Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-28 00:00:00

04 лютого 2013 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Костянтинівського державного хімічного заводу про стягнення заборгованості по заробітній платі. Свої вимоги позивач обгрунтувала тим, що працювала апаратником знесолювання в Костянтинівському державному хімічному заводі з 07 серпня 1979 року по 15 листопада 2012 року. В день звільнення відповідач не провів з нею повний розрахунок, не сплатив заробітну плату за жовтень-листопад 2012 року, що є порушенням ст.116 КЗпП України. Тому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі, яка складає 3286 грн. 90 коп. 22 лютого 2013 року позивач [PERSON] надала до суду доповнення до позовних вимог, в якому просила стягнути в відповідача на її користь компенсацію за затримку виплати заробітної плати при звільненні за кожний прострочений день згідно законодавства України. 04 березня 2013 року позивач [PERSON] надала до суду доповнення до позовних вимог, в якому просила стягнути в відповідача на її користь компенсацію за кожний прострочений день несвоєчасної виплати заробітної плати при звільненні, розмір якої вона вважає складає 8000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги, посилаючись на наведені у позові та додатках до нього доводи, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованості із заробітної плати за період часу з жовтеня по листопад 2012 року включно у розмірі 3286 гривень 90 копійок та згідно ст.117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку з 16 листопада 2012 року по дату винесення судом цього рішення. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву, вякій просила розглянути справу у її відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог і стягнення на користь позивача заборгованості із заротіної плати та передбаченої ст. 117 КЗпП компенсації за затримку розрахунку при звільненні. Зясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на Костянтинівському державному хімічному заводі на посаді лаборанта хімічного аналізу ІІІ розряду з 07 серпня 1979 року по 15 листопада 2012 року і була звільнена з підприємства за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с.6-7,11,18). Відповідно до довідки Костянтинівського державного хімічного заводу № 110 від 17 січня 2013 (а.с.2) заборгованість відповідача перед позивачем із виплати заробітної плати за жовтень 2012 року становить 1630,21 грн., за листопад 2012 року 1656,69 грн. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений строк виплатити не оспорювану ним суму. Але, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, повний розрахунок з позивачем з виплатою усіх належних їй сум проведений не був. Заборгованість із заробітної плати на дату звільнення в загальній сумі становила 3286 грн. 90 копійок, яка підлягає стягненню з відповідача. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оплату праці» трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно з законодавством про трудові спори. Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим поста новою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 з відповідними змінами. Згідно п.2 Порядку обчислення такого середнього заробітку визначається виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, а також Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачен ня положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 2371 цього кодексу від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012. Крім того суд керується нормами тривалості робочого часу у 2012-2013 p.p., визначеними згідно листів Міністерства соціальної політики України від 23.08.2011 р.№ 8515/о/14-11/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік" та від 21.08.2012 р. № 9050/0/14-12/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік". Середньоденний заробіток [PERSON] у 2012 році становив 87 гривень 16 копійок, що підтверджується довідкою відповідача № 371 від 11 березня 2013 року, перевіреної судом (а.с.26). Час затримки розрахунку при звільненні, визначений з урахуванням Рішення Конституційного Суду України, з 16 листопада 2012 року по дату винесення судом цього рішення - 29 березня 2013 року, становить 93 дні (при п'ятиденному робочому тижні) і, таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який слід стягнути з відповідача на користь позивача, складає 8105 грн. 88 коп.(87,16 грн. х 93 дн.). В силу ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 229,40 грн. На підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України, ст.32 Закону України «Про оплату праці», Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012,

Outcome: approved