Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-29 00:00:00

[PERSON] в березні 2011 року звернулася до Галицького районного суду з позовом до [PERSON] і просить встановити сервітут на безстрокове користування нею частиною земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні [PERSON] для забезпечення права проїзду та проходу з метою обслуговування своєї присадибної ділянки, що знаходиться по вул. С.Бандери, 66 в м. Галичі Івано-Франківської області. Ухвалою суду від 04.04.2011 року до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача залучено Галицьку міську раду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала і суду пояснила, що з відповідачем [PERSON] проживає по сусідству, після смерті батька користується земельною ділянкою площею 0.23 га. В даний час вказану земельну ділянку вона приватизувала, використовує її як присадибну земельну ділянку. Рішенням сесії Галицької міської ради від 09.07.2004 року для проходу на вищевказану земельну ділянку їй було встановлено проїзд шириною 2 м вздовж земельної ділянки, яка перебуває в користуванні відповідача [PERSON] та зобовязано останнього не чинити їй перешкод в користуванні цим проїздом. Однак, рішенням Галицького районного суду від 15.06.2010 року за позовом [PERSON] вказане рішення сесії Галицької міської ради було визнано недійсним, а ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.02.2011 року вказане рішення суду залишено без змін. На ці рішення суду нею подано касаційну скаргу. Її неодноразові звернення в різні інстанції з приводу можливості користуватися нею проходом на свою земельну ділянку, яким вона користувалася до цього часу, позитивних результатів не дали. Відмовляючи їй в цьому, Галицька міська рада, різні комісії посилаються на те, що до її земельної ділянки існує проїзд з вул. [PERSON], який також є проїздом до урочища «Пастівник» і використовується іншими власниками земельних ділянок в цьому урочищі. Так- проїзд дійсно існує, однак користуватись ним для проходу на свою земель:- ділянку досить незручно, дуже далеко обходити, особливо в дощову погоду. Просила позов задовольнити та встановити земельний сервітут, надавши право на безстрокове користування нею частиною земельної ділянки, я:- _ знаходиться в користуванні [PERSON] для забезпечення права проїзду та прохог з метою обслуговування своєї присадибної ділянки, що знаходиться по ву [PERSON], 66 в м. Галичі Івано-Франківської області. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав і суду пояснив, що з позивачкою [PERSON] тривалий час перебувають в неприязних стосунках приводу суміжного землекористування. Позивачка дійсно, раніше проходила ні свій город через його земельну ділянку, але при цьому завжди намагалася зробит; йому збитки. В даний час він приватизував свою земельну ділянку і не хоче, шог позивачка більше ходила чи їздила через його подвіря та робила збитки. До сво<: земельної ділянки вона має можливість проходити та їздити дорогою з ву: [PERSON], який також є проїздом до урочища «Пастівник» і використовується іншими власниками земельних ділянок, в тому числі і ним. Вважає, що вимога [PERSON] про встановлення земельного сервітуту не грунтується на законі і не може бути ним визнана. Крім того, з приводу можливого проходу на свою ділянку по існуючій межі між його (Дирди) та [PERSON]В земельними ділянками, [PERSON] до нього особисто не зверталася, а подала позов до суду. В задоволенні цього позову просив відмовити. Представник третьої особи, Галицької міської ради - [PERSON] б судовому засіданні позов [PERSON] вважає безпідставним і таким, що до задоволення не підлягає. Посилається при цьому на те, що рішенням Галицького районного суду від 15.06.2010 року було задоволено позов [PERSON] і рішення сесії Галицької міської ради від 09.07.2004 року, яким [PERSON] було надано дозвіл для проходу і проїзду на її земельну ділянку вздовж земельної ділянки, яка перебуває в користуванні відповідача [PERSON] та зобовязано останнього не чинити їй перешкод в користуванні цим проїздом, визнано недійсним, а ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.02.2011 року вказане рішенню суду залишено без змін. При винесенні вказаних рішень судом було визнано недоцільним встановлення сервітуту, оскільки [PERSON] має можливість проходу та проїзду на власну земельну ділянку площею 0.23 га, яка надана їй та використовується для ведення особистого селянського господарства дорогою з вул [PERSON], якою користуються власники земельних ділянок в урочищі «Пастівник>>. в тому числі і відповідач [PERSON] Метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання в разі неможливості задовольнити такі потреби в інший спосіб. Оскільки, можливість проходу та проїзду на свою земельну ділянку [PERSON] має, а встановлення сервітуту ускладнить використання за цільовим призначенням частини земельної ділянки, наданої [PERSON], в позові просила відмовити. Заслухавши пояснення сторін, їх представників та перевіривши матеріалі: справи суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають по сусідству б м. Галичі по вул. С.Бандери, 66 та 67 відповідно, обоє користуються присадибним;: земельними ділянками, які в даний час ними приватизовані, про що свідчать копі державних актів на право власності на земельні ділянки (а.с. 74 -76, 89). Конфігурація та розміщення земельної ділянки [PERSON] є такою, що пройти на цю земельну ділянку із свого подвіря власниця не може, через що рішенням сесії Галицької міської ради від 09.07.2004 року їй було встановлено проїзд шириною 2 м вздовж земельної ділянки, яка перебуває в користуванні [PERSON] та зобовязано останнього не чинити перешкод в користуванні цим проїздом. Однак, рішенням Галицького районного суду від 15.06.2010 року за позовом [PERSON] вищевказане рішення сесії Галицької міської ради було визнано недійсним, а ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.02.2011 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Скасовуючи раніше прийняте сесією Галицької міської ради рішення про надання [PERSON] дозволу на проїзд до власної земельної ділянки через земельну ділянку [PERSON] шириною 2 м, в рішенні суду зазначено, що [PERSON] має можливість проходу та проїзду на власну земельну ділянку площею 0.23 га, яка надана їй та використовується для ведення особистого селянського господарства дорогою з вул. [PERSON], якою користуються власники земельних ділянок в урочищі «Пастівник», в тому числі і відповідач [PERSON] Як вбачається з наданих сторонами план-схем розміщення їх земельних ділянок (а.с. 49, 94, 102), до земельної ділянки позивачки існує проїзд з вул. [PERSON], який також є проїздом до урочища «Пастівник» і використовується іншими власниками земельних ділянок в цьому урочищі. Цього не заперечує і сама позивачка. Однак, користуватись цим заїздом, яким є польова дорога, для проходу на свою земельну ділянку позивачці незручно через значну відстань, особливо в дощову погоду. В своєму письмовому запереченні на позов [PERSON] відповідач [PERSON] зазначив, що позивачка має можливість проходу до своєї земельної ділянки по існуючій межі між його земельною ділянкою та ділянкою [PERSON], але з цього приводу [PERSON] до нього особисто не зверталася, а подала позов до суду (а.с. 16-18). Про можливість проходу [PERSON] до своєї земельної ділянки по існуючій межі між ділянками [PERSON] і [PERSON] також зазначено в акті обстеження депутатської земельної комісії Галицької міської ради від 24.12.2010 року (а.с. 19). Відповідно до ст. 100 Земельного кодексу України власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Зважаючи на ту обставину, що позивачка [PERSON] тривалий час вже користувалася проходом на свою земельну ділянку по існуючій межі між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON], сам [PERSON] таку можливість не заперечує, а також враховуючи рекомендації депутатської земельної комісії Галицької міської ради суд вважає доцільним надати позивачці можливість і надалі користуватись таким проходом, встановивши на це земельний сервітут В звязку з вищенаведеним суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. На підставі ст.ст. 98 - 101 Земельного кодексу України, ст. ст. 401 - 404 ЦК України,

Outcome: partial