Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-28 00:00:00

ТОВ Комплекс Агромарс звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування матеріальної шкоди завданої підприємству працівником [PERSON], обґрунтовуючи своїх позовні вимоги тим, що відповідач, [PERSON] на підставі наказу №645 КА/к-п від 26 липня 2011 року був прийнятий на роботу в ТОВ Комплекс Агромарс на посаду водія із суміщенням з посадою експедитора автофургону ISUZU NOR 71Р д.н.з. [NUMBER] автоколони №3 транспортного департаменту Гаврилівського птахівничого комплексу. Відповідно до Наказу № 666 КА/к-п-д від 30.12.2011 року відповідача було переведено на посаду водія із суміщенням з посадою експедитора автофургону ISUZU NOR 71Р № [NUMBER]. Між [PERSON] та ТОВ Комплекс Агромарс було укладено ряд договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно яких в обовязки робітника входило приймати для доставки, доставляти, перевозити та передавати переданих йому матеріальних цінностей (кормів та мясопродукції), згідно видаткових накладних та актів прийому-передачі. В звязку з невиконанням відповідачем покладених на нього обовязків, підприємству було завдано матеріальні збитки в розмірі 3371 грн. 54 коп. (три тисячі триста сімдесят одна гривня пятдесят чотири копійки), які представник позивача і просить стягнути з відповідача на користь ТОВ Комплекс Агромарс. В судовому засіданні представник позивача підтримав свої позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, доповнивши те, що відповідач неодноразово приймав під особисту матеріальну відповідальність корми та м'ясопродукцію для доставки їх в пункт призначення згідно видаткових (товарно-транспортних) накладних, що додані до матеріалів справи, але під час передачі продукції контрагентам виявлялася її нестача, сам факт і розмір якої підтверджується складеними відповідно кожної недостачі актами прийому-передачі, копії яких також додані до матеріалів справи. Згідно наданої відомості, нестача водія [PERSON] становить 3371 грн. 54 коп., яку представник позивача і просить стягнути. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що дійсно він працював на даному підприємстві на посаді водія-експедитора, в його обовязки входило приймати для доставки, доставляти, перевозити та передавати переданих йому матеріальних цінностей, а саме: кормів та мясопродукції на підставі видаткових накладних та актів прийому-передачі. Він вважає, що покладені на нього обовязки, виконував в повному обсязі. Пояснив, що нестача могла відбутись внаслідок природного убутку продукції при перевезенні до споживача (розморозка, усушка, тощо). З розрахунків листків по заробітній платі йому стало відомо про відрахування по наказам щодо відшкодування матеріальної шкоди. На момент звільнення він вважав, що заборгованість виплачена. Згідно розрахунків, загальна сума недовозу продукції становила 2217,79 грн. (дві тисячі двісті сімнадцять гривень сімдесят девять копійок), а стягнуто 5219,29 грн. (пять тисяч двісті девятнадцять гривень двадцять девять копійок), тобто більше в два рази. В задоволенні позову просить відмовити, оскільки матеріальний збиток погашений. Представник відповідача в судому засіданні позов не визнав, оскільки матеріальна шкода, яка була заподіяна підприємству його працівником вже відшкодовано в подвійному розмірі, що підтверджується наданими представником позивача розрахунковими листами по заробітній платі, а в розрахунках по нестачі продукції не враховані вимоги наказу Позивача від 17.02.2011 року №160 Про систему обрахунків недовозів мясопродукції при транспортуванні в якому зазначено, що не вважається недовозом, а також те, що вважається тратами при транспортуванні. Вислухавши, представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ст.3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як було встановлено в судовому засіданні ТОВ Комплекс Агромарс відповідно до наказу №645 КА/к-п від 26.07.2011 року, [PERSON] було прийнято на роботу водієм із суміщенням з посадою експедитора автофургону ISUZU NOR 71Р д.н.з. [NUMBER] автоколони №3 транспортного департаменту Гаврилівського птахівничого комплексу з 27 липня 2011 року зі строком випробування 1 (один) місяць), з оплатою праці відповідно до штатного розпису. Згідно витягу із наказу № 666 КА/к-п-д від 30.12.2011 року [PERSON] було переведено на посаду водія із суміщенням з посадою експедитора автофургону ISUZU NOR 71Р № [NUMBER]. Між [PERSON] та ТОВ Комплекс Агромарс було укладено ряд договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до яких в обовязки робітника входило приймати для доставки, доставляти, перевозити та передавати переданих йому матеріальних цінностей (кормів та мясопродукції), згідно видаткових накладних та актів прийому-передачі. У статті ст.135-1 Кодексу законів про працю України письмові договори про повну матеріальну відповідальність можуть бути укладені підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного і, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Статтею 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Згідно ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Розмір збитків на підставі ст.135-3 КЗпП України визначається за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками розглядаючи спори щодо відшкодування шкоди працівником, суд у кожному окремому випадку зобов'язаний дослідити обставини, від яких залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема з'ясувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, що забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відповідно до відомості нестачі, загальна сума якої становить 3371,54 грн.(три тисячі триста сімдесят одна гривня пятдесят чотири копійки). Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не було доведено правильність проведення обрахунку суми нестачі відповідно до внутрішніх нормативних документів ТОВ Комплекс Агромарс (наказа від 17.02.2011 року №160 Про систему обрахунків недовозів мясопродукції при транспортуванні), а тому суд приходить до висновку, що сума стягуємої позивачем матеріальної шкоди є вірною. Виходячи із змісту ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З аналізу наданих суду позивачем доказів на підтвердження своїх позовних вимог, суд дійшов до висновку про те, що позивачем не доведено наявність умов, передбачених ст.130 КЗпП України, які можуть бути підставою для відшкодування матеріальної шкоди з [PERSON] на користь ТОВ Комплекс Агромарс. Крім цього, відповідно до ст.131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Власником (Позивачем) не надано до суду доказів про створення колективу (бригаді) умов, необхідних для належного виконання ними прийнятих за договором зобов'язань, та про вжиття належних заходів для схоронності матеріальних цінностей. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Комплекс Агромарс до [PERSON] про стягнення шкоди, заподіяної підприємству працівником. На підставі ст.ст.130, 131, 135, 139 Кодексу законів про працю України, п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками та

Outcome: dismissed