Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що у 7 травня 2012 року придбав у відповідача нежитлові будівлі будки прохідної та каналізаційної будки, які розташовані по вулиці Леніна, 141 міста Миронівка Київської області. З того часу використовує придбану частину приміщення у власних потребах. При придбанні приміщень ним було внесено в касу підприємства - власника приміщення - його вартість в розмірі 4200 гривень, складено письмовий договір купівлі - продажу, акт приймання - передачі приміщень, за яким приміщення передані йому. З часу передачі приміщень вони перебувають у його фактичному володінні. Нотаріально договір купівлі-продажу 2012 року не посвідчувався, незважаючи на його неодноразові звернення до відповідача, а тому просив постановити рішення, яким визнати договір купівлі - продажу придбаних ним нежитлових приміщень дійсним. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, в надісланій до суду заяві голова правління ВАТ Миронівське РТПпросив розглядати справу у відсутності представника товариства. Суд, заслухавши позивача, дослідивши надані ним документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, встановленим ч. 2 вказаної статті, та іншим способом, що встановлений законом. Стаття 328 Цивільного Кодексу України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності зі ст. 657 Цивільного Кодексу України договір купівлі - продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Істотними умовами договору купівлі - продажу є умови про предмет і ціну. Доки сторони не дійдуть згоди щодо цих умов, договір не може вважатися укладеним, незважаючи на погодження всіх можливих інших умов (строк, місце, спосіб виконання тощо). В судовому засіданні встановлено, що між сторонами 7 травня 2012 року було укладено угоду про купівлю - продаж нежитлових приміщень прохідної будки та каналізаційної будки, розташованих по вулиці Леніна, 141 міста Миронівка Київської області. Зобовязання за договором сторони виконали, оскільки позивач оплатив вартість нежитлових приміщень, а відповідач передав приміщення у володіння позивача. Вказані обставини підтверджуються договором купівлі - продажу, укладеним сторонами у письмовій формі 7 травня 2012 року, накладною відповідача від 7 травня 2012 року, квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 7 травня 2012 року, яка підтверджує факт внесення плати за придбані приміщення в сумі 4200 гривень, актом приймання - передачі від 7 травня 2012 року, який підтверджує факт передачі придбаного майна покупцю. Встановлено, що форма договору не була дотримана, оскільки не відбулося його нотаріальне посвідчення. Причини недотримання порядку укладення та посвідчення договору купівлі-продажу правового значення для справи не мають. Згідно із ч. 3 ст. 640 цього Кодексу договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного Кодексу України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Встановлено, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, якими є предмет та ціна договору, це підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання договору. На нежитлові будівлі каналізаційната прохідна КП КОР Білоцерківським МБТІвиготовлено та затверджено інвентаризаційну справу, яка містить схему розміщення приміщень, зведений акт вартості споруд, оціночний акт кожної будівлі, технічний опис конструктивних елементів будівель, їх поетажний план, експлікацію внутрішніх площ до плану будівель. В даній справі не відображено, що приміщення відносяться до категорії самовільних. Поряд з цим інвентаризаційна справа вказує на те, що дані нежитлові будівлі входять в єдиний комплекс будівель, зокрема адмінбудівлі, майстерень, складу, цеху, боксів та інших. Отже, придбані позивачем нежитлові приміщення каналізаційната прохіднавходять до складу комплексу основних та службових будівель і споруд, розташованих на земельній ділянці за адресою: місто Миронівка Київської області, вулиця Леніна, 141. Згідно методичних рекомендацій стосовно визначення нерухомого майна, що знаходиться на земельних ділянках, право власності на які підлягає державній реєстрації, затверджених наказом Міністерства юстиції 14.04.2009 № 660/5, приналежність не має самостійного значення та за призначенням без головної речі використовуватись не може, а тому, є залежною від головної речі і має допоміжний статус. За загальним правилом приналежність наслідує долю головної речі. І приналежність, і головна річ є фізично самостійними речами, але головна річ має самостійне значення, а приналежність - допоміжне і служить найбільш повному і найкращому використанню головної речі. За правилами ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказані правила свідчать про те, що сторони договору можуть домовитися й про інше вирішення цього питання. Приналежність - не складова частина головної речі і у відповідних випадках може бути предметом самостійної угоди. Встановлено, що позивач є власником нежитлової будівлі - майстерні з магазином-складом загальною площею 539,8 кв.м., розташованої по вулиці Леніна, 141 міста Миронівка Київської області, що входить в комплекс будівель, належних відповідачу. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Миронівської міської ради 25 листопада 2010 року на підставі рішення виконавчого комітету Миронівської міської ради від 22 вересня 2010 року, витягом про державну реєстрацію прав № 28135126, виданим комунальним підприємством Київської обласної ради Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації25 листопада 2010 року. Крім того, позивач є власником земельної ділянки площею 0,1989 га, що має комерційне призначення - для обслуговування існуючої будівлі нежитлового приміщення, та розташована по вулиці Леніна, 141 міста Миронівка Київської області. Вказана обставина підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим управлінням земельних ресурсів у Миронівському районі 18 лютого 2010 року. фактично знаходяться поруч нежитлової будівлі, що належить позивачу на праві власності. Нежитлові будівлі, придбані позивачем, не знаходяться у такому господарсько - цільовому зв'язку із єдиним комплексом будівель, належних відповідачу, що є приналежністю інших будівель. Вони не призначені для обслуговування іншої (головної) речі і не пов'язані з нею спільним господарським призначенням. Дані будівлі розташовані поруч з приміщенням, що належить позивачу на праві власності, не є складовою частиною нежитлового обєкту по вулиці Леніна, 141 та за призначенням не слугують допоміжною річчю для експлуатації існуючих основних будівель, враховуючи приписи статті 186 Цивільного кодексу України, вони є незалежними від іншої речі об'єктами, та можуть бути предметом самостійної угоди. Така угода укладена сторонами в письмовій формі та в порядку ст. 220 ЦК України підлягає визнанню дійсною. Право власності позивача на придбані будівлі вважається набутим правомірно. Питання судових витрат суд вирішує,

Outcome: approved