Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача, щодо порушення його прав та законних інтересів як працівника, шляхом невиплати заробітної плати, а також не проведення повного розрахунку при звільненні, зобовязати видати наказ, яким визнати позивача таким, що з 01.08.2008 року по 26.12.2008 року працював на посаді столяра та внести відповідні записи до трудової книжки, про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплат та компенсації за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн, та витрат на правову допомогу. В попередньому судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала в повному обємі із підстав зазначених в позові. При цьому пояснила, що позивач заяв про прийняття на роботу та про звільнення з роботи не писав, трудову книжку не здавав. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, просили розглядати справу в їх відсутності, позов підтримують. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивач ніколи не працював у відповідача, заяв про прийняття на роботу, про звільнення з роботи, про надання відпусток не писав, трудову книжку не здавав. Журнал реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці та Журнал реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці на робочому місці, а також табелі явки на роботу робітників, не відповідають дійсності, оригінали відсутні на підприємстві, оформлені [PERSON]П, якому в позові відмовлено, про що і надані рішення судів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов не підлягає задоволення. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.ст. 24, 38, 115, 116, 231, 233,\~237-1 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів із змінами та доповненнями. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що ні позивач, ні його представник не надали належних, достовірних, допустимих, достатніх доказів на підтвердження вимог, викладених в позовній заяві. Достовірність доказів це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування, А достатність це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу по суті. Позивач не довів, що працював ТзОВ «Спецбудкомплекс» столяром належними та допустимим доказами. У трудовій книжці таких записів немає /а.с.11-13/, про встановлення факту перебування в трудових відносинах із відповідачем вимог не заявляв. Згідно даних із центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, позивач у відповідача не значився і заробітної плати не отримував./а.с.14/. Сторони не заперечують тієї обставини, що позивач заяв про прийняття на роботу, про звільнення з роботи, про надання відпусток не писав, трудову книжку не здавав. Судом критично оцінюється як доказ, Журнал реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці/а.с.16,17/ та Журнал реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці на робочому місці/а.с.18\\21/, а також табелі явки на роботу робітників/а.с.22-24/, оскільки оригінали таких документів на підприємстві відсутні, надані лише в ксерокопіях. Більше того, оформлені, як пояснив представник відповідача, [PERSON]П, якому в аналогічному позові відмовлено, про що свідчать рішення судів./а.с. 43,44/. Крім того, зазначені документи складені 19.02.2008 року, а інструктаж з позивачем проведений нібито 01.04.2008 року, хоча термін позовних вимог становить з 01.08.2008 року. Суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог про визнання дій неправомірними, про зобовязання вчинити певні дії, про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплат та компенсації за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди відмовити за безпідставністю. У відповідності зі ст. ст. 233, 234 КЗпП України, визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. В процесі розгляду справи представником відповідача було заявлено про застосування зазначеної норми закону при вирішенні спору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed