Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, про визнання права на спадкове майно, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, що пропущений із поважних причин Свої вимоги мотивує тим, що 31.10.2007 року померла його бабуся [PERSON], 03 березня 2009 року помер його дід [PERSON], які перебували в шлюбі. Після їх смерті спадкоємцями першої черги є його мати [PERSON], яка померла 20 липня 1995 року, тобто ще до смерті своїх батьків та його дядько [PERSON] Вказує, що він є спадкоємцем після смерті своїх діда та баби по праву представлення, але пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини оскільки перебував у приязних відносинах зі своїм дядьком, який обіцяв вирішити з ним питання про його частку у спадщині в добровільному порядку. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав вказаних у позові, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видене на ім»я [PERSON] 23 червня 2010 року, визначити [PERSON] додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідач позов не визнав, та пояснив суду, що позивач мав можливість своєчасно подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а зазначена ним причина пропуску строку не є поважною. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, заслухавши сторони, вважає що позов не підлягає задоволенню. Як встановлено судом, позивач є онуком [PERSON], померлого 03 березня 2009 року та [PERSON], яка померла 31.10.2007 року, що доведено письмовими доказами та не оспорюється сторонами. [PERSON] є матір»ю позивача, яка померла 20 липня 1995 року тобто до смерті своїх батьків. 26.08.2009 року відповідач [PERSON], який є дядьком позивача та спадкоємником першої черги після смерті своїх батьків подав до другої Рівненської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] у шестимісячний строк, з заявою про прийняття спадщини в нотарільну контору не звернувся. Причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, позивач зазначив приязні стосунки зі своїм дядьком (відповідачем по справі), який запевнив його, що питання про його частку у спадщині вони вирішать добровільно та юридичну необізнаність. У відповідності до ч. 1 ст. 1269 спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що вирішуючи питання про визначення додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Обставини зазначені позивачем суд вважає необгрунтованими, оскільки вони не пов'язани з обєктивними, непереборними або істотними труднощами для вчинення відповідних дій. Позивачем не вказано та судом не встановлено в судовому засіданні обставин, які б перешкоджали позивачу подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка являється бабусею позивача [PERSON] пояснила, що після смерті [PERSON] вона наголошувала внукові на необхідності звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак він відмовився це робити, мотивуючи небажанням псувати хороші стосунки з дядьком, який не заперечував його право на частку у спадщині. Тому, враховуючи тривалий термін, який минув із часу смерті спадкодавця, суд вважає, що строк для прийняття спадщини пропущений позивачем без поважних причин, у зв'язку з чим, відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 1301 свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Такими обставинами Пленумом Верховного суду у постанові № 7 від30.05.2008 року вказуються визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Оскільки позивач, знаючи про необхідність оформлення спадкових прав своїм правом на це не скористався, воно не вважається порушеним. Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого відповідачу, і визнання права власності за поивачем на 1\\4 частку спадкового майна після смерті [PERSON] в порядку спадкування за законом, оскільки визначаючи спадкоємцеві додатковий термін для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ними права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому ст. 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. А оскільки у визначенні додаткового строку на прийняття спадщини позивачу відмовлено то і вказані позовні вимоги до задоволення не підлягають. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed