Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів. Посилаючись на те, що ним 28.04.2011 р. було позичено відповідачу кошти у розмірі 16 000,00 грн., із терміном повернення до 28.04.2012 р., про що свідчить розписка від 19.03.2010 р. Свої зобовязання відповідач не виконує в частині повернення позик, у звязку з чим позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача в його користь заборгованість за договором позики в розмірі 16 000,00 грн., та судові витрати. Позивач та його представник у судовому засіданні подав заяву про зменшення позовних вимог, та просить суд з мотивів та підстав викладені у позовній заяві стягнути з відповідача в його користь заборгованість за договором позики в розмірі 10 600,00 грн., та судові витрати. Відповідач у судовому засіданні не заперечує проти задоволення позовних вимог. Ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд вважає за можливим відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, ухвалити у судовому засіданні рішення про задоволення позову виходячи з наступного. Як вбачається із розписки від 28.04.2011 р., [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у розмірі 16 000,00 грн., із терміном повернення до 28.04.2012 р.. Частина 1 статті 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та умовах, встановленні договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобовязання за договором позики виконав, надавши відповідачу кошти у розмірі 16 000,00 грн.. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обовязковий до виконання сторонами. У відповідності до положень статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму грошових коштів. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановленні договором. Судом встановлено, що відповідач свої зобовязання за договором позики не виконав, і в строк до 28.04.2012 р. борг позивачу повернув частково, однак не повернув 10\~600,00 грн.. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Із статей 610, 611 ЦК України вбачається, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобовязання. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення з вини відповідачів прав позивача щодо повернення позики, та вважає, що позов підлягає до задоволення та стягнення з відповідача 10 600,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, відповідно до ст. 87 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», у відповідності до якої розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Позивачами були понесені судові витрати зі сплати судового збору, які підлягають стягненню з відповідача в користь позивачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд враховує, що законодавством установлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, яку здійснювала особа, яка надавала правову допомогу під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, та з врахуванням, що у судовому засіданні участі брала та ознайомлювалася з матеріалами справи в суді, вважає, що з відповідача підлягає стягненню в користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved