Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-02 00:00:00

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року позовні вимоги [PERSON] про стягнення суми задоволені частково: стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Кредобанк»на користь [PERSON] 881 533,75 грн. за договором банківського вкладу «Рантье» № 2630/01/27164 від 13 березня 2007 року; зобовязано [PERSON] утриматися в перешкоджанні Публічному акціонерному товариству «Кредобанк»у виконанні його зобовязань за договором банківського вкладу «Рантье» № 2630/01/27164 від 13 березня 2007 року. В порядку розподілу витрат достягнуто із [PERSON] в доход держави 1700, 00 грн. судового збору; стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Кредобанк»1820, 00 грн. на користь [PERSON] (а.с.164-165). В апеляційній скарзі ПАТ «Кредобанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.168-170). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що 13 березня 2007 року між [PERSON] та ПАТ «Кредобанк»був укладений договір банківського вкладу «Рантьє»№ 2630/01/27164, що передбачав здійснення депозитного внеску у розмірі 80 000, 00 доларів США та отримання у подальшому процентів за основною ставкою 5,6% річних та додатковою ставкою, розмір якої залежав від тривалості попереднього перебування коштів на зазначеному рахунку. 20 грудня 2007 року між вказаними сторонами був укладений кредитний договір № 87/07-Ф за яким [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 631 250, 00 грн. для придбання автомобіля «Renge Rover», № кузова SALF13488A265154, при цьому зазначений автомобіль був переданий у заставу у забезпечення виконання зобовязань позичальника (а.с.8-10). 20 грудня 2007 року грошові кошти у розмірі 80 000, 00 доларів США, що перебували на депозитному рахунку № 2630/01/27164 від 13 березня 2007 року, згідно заяви на видачу готівки № 219505 були видані відповідачем ПАТ «Кредобанк» не встановленій особі. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 09 вересня 2010 року № 63/04-202 підпис у видатковому документі від імені отримувача коштів виконаний не [PERSON], а іншою особою.( а.с. 104-111). Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка та відповідач [PERSON] є чоловіком та дружиною, а відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї, і тому позивачка як співвласник грошових коштів, внесених [PERSON] на депозитний рахунок, вправі вимагати повернення вказаних коштів у межах договірних правовідносин з урахуванням нарахованих на них процентів. Однак, вказані висновки суду не відповідають нормам матеріального та процесуального права. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, згідно із ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язань довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ч.1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Із матеріалів справи вбачається, що сторонами по договору банківського вкладу «Рантьє»№ 2630/01/27164 від 13 березня 2007 року є [PERSON] та ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є відповідач. Позивачка [PERSON] стороною даного договору не була, тому не має права вимагати від Банку повернення депозиту та нарахованих відсотків, а сам [PERSON] брав участь у розгляді справи, але з жодними вимогами до Банку не звертався. Посилання позивачки на ч.4 ст.. 65 Сімейного Кодексу України не являється підставою для задоволення позову, оскільки ця норма не регулює правовідносини, які виникли між вкладником і Банком. За таких обставин рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права (судом застосовано закон, який не підлягає застосуванню), що, згідно із п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст.. 88 ЦПК України із позивачки [PERSON] слід достягнути в дохід держави 1700, 00 грн. судового збору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed