укладену угоду він свою дружину не повідомляв та згоди в неї не отримував. Відповідачка [PERSON] до суду не зявилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечувала та просила суд у його задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень посилалась на те, що договір позики був укладений між [PERSON] та [PERSON] за взаємною згодою. За цим договором [PERSON] позичив на певний термін грошові кошти, які не повернув до теперішнього часу. Про сімейний стан він її не повідомляв, та згода дружини на укладання такого договору у розумінні вимог ст..65 СК України не потребується, що підтверджується практикою Вищого спеціалізованого Суду України. Щодо доводів в частині валюти зобовязання, то діюче законодавство не містить заборони укладати угоди із визначенням грошового еквіваленту у валюті. Мета використання відповідачем позичених грошових коштів не впливає на обовязок їх повернення. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги необґрунтованими та у задоволенні позову відмовляє з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.02.2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, за яким [PERSON] позичив у [PERSON] грошову суму 6100 доларів, що еквівалентно 60 800 гривень та зобовязався її повернути в строк не пізніше 17 серпня 2009 року. (а.с.4) Виконання умов договору в частині передачі відповідачкою [PERSON] відповідачу [PERSON] грошових коштів та їх отримання останнім підтверджується відповідною позначкою в тексті договору, яка засвідчена підписами обох сторін. Доказів виконання відповідачем [PERSON] умов укладеного договору позики та повернення грошових коштів суду не надано. За положеннями ст..65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду із позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Відповідно до ст..1046 Цивільного Кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або речей, визначених родовими ознаками. Вирішуючи справу, суд вважає, що в даному випадку положення ст..65 СК України як підстава для задоволення позовних вимог застосовані бути не можуть, оскільки ця норма регулює відносини, які стосуються розпорядження майном, що є в спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного з подружжя на укладення цивільно-правових угод щодо набуття майна, зокрема на отримання позики, оскільки сам по собі договір позики є угодою про отримання у власність грошових коштів. Стосовно доводів щодо порушення сторонами договору позики законодавства, яким регламентується порядок використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків, то такі доводи є безпідставними. Відповідно до ст..524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Таким чином, визначення в договорі грошових зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Посилання представника позивачки на положення ст..203 ЦК України в обґрунтування позовних вимог суд також вважає безпідставним, оскільки договір позики є реальною угодою і виникнення правових наслідків за цим договором повязане виключно з моментом передачі грошей позичальнику, про що є письмове підтвердження на тексті самого договору позики від 17.02.2009 року, а не з дотримання встановлених договором цілей витрачання коштів. Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що підстав для задоволення позову немає, та у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed