Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-09 00:00:00

У липні 2011 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 11 травня 1996 року по 10 червня 2010 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Зазначає, що під час шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано: земельну ділянку площею 0,588 га та житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: Київська область, Броварський район, с. Пухівка, вул. Щорса, 1. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить визнати зазначене нерухоме майно спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину цього майна. Відповідач [PERSON] предявила зустрічний позов про поділ майна подружжя та з урахуванням уточнених позовних вимог, просить збільшити її частку в спільному майні подружжя, посилаючись на те, що з нею проживає син, який є інвалідом з дитинства, а розмір аліментів є недостатнім для його утримання та лікування. Також зазначає, що земельна ділянка площею 0,07 га для ведення особистого підсобного господарства не може бути спільним майном подружжя, оскільки надана їй особисто, тому поділу підлягає земельна ділянка загальною площею 0, 518 га. Просить визнати за нею право власності на 13/20 частини домоволодіння та земельної ділянки площею 0,518 га, що розташовані по вул. Щорса, 1 в с. Пухівка Броварського району Київської області. У судовому засіданні представник позивача за основним позовом підтримала позовні вимоги повністю, а проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Відповідач проти основного позову заперечувала, зустрічний позов підтримала і просили його задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 травня 1996 року по 10 червня 2010 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про одруження, розірвання шлюбу та народження. Під час шлюбу сторін ними набуто наступне майно: - житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Щорса, 1 в с. Пухівка Броварського району Київської області на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10 січня 2001 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в Броварському МБТІ 16 січня 2001р.; - земельна ділянка площею 0,271 га., цільове призначеня для ведення особистого підсобного господарства, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 10 січня 2001 року приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу [PERSON] Згідно рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 02 березня 2001 року № 199, [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки, які були надані у постійне користування для індивідуального житлового будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд 0, 25 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,07 га. На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.01.2001 року та рішення Пухівської сільської ради від 02.03.2001 року на імя [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-КВ № 076178, згідно якого їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,588 га, з яких, 0,250 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, 0,338 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована по вул. Щорса, 1 в с. Пухівка Броварського району Київської області Згідно свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові виданого 07 березня 2003 року відділом РАГС Броварського міського управління юстиції Київської області, [PERSON] перемінила прізвище на [PERSON] Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка площею 0,271 на для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані по вул. Щорса, 1 в с. Пухівка є спільною сумісною власністю сторін, оскільки придбані ними під час шлюбу. У пункті 18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року з послідуючими змінами від 19.03.2010 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ розяснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України. Оскільки на вказаній вище земельній ділянці площею 0,250 га, приватизованої на імя [PERSON], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель знаходиться житловий будинок, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, то суд приходить до висновку, що право спільної сумісної власності на неї у позивача виникло з моменту її приватизації, як похідне від його права власності на придбаний сторонами будинок, у відповідності до ч. 1 ст. 86, пункту г ч. 1 ст. 87, п. а ч. 2 ст. 89, ч. 4 ст. 120 ЗК України, ст.ст. 60, 61 СК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] не заперечувала, що ця земельна ділянка є спільною сумісною власністю сторін. Що стосується земельної ділянки площею 0,338 га для ведення особистого підсобного господарства, то суд вважає, що спільною сумісною власністю є частина цієї земельної ділянки площею 0,271 га, яка придбана під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 10.01.2001 року, а частина земельної ділянки площею 0,067 га (0,338 0,271 = 0,067) є особистою приватною власністю [PERSON], оскільки одержана нею під час шлюбу у приватну власність шляхом приватизації. На цій частині земельної ділянки відсутні споруди, які належали б сторонам на праві спільної сумісної або часткової власності, наявність яких породжувала б для іншої сторони похідне право на частину відповідної ділянки і враховуючи вимоги ст. 61 СК України в редакції станом на дату приватизації цієї земельної ділянки, вона не є спільною сумісною власністю сторін. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 09 січня 2013 року поділ житлового будинку по вул. Щорса, 1 в с. Пухівка в натурі не можливий, а без поділу в натурі цього будинку неможливий і поділ земельної ділянки, на якій він розташований. При ухваленні рішення, суд враховує, що сторони в первісному та зустрічному позовах не ставлять питання про припинення права власності на частину цього будинку з підстав передбачених законом. Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Частиною першою та третьою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. З огляду на наведене та враховуючи, що з [PERSON] проживає неповнолітній син, який є інвалідом з дитинства, а розмір аліментів є недостатнім для забезпечення його фізичного розвитку та лікування, суд вважає за необхідне збільшити її частку в спільному майні, що є спільною сумісною власністю подружжя до 55%, що становить 11/20. Таким чином, суд визнає спільною сумісною власністю сторін житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, земельну ділянку площею 0,250 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та земельну ділянку площею 0,271 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані за адресою: Київська область, Броварський район, с. Пухівка, вул. Щорса, 1 та визнає за [PERSON] право власності на 9/20 частини цього майна, а за [PERSON] на 11/20 частини. На підставі викладеного та

Outcome: partial