Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-20 00:00:00

У листопаді 2012 року [PERSON] звернулась до суду до [PERSON] про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою м. Бориспіль, вул. Лесі Українки, 11. Крім того, просила зобовязати Бориспільське РВ УДМС України в Київській області зняти відповідач з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились. Позивач у своєму клопотанні від 21.02.2013 просив розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. У звязку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, на підставі ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред'явлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку від 30.09.2010р., укладеного між сторонами, набула у власність ? частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою м. Бориспіль, вул. Лесі Українки, буд. 11. Як вбачається з довідки адресно-довідкоговідділу УГІРФО ГУ МВС України в м. Києві та Київській області від 30.11.2012, а також будинкової книги, попередній власник - [PERSON] після відчуження частини будинку з реєстраційного обліку не знялась, з 30.09.2010 р. у житловому будинку фактично не проживає. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.проживання, Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).(Аналогічна думка з цього приводу викладена у Постанові ВСУ від 16.01.2012 року) Враховуючи те, що з 30.09.2010 р. [PERSON] не проживає у житловому будинку за адресою м. Бориспіль, вул. Лесі Українки, буд. 11, ? частина якого належить позивачці, суд вважає за необхідне задовольнити позов та позбавити відповідача права користування житловим приміщенням, у звязку із чим, зняти його з реєстрації місця проживання. На підставі ст. 88 ЦПК України понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати стягнути з відповідача.

Outcome: approved