Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: АТ Дельта Банк, [PERSON] МБТІ про визнання правочину недійсним. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 20.11.2007 року на прохання [PERSON] між ними було укладено договір купівлі-продажу майнового комплексу, який знаходиться за адресою: Львівська область, Камянка-Бузький район, с.Сашжанка, вул. В.Великого буд. № 88-6. Вказаний комплекс на час укладення договору купівлі-продажу складався з шести будівель, а саме: А.-1 автогаражі, загальною площею 554,4 кв.м.; Б-1 навіси для сільськогосподарських машин, загальною площею -164,1 кв. м.; В-1 склад запчастин, загальною площею -75,8 кв.м.; Г-1 навісии для сільськогосподарських комбайнів, загальною площею - 774,9 кв.м.; Д-1 навіси для сільськогосподарських тракторів, загальною площею -234,4 кв. м.; Б-1 майстерня, загальною площею -334,6 кв.м. Вищезазначений комплекс належав позивачу на праві приватної власності, що посвідчувалося, виданим виконавчим комітетом Дернівської сільської ради Камянка-Бузького району Свідоцтвом про право власності на вищевказане нерухоме майно, а також відповідно належність на праві приватної власності майна було зарсестровано в ДКП [PERSON] МБТ1 за № 10512489 від 07.05.2005 року. В укладеному з відповідачем договорі купівлі-продажу вони також зазначили продажну ціну майнового комплексу, однак фактично вказаний договор купівлі-продажу на прохання відповідача та по домовленості між ними не був спрямований на реальнее настання правових наслідків, а був укладений для того, щоб відповідач мав підстави передати згідно договору майно в заставу на виконання споживчого кредитного договору, який був укладений в той же день 20.11.2007 року між відповідачем та АКІБ УкрСиббанк. Жодних грошей від відповідача у відповідності до укладеного договору купівлі-продажу майнового комплексу позивач не отримав і не міг отримати, оскільки майно відповідачу позивач фактично не передав і згідно наявного у нього свідоцтва на право власності продовжував бути власником вищезазначеного майна. 20.11.2007 року відповідач в забезпечення виконання договору споживчого кредиту, укладеного з АКІБ УкрСиббанк ( на теперішній час правонаступником вказаного банку є АТ Дельта Банк уклав договір іпотеки, згідно якого передав в заставу нерухоме майно (комплекс) для того, щоб отримати споживчий кредит. В червні 2012 року після звернення до [PERSON] МБТІ позивачу стало відомо про те, що відповідачем було вчинено на своє прізвище перереєстрацію права власності на майно на підставі договору купівлі-продажу майнового комплексу від 20.11.2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем, чим було грубо порушено їх домовленість про те, що жодних дій з майном останній вчиняти не буде, в тому числі і перереєстровувати в [PERSON] МБТІ майновий комплекс і тоді позивач вирішив звернутись до суду щодо визнання правочину, а саме договору купівлі-продажу майна, укладеного між позивачем та відповідачем 20.11.2007 року недійсним. Зазначив, що ним пропущено строк на звернення з позовом до суду про визнання правочину недійсним з поважних причин, оскільки про таке порушення позивач дізнався лише в червні 2012 року. У відкритому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обємі, та пояснив, що укладаючи договір купівлі-продажу з відповідачем, зазначили продажну ціну майнового комплексу, однак фактично вказаний договор купівлі-продажу на прохання відповідача та по домовленості між ними не був спрямований на реальне настання правових наслідків, а був укладений для того, щоб відповідач мав можливість передати згідно договору купівлі-продажу майно в заставу на виконання споживчого кредитного договору, який був укладений в той же день 20.11.2007 року між відповідачем та АКІБ УкрСиббанк. Жодних грошей від відповідача у відповідності до укладеного договору купівлі-продажу майнового комплексу позивач не отримав і не міг отримати, оскільки майно відповідачу позивач фактично не передав та наміру передати не мав і згідно наявного у нього Свідоцтва на право власності продовжував бути власником вищезазначеного майна. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнив позовні вимоги, просив суд поновити строк на звернення з позовом до суду, зазначив, що позивачем вказаний строк пропущено з поважних причин, оскільки при зверненні в червні 2012 року до [PERSON] МБТІ, щодо оформлення документів позивач дізнався про те, що відповідач здійснив перереєстрацію права власності на майно на підставі договору купівлі-продажу майнового комплексу від 20.11.2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем, чим порушив їх домовленість про те, що жодних дій з майном відповідач вчиняти не буде, в тому числі і перереєстровувати в [PERSON] МБТІ майновий комплекс. Також просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу майнового комплексу, укладеного 20.11.2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON]; визнати недійсним договір іпотеки, від 20.11.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 7278; зобовязати приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу вилучити запис про накладення заборони та іпотеки майнового комплексу, який знаходиться за адресою: Львівська область Камянка-Бузький район с. Сапіжанка, вул. В.Великого буд. 88-б в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, просив суд скасувати свідоцтво про право власності на майновий комплекс, виданий [PERSON] [PERSON] МБТІ;. Судові витрати по справі покласти на відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належно був повідомлений про дату та час розгляду справи, не попередив суд про причину неявки. Третя особа представник АТ Дельта Банк в судове засідання не зявився, хоча належно був повідомлений судом про дату та час розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення від 30.11.2012 р. та 20.12.2012 р., не попередив суд про причину неявки. Третя особа представник [PERSON] МБТІ в судове засідання не зявився, хоча належно був повідомлений про дату та час розгляду справи, не попередив суд про причину неявки. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно матеріалів справи, договору купівлі-продажу комплексу, посвідченого 20.11.2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 7276 [PERSON] продав, а [PERSON] купив комплекс із шести будівель, що розташовані за адресою: вул. Володимира Великого, буд. № 88б с. Сапіжанка Камянка-Бузького району Львівської області. Продаж вчинено за 757500 грн., які покупець [PERSON] зобовязаний сплатити продавцю [PERSON] протягом 20.11.2007 року. Згідно матеріалів справи, відповідач [PERSON] 20.11.2007 року уклав договір іпотеки з АКІБ УкрСиббанк, відповідно передавши в іпотеку нерухоме майно комплекс із шести будівель та відповідно 20.11.2007 року отримав споживчий кредит на суму 150000 (Сто пятдесят тисяч доларів США 00 цнт.), що підтверджується копією договору про надання споживчого кредиту № 11254006000, долученого до матеріалів справи. Згідно пояснень позивача [PERSON] вбачається, що укладаючи договір купівлі-продажу він фактично помилився щодо природи правочину та обовязків сторін. Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Під помилкою розуміють таке неправильне сприйняття стороною субєкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що договір був укладений для того, щоб відповідач мав можливість передати згідно договору купівлі-продажу майно в заставу на виконання споживчого кредитного договору, який був укладений в той же день 20.11.2007 року між відповідачем та АКІБ УкрСиббанк. Гроші від відповідача у відповідності до укладеного договору купівлі-продажу майнового комплексу позивач не отримав і не міг отримати, оскільки майно відповідачу позивач не передав і не мав на меті передавати, і згідно наявного у нього свідоцтва на право власності продовжував бути власником вищезазначеного майна. Укладаючи договір купівлі-продажу комплексу позивач помилився щодо природи правочину. Відповідно до вимог ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 УК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 103, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, і , зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідальності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Угода моде бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності, нікчемності правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, колевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальнее настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В обгрунтування позову, позивач зазначив, що при укладенні договору купівлі-продажу, відповідач фактично вважав, що укладає договір застави. Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України зазначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно введе другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ст. 229 ЦК України). За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторонни в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Встановлення у недобросовісної сторонни умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обовязковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 р. Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Відповідно до вимог ч.1 ст. 261 перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Вирішуючи питання щодо поновлення строку на звернення з позовом до суду про визнання правочину недійсним, суде бере до уваги пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON] , з яких вбачається, що позивачем вказаний строк пропущено з поважних причин, оскільки при зверненні в червні 2012 року до [PERSON] МБТІ, щодо оформлення документів позивач дізнався про те, що відповідач здійснив перереєстрацію права власності на майно на підставі договору купівлі-продажу майнового комплексу від 20.11.2007 року, а тому суд вказану причину визнає поважною, та вважає за необхідне поновити позивачу строк для звернення до суду. Окрім того, суд, задовільняючи позовну вимогу позивача щодо зняття заборони відчуження нерухомого майна комплекса з шести будівель, шляхом внесення до Державного реєстру іпотек запису про вилучення з Державного реєстру іпотек, запису зареєстрованого за № 7278, вчиненого 20.11.2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] про обтяження нерухомого майна комплексу з шести будівель, що знаходиться за адресою: Львівська область Камянка-Бузький район, с.Сапіжанка, вул. В.Великого, буд. № 88-б, суд виходить з наступного: відповідно до ст. 7 Закону України Про нотаріат встановлено, що нотаріуси у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України. В статті 34 Закону України Про нотаріат визначено перелік нотаріальних дій , що вчиняють нотаріуси України. Так, відповідно до п.9 ст. 34 Закону України Про нотаріатнотаріуси накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації. Статтею 17 Закону України Про іпотекувизначені підстави припинення іпотеки , а саме: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону ( тобто звернення стягнення іпотекодержателем) ; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. Статтею 74 Закону України Про нотаріатпередбачено, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Відповідно до ІІ розділу глави 15 п.5.1. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/2-595 від 22.02.2012 року , нотаріус , який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики;про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки);про припинення договору іпотеки у зв'язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, після припинення договору іпотеки у зв'язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки;про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору;органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини;про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п'ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою;про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт;про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав;про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір;про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Згідно п.6 глави 16 ІІ розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/2-595 від 22.02.2012 року про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Відомості про зняття заборони відчуження нерухомого майна, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на об'єкти нерухомого майна підлягають обов'язковій реєстрації в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку, установленому Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. У відповідності до ст. 43 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяженьвнесення записів Державного реєстру здійснюється на підставі заяви обтяжувала. Відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 року № 410 Про затвердження тимчасового порядку реєстрації іпотек державна реєстрація відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором та передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної здійснюється шляхом внесення запису до Реєстру, а також змін і додаткових відомостей до запису, виключення запису з Реєстру. Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 року № 410 Про затвердження тимчасового порядку реєстрації іпотек визначено , що реєстратори - державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, здійснюють державну реєстрацію іпотек, відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання,видачу дубліката заставної та видачу нової заставної на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком. У відповідності до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства України від 09.06.1999 року № 31/5, реєстраторами Реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з Адміністратором і мають повний доступ до Реєстру заборон через комп'ютерну мережу. Реєстратори приймають заяви про реєстрацію обтяження об'єкта нерухомого майна від державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів, які не є Реєстраторами, судів, слідчих органів та інших осіб, визначених цим Положенням; уносять та вилучають записи до (з) Реєстру заборон про заборони, арешти щодо нерухомого майна; отримують (видають) витяги з Реєстру заборон. Реєстратори також уносять та вилучають до (з) Реєстру заборон відомості про тимчасові застереження щодо нерухомого майна. Таким чином, у разі надходження до нотаріуса ухвали суду про зняття заборони чи арештів, нотаріус при внесенні до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна відповідних відомостей , здійснює функцію реєстратора цього Реєстру, а отже така дія може бути вчинена приватний нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Суд вважає, що позивач [PERSON], укладаючи договір купівлі-продажу комплексу, посвідченого 20.11.2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 7276 помилився щодо обставин, які мають істотне значення, зазначеного правочину, оскільки відповідач [PERSON] навмисно ввів позивача [PERSON] в оману щодо обставин, данного правочину, що підтверджується матеріалами справи, а відтак вищезазначений правочин визнається судом недійсним. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності дійсною вартістю нерухомого майна. Відповідно до ч.1, 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду у відсоткому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються за подання до суду позовної заяви майного характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Мінімальна зарплата станом на 01 січня 2012 р. становить 1073 грн. Ціна позову складає 757500 грн., а тому з відповідача слід стягнути 3219 грн. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved