Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказує, що відповідачка [PERSON] являється його матір'ю, проте неналежним чином ставиться до виконання своїх обов'язків по його утриманню та вихованню, не займається його вихованням, не цікавиться інтересами та потребами. Тому звернувся до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву через канцелярію суду, зазначивши, що позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити та слухати справу без його участі. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору (а.с. 35) в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що відповідачка фактично не виконує обов'язки щодо свого неповнолітнього сина [PERSON], тому просить задовольнити позов. Представник служби у справах дітей Калинівської районної державної адміністрації Омельчук В.І., яка діє за дорученням (а.с. 30) позовні вимоги підтримала Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча про дату судового засідання була повідомлена належним чином шляхом публікації оголошення про виклик в судове засідання в газеті «Вінниччина». Згідно п.1 ч.9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення в пресі. За вказаних обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Так, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що неповнолітній [PERSON], [INFO], є сином відповідачки [PERSON], вказане підтверджується свідоцтвом про народження останнього (а.с. 12). При тому відповідачка [PERSON] зневажливим чином ставиться до своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина [PERSON]- не займається його вихованням, не забезпечує належного догляду за ним, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання; не забезпечує необхідного харчування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Внаслідок цього неповнолітній [PERSON] проживає разом зі своїм батьком [PERSON] Той факт, що відповідачка [PERSON] неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до дитини [PERSON], підтверджується довідкою-характеристикою №4289 від 21.11.2012 р., виданою виконкомом Калинівської міської ради Вінницької області, згідно якої [PERSON] не проживає на території України з березня 1998 року; актом обстеження житлових умов заявника від 19.11.2012 р., за матеріалами якої [PERSON] не проживає разом з сім'єю, місце її знаходження невідоме; письмовими поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], які наявні в матеріалах справи (а.с. 7); доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] визнано комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Вони повинні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Окрім того, відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. При винесені рішення суд керується п.2 ч.1 ст. 164 СК України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved