Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості за аліментами і неустойки. Свої позовні вимоги мотивує наступним. З відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Згідно рішення Васильківського міського суду Київської області у справі № 2-1091/2007 р., відповідач зобовязаний виплачувати на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 300 (триста) гривень щомісячно від усіх видів його заробітку до повноліття дитини. На підставі вказаного рішення Васильківським міським судом Київської області 06.06.2007 року було видано виконавчий лист, на підставі якого відділом державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області було відкрито виконавче провадження. Позивач зазначає, що відповідач аліменти не сплачує, а тому просить стягнути заборгованість за аліментами та суму пені. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та вказав, що він не знав про наявність заборгованості, державний виконавець його повідомляв. Також відповідач зазначив, що він після виклику до суду звернувся до держаного виконавця і отриав розрахунок заборгованості, який є іншим ніж той, який надала до суду позивач. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом достовірно встановлено, і сторонами у справі визнано факти стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліменти в сумі 300,00 грн. щомісячно. Відповідно до довідки-розрахунку №100/2 від 14.05.2013 року заборгованість по сплаті аліментів відповідача становить 4500,00 грн. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положенням ст. ст. 181, 182 СК України встановлено способи виконання батьками обовязку утримувати дитину. В разі відсутності домовленості між батьками дитини про її утримання, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі її матері, батька. При визначені розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 195 СК України заборгованість за аліменти, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліменти обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Згідно зі ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Враховуючи те, що виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у виконавчій службі і заборгованість зі сплати аліментів відповідача за позовом станом час вирішення справи складає 4500,00 грн. та те що вказана сума аліментів вже підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом на підставі виконавчого листа виданого Васильківським міськрайонним судом, то рішення суду у цій справі призведе до повторного стягнення суми боргу по сплаті аліментів. Відповідно вимоги первісного позову про стягнення заборгованості по сплаті аліментів задоволенню не підлягають. Щодо суми пені, то враховуючи те, що позивач не надав суду докази того, що відповідач належним чином повідомлявся про наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів, то суд дійшов висновку про необхідність відмови в позові про стягнення аліментів. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed