Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради та [PERSON], треті особи [PERSON] та приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про поновлення строку позовної давності, визнання рішення виконкому частково недійсним, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, визначення ідеальної частки у домоволодінні, визнання права власності на частку домоволодіння за забудовником, розподіл домоволодіння в натурі та визнання договору дарування недійсним. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилалася на те, що її батьки [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мали двох доньок: [PERSON], 1949 року народження, та позивачку [PERSON], [INFO]. Батькам позивачки на праві приватної власності належало домоволодіння [ADDRESS], правовстановлюючі документи на яке були оформлені на ім'я [PERSON]. [INFO] року помер [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS]. Позивачка разом з сестрою відмовилися від спадщини на користь матері, у зв'язку з чим 11.06.1974 року на ім'я [PERSON] нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 12 частину вказаного домоволодіння. Позивачка весь час з самого народження проживала у даному домоволодінні, 05.08.1973 року зареєструвала шлюб із [PERSON], який також оселився у даному житловому будинку разом з дружиною та її матір'ю. В цей період [PERSON] встановила порядок користування домоволодінням та виділила позивачці з чоловіком для проживання в будинку житлові кімнати 2-6 житловою площею 9,9 кв.м, та кімнату 2-5 житловою площею 7,0 кв.м.. Зі згоди матері позивачка разом з чоловіком вирішили побудувати прибудову до домоволодіння, а саме: прибудувати до виділених матір'ю кімнат іще дві житлові кімнати, кухню, коридор та зробити окремий вихід. Для цього, починаючи з 1974 року почали завозити будівельні матеріали та готувалися поступово до будівництва. Протягом 1977 року сім'єю позивачки на особисті кошти, за придбані будматеріали та своїм трудом було збудовано прибудову: житлову кімнату 2-3 житловою площею 14,0 кв.м., житлову кімнату 2-4 житловою площею 10,5 кв.м., кухню 2-2 площею 7,6 кв.м. та веранду 2-І площею 5,2 кв.м. При цьому заклали дверний пройом, який існував між кімнатами 2-6 та 1-2, а також зробили окремий вихід з веранди 2-1. Таким чином, домоволодіння повністю було поділено на дві окремі частини, в одній з яких проживала [PERSON], а в іншій - позивачка з чоловіком та донькою [PERSON], [INFO]. Вищевказані приміщення були самовільними, позивачка не зверталася до виконкому про їх узаконення, оскільки ніякого спору щодо користування ними не було. 15.07.1983 року було розірвано шлюб між позивачкою та [PERSON], який пішов на інше місце проживання. 29 січня 1988 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON], та прийняла прізвище [PERSON]. Донька позивачки [PERSON] 08.07.1998 року зареєструвала шлюб з [PERSON], від сумісного життя з яким [INFO] року народила дитину [PERSON]. У 2003 році [PERSON] разом з неповнолітньою дитиною зі згоди [PERSON] зареєструвалися за місцем проживання за адресою: [ADDRESS], де проживають і по теперішній час. Згодом [PERSON] стала оспорювати право позивачки на прибудови, які були збудовані нею та її колишнім чоловіком [PERSON] за їх кошти та власним трудом, вимагала звільнити домоволодіння та надати можливість відчужити його, оскільки усе домоволодіння, в тому числі і самовільні будівлі, належать на праві власності тільки їй. При зверненні у 2006 році до виконкому АНД райради з приводу узаконення вказаної самовільної прибудови з'ясувалося, що рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 10.04.1987 року №236/1 прибудови узаконені за [PERSON]. На підставі цього рішення та замість свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину від 11 липня 1974 року [PERSON] отримала свідоцтво про право приватної власності на домоволодіння [ADDRESS] в цілому, видане 18.05.1987 року Відділом комунального господарства виконкому АНД райради народних депутатів. Про наявність такого свідоцтва, як і про наявність рішення виконкому від 10.04.87 року позивачка дізналась лише у 2006 році, у зв'язку з чим просила суд поновити їй пропущений строк на звернення до суду з даним позовом. Посилаючись на те, що вказана прибудова збудована особисто нею, за власні кошти, колишній чоловік [PERSON] на них не претендує, між позивачкою та матір'ю [PERSON] була домовленість про їх будівництво особисто для її сім'ї, тому позивачка просила суд визнати вищевказане рішення виконкому частково недійсним, встановити ідеальні частки у домоволодінні, визнати за нею право власності на вказані прибудови та виділити їх в натурі. В ході розгляду справи в суді було встановлено, що 24.11.2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування домоволодіння [ADDRESS] в цілому. При укладанні договору [PERSON] ввела в оману нотаріуса, надавши недійсні свідчення щодо наявності спору з приводу житлового будинку та реєстрації в ньому неповнолітньої дитини. Таким чином вона зробила відчуження тієї частини нерухомого майна, яка їй фактично не належало, оскільки договір дарування укладений з порушенням прав неповнолітньої дитини, під час укладення договору предмет договору перебував у спорі, що призвело до порушення вимоги ст. 228 ЦК України. [INFO] року [PERSON] померла, перебуваючи з 14.05.2010 року на лікуванні в КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня». Посилаючись на дані обставини позивачка доповнила свої позовні вимоги та просила також визнати недійсним вказаний договір дарування, повернувши сторони у первісний стан. Згідно з висновком №1700/1701-10 від 17.11.2010 року судової будівельно-технічної експертизи, складеним Дніпропетровським НДІ судових експертиз, ідеальна частка в домоволодінні [ADDRESS], що складається з: житлової кімнати 2-3 площею 14 кв.м, житлової кімнати 2-4 площею 10,5 кв.м, кухні 2-2 площею 7,6 кв.м, веранди 2-1 площею 5,2 кв.м, становить 39/100 частин усього домоволодіння. Виділ вказаної ідеальної чистки можливий, оскільки наявні усі передбачені будівельними нормами приміщення загальною площею 37,3 кв.м, що є достатнім для облаштування однокімнатної квартири. Даним висновком запропоновано один варіант технічного розділу домоволодіння відповідно до розміру встановлених ідеальних часток, при цьому вартість квартири №2 (власника 39/100 частки) разом з надвірними будівлями та спорудами становить 35753,00 грн., що на 457,00 гри. більше ідеальної частки. Вартість квартири №1 (власника 61/100 частки) становить 55770,00 грн. Позивачка просила розподілити домоволодіння згідно із запропонованим експертом варіантом розподілу та не заперечувала проти стягнення з неї на користь відповідачки вартості вказаної компенсації. Відповідачка [PERSON] та її представник позов не визнали та суду пояснили, що позивачка знала про отримання [PERSON] рішення виконкому №236/1 від 18.05.1985 року, яким були узаконені прибудови до житлового будинку по [ADDRESS]. У 1987 році, коли [PERSON] зверталася до виконкому для узаконення прибудов до житлового будинку, а також одержала таке рішення виконкому і свідоцтво про право власності на весь будинок, [PERSON] проживала разом з нею в даному домоволодінні, як донька, і знала про отримання матір'ю на своє ім'я свідоцтва про право власності на домоволодіння в цілому. Ствердження позивачки про будівництво нею вказаної прибудови до будинку особисто та за власні кошти не відповідає дійсності, оскільки усі роботи проводилися тільки власницею [PERSON]. Будь-яких підстав для визнання недійсним договору дарування позивачкою не зазначено, а тому в цій частині позову відповідачка також просила відмовити. Представник виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та постановити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Третя особа [PERSON] позов підтримав та підтвердив обставини, викладені у позовній заяві. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомила. При розгляді справи по суті судом неодноразово визнавалася обов'язковою явка у судове засідання відповідачки за первісним позовом [PERSON], однак відповідачка [PERSON] заперечувала проти виконання ухвали суду та не забезпечила явку [PERSON] для надання нею пояснень особисто, хоча згідно з довідкою КЗ «Дніпропетровська міська лікарня №14» №11/147 від 03.09.2009 року, [PERSON], 1927 р.н., перебувала на обліку у лікаря психіатра з 1993 року та у 2006 році знята з обліку у зв'язку з одужанням, тобто могла за станом здоров'я надавати пояснення (а.с.140). Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи та висновки експертизи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON], які перебували у зареєстрованому шлюбі та мали двох доньок: [PERSON], 1949 року народження, та позивачку [PERSON], [INFO]. В період шлюбу ними було збудоване домоволодіння [ADDRESS] (раніше [ADDRESS], що підтверджується договором на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 06.08.1951 року (а.с.101, 102), рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів №164 від 28.02.1968 року (а.с.103) та свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 23.01.1974 року, видане на ім'я [PERSON] (а.с.104). [INFO] року помер [PERSON] помер. 11.06.1974 року нотаріусом Четвертої дніпропетровської нотарільної контори [PERSON] на ім'я дружини померлого [PERSON] були видані: свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя - ? частину домоволодіння [ADDRESS] (а.с.109); та свідоцтво про право на спадщину зав законом - ? частину домоволодіння [ADDRESS] (а.с.108). Позивачка з народження проживала у даному домоволодінні, 05.08.1973 року зареєструвала шлюб із [PERSON], який також оселився у даному житловому будинку разом з дружиною та її матір'ю. [PERSON] встановила порядок користування домоволодінням та виділила позивачці з чоловіком для проживання в будинку житлові кімнати 2-6 житловою площею 9,9 кв.м, та кімнату 2-5 житловою площею 7,0 кв.м.. Протягом 1977 року зі згоди матері [PERSON] сім'єю позивачки на особисті кошти, за придбані будматеріали та своїм трудом було збудовано прибудову: житлову кімнату 2-3 житловою площею 14,0 кв.м., житлову кімнату 2-4 житловою площею 10,5 кв.м., кухню 2-2 площею 7,6 кв.м, та веранду 2-І площею 5,2 кв.м. При цьому заклали дверний пройом, який існував між кімнатами 2-6 та 1-2, а також зробили окремий вихід з веранди 2-1. Таким чином, домоволодіння повністю було поділено на дві окремі частини, в одній з яких проживала [PERSON], а в іншій - позивачка з чоловіком та донькою [PERSON], [INFO]. Даний факт підтверджується поясненнями позивачки та не був спростований у ході розгляду справи відповідачкою. Пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] також доводять ту обставину, що домоволодіння було фактично розділено на дві частини, в одній з яких проживала [PERSON], а в іншій - сім'я [PERSON], які протягом 1977 року самовільно для свого проживання, за власні кошти та власними зусиллями побудували прибудову: житлову кімнату 2-3 житловою площею 14,0 кв.м., житлову кімнату 2-4 житловою площею 10,5 кв.м., кухню 2-2 площею 7,6 кв.м. та веранду 2-І площею 5,2 кв.м. [PERSON] не заперечувала проти вказаного будівництва, на нього не претендувала та в даних кімнатах не проживала. Спірне домоволодіння до теперішнього часу перебуває в такому стані з двома окремими виходами. З технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS] від 21.01.1987 року (а.с.11-14) та з технічного паспорту від 01.09.2006 року (а.с.51-53) вбачається, що житловий будинок літ.А-1 був розділений на квартиру 1 (1-1- коридор пл. 5,9 кв.м, 1-2-житлова пл. 11,4 кв.м, 1-3-житлова пл. 9,4 кв.м, 1-4-кухня пл. 6,8 кв.м, загальною площею 33.5 кв.м) та квартиру 2 (2-1-веранда пл. 5,2 кв.м, 2-2-кухня пл. 7,6 кв.м, 2-3-житлова пл. 14,0 кв.м, 2-4-житлова пл. 10.5 кв.м, 2-5-житлова пл. 7,0 кв.м, 2-6-житлова пл. 9,9 кв.м, загальною площею 54. 2 кв.м). В квартирі №1 проживала [PERSON], а в квартирі №2 сім'я позивачки [PERSON]. Вищевказані приміщення були самовільними, позивачка не зверталася до виконкому про їх узаконення, оскільки ніякого спору щодо користування ними не було. До спростувань відповідачкою факту постійного проживання сім'ї позивачки в кв.№2 даного домоволодіння, розподілу будинку на 2 частини та будівництво спірних прибудов особисто [PERSON] для власних потреб та власного проживання, суд ставиться критично, оскільки ці ствердження, на думку суду, ґрунтуються лише на бажанні мати у власності домоволодіння в цілому, не визнаючи при цьому внесений вклад як зусиллями, трудом, так і грошима позивачкою [PERSON]. Будівництво додаткової житлової площі для людини похилого віку ([PERSON] 1923 р.н.), яка має дохід у вигляді пенсії, суперечить загальним життєвим поняттям та матеріалам справи. Доказів, які б спростовували факт будівництва спірних прибудов сім'єю позивачки для власного проживання та за власні кошти, та в той же час давали б підстави переконатися у їх будівництві тільки [PERSON] для власного проживання та за власні кошти, відповідачкою не надано та суду не доведено. Таким чином, узагальнюючи усі зібрані по справі докази, суд вважає визнати за [PERSON], як за забудовником, право власні на прибудову, що складається з: житлової кімнати 2-3 площею 14 кв.м, житлової кімнати 2-4 площею 10,5 кв.м, кухні 2-2 площею 7,6 кв.м, веранди 2-1 площею 5,2 кв.м. Згідно з висновком №1700/1701-10 від 17.11.2010 року судової будівельно-технічної експертизи, складеним Дніпропетровським НДІ судових експертиз, ідеальна частка в домоволодінні [ADDRESS], що складається з: житлової кімнати 2-3 площею 14 кв.м, житлової кімнати 2-4 площею 10,5 кв.м, кухні 2-2 площею 7,6 кв.м, веранди 2-1 площею 5,2 кв.м, становить 39/100 частин усього домоволодіння. 15.07.1983 року було розірвано шлюб між позивачкою та [PERSON], який пішов на інше місце проживання. 29 січня 1988 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON], та прийняла прізвище [PERSON]. Донька позивачки [PERSON] 08.07.1998 року зареєструвала шлюб з [PERSON], від спільного життя з яким [INFO] року народила дитину [PERSON]. У 2003 році [PERSON] разом з неповнолітньою дитиною зі згоди [PERSON] зареєструвалися за місцем проживання за адресою: [ADDRESS]. У 2006 році між сім'єю [PERSON] та [PERSON] виник конфлікт, після якого дочці позивачки [PERSON], яка проживала у іншій частині житлового будинку, почали чинитися перешкоди в проживанні та виник спір щодо її права проживання. Так, у 2006 році позивачка отримала копію рішення виконкому Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 10.04.1987 року №236/1 про узаконення прибудови, яка була збудована за [PERSON]. На підставі цього рішення та замість свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину від 11 липня 1974 року [PERSON] отримала свідоцтво про право приватної власності на домоволодіння [ADDRESS] б цілому, видане 18.05.1987 року Відділом комунального господарства виконкому АНД райради народних депутатів. Таким чином, суд вважає поновити позивачці строк звернення до суду, оскільки, на думку суду, він був пропущений нею з поважних причин, через необізнаність про існування такого рішення. Враховуючи викладене та, заважаючи на те, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт будівництва прибудови [PERSON] та підстави для визнання на них права власності за позивачкою, тому суд вважає визнати частково недійсним рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради №236/1 від 10.04.1986 року, в частині узаконення житлової прибудови А1-1 до будинку та веранди а-1 по [ADDRESS] за [PERSON], та визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок від 18.05.1987 року, видане відділом комунального господарства виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради в частині визнання 39/100 частин, що складається з житлових кімнат 2-3, 2-4, кухні 2-2 та веранди 2-1 у житловому будинку А-1 по [ADDRESS] за [PERSON]. 24.11.2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування домоволодіння [ADDRESS] в цілому, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №4080 (а.с.100). 04.06.2010 року [PERSON] померла, перебуваючи з 14.05.2010 року на лікуванні в КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня», хоча згідно з довідкою КЗ «Дніпропетровська міська лікарня №14» №11/147 від 03.09.2009 року, [PERSON], 1927 р.н., перебувала на обліку у лікаря психіатра з 1993 року та у 2006 році знята з обліку у зв'язку з одужанням. Як вбачається з листів [PERSON] (а.с. 213-215), які були предметом обговорення в судовому засіданні та їх походження не спростовано відповідачкою, [PERSON] особисто визнавала право на частину житлового будинку за дочкою [PERSON] та мала бажання продати домоволодіння, купити собі квартиру, а частину грошей від продажу «половини позивачки» сплатити їй у нотаріуса. Таким чином, суд дійшов висновку, що між [PERSON] та [PERSON] була домовленість щодо створення спільної власності згідно зі ст.112 ЦК України (в редакції 1963 року). Відповідно до ст. 113 цього кодексу, що діяв на час виникнення даних правовідносин, володіння, користування, розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників. Таким чином, на думку суду, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору дарування підлягають задоволенню частково, у зв'язку з чим суд вважає згідно з вимогами ст.228 ЦК України визнати частково, у 39/100 частинах, недійсним договір дарування домоволодіння [ADDRESS], укладений 24.11.2006 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №4080. Відповідно до висновку №1700/1701-10 від 17.11.2010 року судової будівельно-технічної експертизи, складеним Дніпропетровським НДІ судових експертиз, ідеальна частка в домоволодінні [ADDRESS], що складається з: житлової кімнати 2-3 площею 14 кв.м, житлової кімнати 2-4 площею 10,5 кв.м, кухні 2-2 площею 7,6 кв.м, веранди 2-1 площею 5,2 кв.м, становить 39/100 частин усього домоволодіння. Виділ вказаної ідеальної чистки можливий, оскільки наявні усі передбачені будівельними нормами приміщення загальною площею 37,3 кв.м, що є достатнім для облаштування однокімнатної квартири. Даним висновком запропоновано один варіант технічного розділу домоволодіння відповідно до розміру встановлених ідеальних часток, при цьому вартість квартири №2( власника 39/100 частки) разом з надвірними будівлями та спорудами становить 35753,00 грн., що на 457,00 гри. більше ідеальної частки. Вартість квартири №1 (власника 61/100 частки) становить 55770,00 грн. Враховуючи вищевикладене, згідно з вимогами ст.367 ЦК України, суд вважає розділити в натурі домоволодіння [ADDRESS] та виділити у власність [PERSON] 39/100 частин домоволодіння [ADDRESS], що складається з прибудови А1-1 (житлові кімнати 2-3, 2-4 та кухня 2-2) та веранди а-1 (кімната 2-1) у житловому будинку А-1, загальною площею 37,3 кв.м; зобов'язати [PERSON] закласти дверний проріз між кімнатами 2-3 та 2-6 у житловому будинку А-1 по [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 457,00 гривень компенсації вартості 39/100 частин домоволодіння. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає стягнути З [PERSON] на користь [PERSON] 330 гривень судових витрат та 2062 гривні 08 копійок витрат за проведення будівельно-технічної експертизи, а всього 2392 гривні 08 копійок, а також 52 гривні 96 копійок судового збору на користь держави.

Outcome: partial