Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання добросовісним набувачем. Посилався в позові на те, що між ним та відповідачем [PERSON] 06 жовтня 2011 року було укладено договір купівлі-продажу. Предмет договору нежитлові приміщення, що складаються з: нежитлових приміщень літ «А» загальною площею 1257,50 кв.м; склад літ. «Д» загальною площею 84,90 кв.м; що розташовані за адресою: м. Чернівці, вул. Маловокзальна, 1-А. Інвентаризаційна вартість нежитлового приміщення, становить 579643 (пятсот сімдесят девять тисяч шістсот сорок три) грн. 00 коп. що підтверджується довідкою № 317 видаю Чернівецьким ОБТІ. Відповідно п. 2.2. Договору купівлі-продажу продаж нежитлового приміщення здійснено за ціною 23 000 доларів США. Крім того, згідно цього ж пункту покупець [PERSON] сплатила, а [PERSON] одержала повністю до підписання цього договору суму в повному обємі, тобто 23 000 доларів США. Відповідно п. 4.2 Договору сторони зобовязалися оформити договір у встановленому чинним законодавством порядку, тобто нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу. Пунктом 1 статті 318 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 Цивільного кодексу. У відповідності до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке воно здійснює відповідно до закону за власною волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування, розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі дійшли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет і ціну. У відповідності ст. 657 Цивільного кодексу України, належною формою, відповідно до вимог чинного законодавства, є: «договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі й підлягає нотаріальному посвідченню й державній реєстрації». Сторони згідно договору купівлі продажу від 06 жовтня 2011р. домовились щодо всіх істотних умов договору: зокрема, дійшли згоди щодо предмету і ціни нежитлового приміщення, що підтверджується письмовим доказом договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 06.10.2011р. За вищевказаним договором відбулося повне виконання його сторонами: продавець передав нежитлові приміщення покупцю, а покупець в повному обємі сплатив обумовлену положеннями договору вартість нежитлового приміщення. Таким чином, відбулося повне виконання Сторонами договору купівлі-продажу вказаних нежитлових приміщень за адресою: м. Чернівці, вул. Маловокзальна, 1-А . Відповідно до положень ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до пункту 5 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004р. № 671, Державній реєстрації підлягають договори купівлі-продажу, міни земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку ( квартири) або іншого нерухомого майна. Пунктом 2 Порядку передбачено, що реєстратори це державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, проводять державну реєстрацію правочинів, змін, внесених до них, відомостей про припинення їх дії. Пунктом 6 цього ж порядку передбачено, що державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням. Однак, відповідач, [PERSON] постійно ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 06.10.2011р. Після вчинення правочину позивачка почала користуватися придбаним нерухомим майном, організувала догляд за придбаною нерухомістю, сплачує всі необхідні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину, вона неодноразово зверталася до відповідача, однак відповідач від посвідчення договору ухиляється, на моє прохання про зустріч не реагує. Враховуючи вищенаведене, вимушена була звернутися із позовом до суду. Якщо майно відчужене особою, то добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо, відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України). Так, ст. 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленого для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Однак майно придбане нею у відповідача не було загублене власником, не було вкрадено та не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, а тому воно не може у витребувано. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, продавець передав покупцю нерухомість в натурі. Вона фактично вступила у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання правочину виконав поточний ремонт, організував догляд за майном, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Факти укладення угоди, передачі грошей у рахунок вартості нерухомості підтверджуються договором купівлі продажу від 06.10.2011 р. В даний час звернення за оформленням договору купівлі-продажу є неможливим, оскільки її прохання з цього приводу відповідачем не сприймаються. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідача щодо житлової квартири та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому, вважає, є правові підстави визнати право власності на нерухоме майно за нею як добросовісним набувачем. При проведенні судового розгляду справи позивач в зал судового засідання не зявився, направив заяву в якій свій позов підтримав і просив розгляд справи провести у його відсутності. Відповідач в зал судового засідання не зявився, направив заяву в якій позов визнав повністю, просив справу розглянути у його відсутності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Дослідивши письмові докази, які були у справі, суд вважає, що позов обґрунтований. На підставі ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дане визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси, свободи інших осіб. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі наведеного та

Outcome: approved