Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-28 00:00:00

11.02.2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий вивіз дитини, сина [PERSON], за кордон без згоди батька, посилаючись на те, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем 19.11.2002 року вона народила сина [PERSON]. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17.09.2009 року шлюб розірвано, сторони проживають окремо, позивачка має можливість відвідувати інші країни та бажає брати з собою сина [PERSON] з метою його оздоровлення та розширення кругозору, крім того хлопчик є учасником ансамблю народного танцю, який активно гастролює в інші країни, проте відповідач категорично відмовляється надавати дозвіл на вивіз сина за кордон, а без його дозволу позивач не має можливості оформити проїздні документи для сина на виїзд за кордон в УМВС України. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила, що маючи на меті тимчасово відвідати інші країни та в зв’язку з участю танцювального ансамблю, де син займається, у міжнародних фестивалях, неодноразово зверталася до відповідача про надання згоди на виїзд за кордон сина на що останній категорично заперечував, а переважно уникав зустрічей та розмов. В письмових поясненнях позивач просила надати такий дозвіл до досягнення сином повноліття, а в судовому засіданні наполягає на трирічному терміні, країнах шенгенської зони, Єгипту, Туреччини, та країнах, де найчастіше відбуваються танцювальні фестивалі, а саме Болгарія, Швеція, Канада, Великобританія. Відповідач в судове засідання не з’явився, на неодноразові повідомлення суду не відреагував, про наявність позову повідомлений, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про перебування його у відрядженні, при багаторазових відвідуваннях експедитором зареєстрованого місця проживання відповідача, двері будинку ніхто не відчинив, телеграму про день та час розгляду справи не вручено. Вказані дії свідчать про умисне ухилення від явки до суду, в зв’язку з чим, враховуючи, що суду невідоме місце перебування відповідача, його виклик до суду здійснено відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України, через оголошення в пресі. Причина неявки відповідача до суду невідома, тому відповідно до ст.169 ч.4, 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи. Представник третьої особи, служби у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради вважає позов обгрунтованим. Представник третьої особи, управління державної міграційної служби до суду не з’явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню згідно слідуючих підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився 19.11.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про народження. Батьком дитини у свідоцтві про народження записаний [PERSON]. 03.12.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. [PERSON] є учасником народного аматорського ансамблю народного танцю «Веселка», який приймає участь у міжнародних фестивалях. Через відсутність згоди батька на виїзд сина за кордон, дитина позбавлена можливості відвідувати інші країни в складі ансамблю та разом з матір’ю з метою розширення кругозору, загального, гармонійного розвитку, що порушує його права та завдає психологічних травм. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ. Згідно ст. 3 зазначеного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред'явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону. Відповідно до ст. 4 Закону України „Про порядок виїзду з України та в’їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 18 Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, в редакції затвердженої Постановою КМУ від 24.03.2004р. № 380, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони не перебувають в шлюбі між собою за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлений на підставі рішення суду. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як встановлено в суді, відповідач неодноразово відмовлявся надавати згоду на виїзд малолітнього [PERSON] за кордон, що підтверджується поясненнями позивача, ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 28.09.2011 року. Така позиція батька розцінюється судом як спроба маніпулювати відносинами з бувшою дружиною. Суд не заперечує право батька на отримання повної і достовірної інформації щодо місця перебування його дитини, проте реалізація такого права відповідачем, на думку суду, здійснюється недобросовісно, і шкодить інтересам в першу чергу дитини. Суд звертає увагу сторін на те, що процес вирішення будь-яких суперечок між батьками неповнолітніх дітей не повинен негативним чином впливати на права та інтереси цих дітей. Разом з тим, зважаючи на малолітній вік дитини, пояснення позивача, суд приходить до висновку про доцільність надання дозволу протягом трьох років з дня набрання рішенням суду законної сили, оскільки виїзди дитини за кордон на відпочинок у супроводі матері та на дитячі танцювальні фестивалі мають тимчасовий характер, відповідають інтересам дитини, за своєю метою мають сприяти загальному розвитку та оздоровленню дитини, в той же час відповідач безпідставно відмовляється від нотаріального посвідчення оформлення проїзних документів, що в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси малолітньої дитини. В частині визначення країн, куди бажає виїзджати позивачка із сином та сам хлопчик в складі ансамблю танцю, слід враховувати безпечність перебування в цих країнах, такими на думку суду є Болгарія, Великобританія, Канада, Туреччина та країни шенгенської зони. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial