Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-14 00:00:00

28.03.2013 року позивач ПАТ Дельта Банк звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, в якій посилаючись на порушення відповідачем умов кредитного договору № 003-14040-100707, укладеного з ним 10.07.2007 року, просив стягнути з відповідача заборгованість по виплаті кредиту за вказаним договором в розмірі 1371,49 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявилася, втім як вбачається з резолютивної (прохальної) частини позовної заяви, остання просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача, згідно довіреності від 10.04.2013 року, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, зазначив, що 30.10.2009 року відповідачу [PERSON] адресована відповідачем претензія про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором від 10.07.2007 року у розмірі 928,40 грн., яку він, навіть з певною переплатою (974 грн.) погасив 13.11.2009 року, про що надав суду копію відповідної квитанції, в тому числі, копію інших квитанцій про сплату боргу за вказаним кредитом на загальну суму 4546 грн. При цьому, посилаючись на те, що починаючи з листопада 2009 року по листопад 2012 року представники банку не зверталися до боржника як з претензією про погашення боргу так і з позовом до суду про стягнення такого боргу, просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача через сплив загального строку позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, приходе наступного висновку. Судом встановлено, що 10.07.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційний банк Дельта і [PERSON] був укладений кредитний договір № 003-14040-100707 (на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки) відповідно до якого банк надав позичальнику кредит шляхом відкриття відкличної кредитної лінії на суму 30000 грн. з встановленням ліміту кредитної лінії на рахунку в розмірі 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 29,9 річних. Термін такого кредитування складає 364 дні з можливістю автоматичної пролонгації договору на тих самих умовах після закінчення строку його дії. Відповідно до п.2.5. кредитного договору позичальник зобовязався щомісяця здійснювати погашення частини заборгованості за кредитною лінією, овердрафту, відсотків та пені, яка виникла за попередній звітний місяць, у розмірі, визначеному тарифами на обслуговування платіжних карток, що є невідємною частиною цього договору. Як видно з п.1.2. Статуту ПАТ Дельта Банк в редакції від 30.01.2012р. зазначена банківська установа є правонаступником ТОВ КБ Дельта. Згідно вимог ст. ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, боржник [PERSON] станом на 21.02.2012 року заборгував ПАТ Дельта Банк 1317,49 грн., з них: 987,49 грн. заборгованість за тілом кредиту та 330 грн. - заборгованість за комісіями. Згідно зі ст. 526 ЦК Україниз обов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.. Статтями 526, 257 ЦК Українипередбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК Українипередбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до чч. 3, 4 ст. 267 ЦК Українипозовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з письмових заперечень представника відповідача та його доводів наданих при судовому розгляді справи, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав за спливом загального строку позовної давності, а тому стороною відповідача наполягалося на застосуванні судом наслідків спливу такого строку. При судовому розгляді справи встановлено, що позивач повинен був дізнатися про порушення свого права ще в грудні 2009 року, зокрема при ненадходженні на протязі місяця від боржника коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитом, який рахується з дня внесення ним останнього платежу. Так, як свідчить надана відповідачем у судове засідання квитанція про сплату боргу на суму 974 грн., зазначені кошти внесено боржником [PERSON] на рахунок банку 13.11.2009 року, що також підтверджується виконаним позивачем розрахунком боргу, з якого водночас видно, що зазначений платіж боржником внесено востаннє. З огляду на викладене, саме з цього часу (грудень 2009 року) почав перебіг строку позовної давності. Сам же позов ПАТ Дельта Банк предявлено до суду 28 березня 2013 року, тобто за межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України. В процесі судового розгляду позивачем не надано доказів поважності причин пропуску строку позовної давності, а судом таких не встановлено. Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ПАТ Дельта Банк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором належить відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати (судовий збір) у розмірі 229,40 грн., понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи слід віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed