Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої доньки без згоди та супроводу її батька. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 23.03.1999 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Від спільного шлюбу у них народилася 03.11.1996 року донька [PERSON]. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати із нею та перебуває на її утриманні. Весною 2012 року та в наступні два роки донька у складі дитячих туристичних груп має намір поїхати за кордон з метою оздоровлення, відпочинку та навчання на строк до одного місяця по низці країн Європейського Союзу. Однак, відповідач відмовляється надати згоду на оформлення проїзного документу на дитину та її виїзд за кордон. В звязку з чим, просить суд надати дозвіл на виїзд за межі України у супроводі матері [PERSON] неповнолітній дитині [PERSON], [INFO], до настання нею повноліття без згоди та супроводу її батька [PERSON], та надати дозвіл на оформлення проїзних документів дитини для її виїзду за межі України матері неповнолітньої дитини [PERSON], без згоди батька [PERSON] В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, пославшись на обставини викладені у позові, просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання зявився, позов не визнав та пояснив, що рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 22 жовтня 2001 року його позов про визначення порядку його участі у вихованні неповнолітньої дочки було задоволено, визначено час зустрічей [PERSON] з дочкою: щосуботи з 10.00 до 17.00 год. Також він звертався до Ленінського ВМ КМВ УМВС України в області з заявою щодо систематичного порушення права на спілкування з дочкою [PERSON] з боку колишньої дружини [PERSON] За вказаним фактом працівниками міліції було проведено перевірку, за результатами якої встановлено, що дочка разом з колишньою дружиною [PERSON] за місцем офіційної реєстрації не проживають на протязі значного часу, фактичне їх проживання встановлено не було. Вказав, що він оформив на дитину свою квартиру по вул. Леніна, 66 у м.Кіровограді, але позивач хотіла її продати та залишити країну. Раніше ним надавалася згода на виїзд доньки за кордон, однак цього разу потрібно, щоб позивач обґрунтувала причини виїзду дитини за кордон. Просив відмовити позивачу в задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову, зазначивши, що відмова батька надати дозвіл на виїзд неповнолітньої доньки за кордон суперечить інтересам дитини. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, неповнолітнього свідка [PERSON], дослідивши і оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], являються [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ОЛ № 123100 (а.с. 5). Відповідно до рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 22 жовтня 2001 року позов [PERSON] про визначення порядку його участі у вихованні неповнолітньої дочки задоволено, визначено [PERSON] час зустрічей з дочкою: щосуботи з 10.00 до 17.00 год. (а.с. 29). 06.03.2012 року позивач направила на адресу відповідача письмове повідомлення з проханням надати нотаріальну згоду на виїзд неповнолітньої доньки за кордон (а.с. 7). 10.03.2012 року відповідач надав письмову відповідь, в якій просив повідомити його з наданням підтверджуючих документів про мету виїзду дитини за кордон, період та умови поїздки, ціну путівки, кількість супроводжуючих представників і керівника групи та інше (а.с. 8). Неповнолітній свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона добре навчається та бажає пізнати культуру інших країн, однак в 2012 році батько [PERSON] не надає згоди на її виїзд за кордон у складі туристичної групи. Зазначила, що раніше [PERSON] згоду на її виїзд за кордон завжди надавав. Як пояснив в судовому засіданні відповідач, він не заперечує щодо виїзду його неповнолітньої доньки за кордон, однак, згоду на її виїзд зможе надати лише після надання позивачем відповіді на його лист від 10.03.2012 року. З листа Ленінського ВМ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області № 48/4143 від 30.06.2012 року вбачається, що у черговій частині Ленінського ВМ КМВ УМВС України в області зареєстровано заяву [PERSON] щодо систематичного порушення права на спілкування з дочкою [PERSON] з боку колишньої дружини [PERSON] За вказаним фактом працівниками міліції було проведено перевірку, за результатами якої встановлено, що дочка разом з колишньою дружиною [PERSON] за місцем офіційної реєстрації не проживають на протязі значного часу, фактичне їх проживання встановлено не було. По даному факту на підставі п. 1 ст. 6 КПК України прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с. 30, 31). Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (із змінами та доповненнями) «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Проте, позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог не зазначено та не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від надання згоди на виїзд за межі України неповнолітньої доньки [PERSON], а також до якої держави здійснюється виїзд, з якою метою та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає вимоги позивача такими, що не знайшли свого підтвердження та відповідного обґрунтування, в звязку з чим вони задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed