Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на 59/100 ід. частин житлового будинку №112 по вул. Максютова у м. Житомирі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 18.12.1991 року померла [PERSON], після смерті якої спадщину, що складається з 59/100 ід. частки жиглового будинку № Ц2 по вул. Максютова у м. Житомирі прийняли її чоловік [PERSON] та син [PERSON]В. З 1991 року у вказаному помешканні проживав [PERSON], який свідоцтва про право на спадщину не оформлював та помер 05.01.2004 року. Він є троюрідним братом позивачки, яка є єдиною спадкоємицею 5 черги та прийняла фактично відкриту після його смерті спадщину. Однак, 27.07.2011 ркоу між відповідачами по справі було укладено договір дарування спірного помешкання, який позивачка просить визнати недійсним, оскільки є єдиною спадкоємицею. Представник позивачки просив позов задоволити повністю. Відповідачі у задоволенні позову просили відмовити повністю. Судом встановлено наступне. 18 грудня 1991 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з 59/100 ід.частки житлового будинку №112 по вулиці Максютова у м.Житомирі, яку прийняли її чоловік [PERSON] та син [PERSON], про що свідчить в'ідкрита 27.02.1992 року Другою Житомирською державною нотаріальною конторою спадкова справа №89. З 1991 року [PERSON] один, постійно проживав у вище вказаному помешканні, однак, свідоцтва про право на спадщину на вищевказане помешкання не оформлював. 05.01.2004 року він помер. Після смерті [PERSON], позивачка фактично прийняла відкриту після його смерті спадщину - 59/100 ід.частки житлового будинку №112 по вулиці Максютова у м.Житомирі, про що свідчить заява про прийняття спадщини від 28.05.2004 року та відкрита Другою Житомирською державною нотаріальною конторою спадкова справа, однак свідоцтва про право на спадщину на вищевказане помешкання не оформлювала. У жовтні 2009 року до Богунського районного суду м.Житомира звернувся [PERSON] з позовом до Територіальної громади в особі Житомирської міської ради про встановлення факту перебування на утриманні померлої [PERSON], факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10.11.2009 року по справі №2-о-203/2009р. позов було задоволене, встановлено факт перебування [PERSON] на утриманні померлої [PERSON], факт прийняття ним після померлої [PERSON]С спадщини -59/100 частин домоволодіння №112 по вулиці Максютова у м.Житомирі, визнано за [PERSON]В право власності на 59/100 домоволодіння №112 по вулиці Максютова у м.Житомирі у порядку спадкування після смерті [PERSON] 14 грудня 2009 року представником [PERSON] подано до Богунського районного суду м.Житомира заяву про перегляд за нововиявленими обставинами. Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 10.11.2009 року по справі №2-о-203/2009р. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира заява задоволена та рішення Богунського районного суду м.Житомира від 10.11.2009 року по справі № 2-о-203/2009р скасовано. За результатами перегляду справи, ухвалою від 02.03.2011 року, яка набрала законної сили 09.03.2011 року, позовна заява [PERSON]В до Територіальної громади в особі Житомирської міської ради про встановлення факту перебування на утриманні померлої [PERSON], факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно залишена без розгляду, провадження по справі закрито. Тобто правові підстави вважати [PERSON] власником 59/100 ід.частки житлового будинку №112 по вулиці Максютова у м. Житомирі відсутні. Однак, 27 липня 2011 року між відповідачами по справі, було укладено Договір дарування частини житлового будинку, що був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №9806 (надалі за текстом - Оспорюваний Договір), згідно якого [PERSON] передав в дар [PERSON] 59/100 ід.частки житлового будинку №112 по вулиці Максютова у м. Житомирі. Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судом встановлено, що ухвалою суду від 04.03.2010 року по справі № 2-0-203/2010 року [PERSON] було притягнуто до участі в справі в якості третьої особи (а.с. 63). На підставі вище викладеного, суд задовольняє позов частково, оскільки [PERSON], згідно вище вказаного втратив право власності на 59/100 ід. частин домоволодіння № 112 по вул. Максютова в м. Житомирі і в подальшому не мав права дарувати частину житла. Тому оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним. У п. 1.3 цього договору вказано, що [PERSON] вказана частина будинку належить на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира у справі № 2-о-203/2009 р. У зв»язку з тим, що по справі № 2-О-203/2009 рішення суду від 10.11.2009 року скасовано у зв»язку з ново виявленими обставинами ухвалою суду від 29.12.2009 року (а.с. 64) і в подальшому ухвалою суду від 02.03.2011 року позов [PERSON] залишено без розгляду (а.с. 65), то це є підставою для визнання оспорюваного договору дарування недійсним. Вказані вище ухвали суду від 29.12.2009 року та 02.03.2011 року сторонами по справі не оскаржувались та набрали законної сили. Вимога позивача про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на 59/100 Ід.частки житлового будинку №112 по вулиці Максютова у м. Житомирі задоволенню не підлягає, оскільки така вимога може бути розглянута судом в порядку КАС України, бо стосується правовідносин, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Outcome: partial