Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до Рубіжанського міського суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в якому вказує, що згідно вироку Сєвєродонецького міського суду Луганської облсті від 18.05.2012 року відповідач був визнанний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Потерпілою по даній справі була визнана [PERSON], якій були спричинені тілесні ушкодження, з якими вона знаходилася на стаціонарному лікуванні в лікарні. В період часу з 30.10.2011 року по 22.06.2012 року за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, [PERSON] сплачена допомога за тимчасовою втратою працездатності в розмірі 7563 грн. 78 коп. Внаслідок незаконних дій відповідача бюджету відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності спричинена шкода у вигляді суми з оплати листків непрацездатності в розмірі 7563 грн. 78 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача на їх користь. Представник позивача виконавчої дирекції Луганського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, пояснив що страхові виплати здійснюються згідно до Закону України „Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування у зв"язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами обумовленими народженням та похованням".В зазначеному Законі відсутня норма ,яка встановлює право регресу до третіх осіб-винних в заподіянні шкоди застрахованим особам .Вважає,що завдана позивачеві шкода повинна бути стягнута на підставі статтей 1166,1191 ЦК України . Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив що позивач відшкодував матеріальні збитки [PERSON] Вона не має до нього ніяких претензій. Вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18.05.2012 року не встановлено факт заподіяння позивачем шкоди Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.Фонд не був визнаний потерпілим по кримінальній справі. Здійснення виплат у вигляді страхового відшкодування позивачем є його обов"язком оскільки настав страховий випадок і не є заподіянням шкоди в розумінні ст.1166 ЦК України. Суд,заслухавши пояснення сторін,перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази,прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно вироку Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18.05.2012 року відповідач був визнанний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України ( копія вироку- а.с.22-26). Потерпілою по даній справі була визнана [PERSON] ( копія вироку- а.с.22-26), якій були спричинені тілесні ушкодження, з приводу чого вона знаходилася на стаціонарному лікуванні в лікарні м.Сєвєродонецька.( копії листів непрацездатності- а.с.4-15). В період часу з 30.10.2011 року по 22.06.2012 року за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, [PERSON] сплачена допомога з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 7563 грн. 78 коп.( копії заяв-розрахунків- а.с.33-44; копії видаткових касових ордеров- а.с.45-50). Вироком Сєвєродонецького міського суду від 18.05.2012 року встановлено, що відповідач відшкодував матеріальні збитки [PERSON] і вона ніяких матеріальних претензій до нього не має ( копія вироку- а.с.22-26). Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зазначена норма, яка міститься в главі 82 ЦК України та регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. Страхування на випадок тимчасової втрати працездатності є окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян, що здійснюється Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Статтею 5 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням"від 18 січня 2001 року N 2240-III визначені основні принципи страхування від нещасного випадку, якими, зокрема, є обов'язковість страхування від нещасного випадку осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством про працю; державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав; обов'язковість фінансування Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності витрат, пов'язаних із наданням матеріального забезпечення та соціальних послуг в обсягах, передбачених цим Законом; формування та використання страхових коштів на засадах солідарності та субсидування; цільове використання коштів загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності; відповідальності роботодавців та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом. Згідно з п.1 ст.2 даного Закону суб'єктами страхування є: страховик - фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; страхувальник- роботодавець; застрахована особа - найманий працівник, а у випадках, передбачених цим Законом, також інші особи, на користь яких здійснюється загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності. Об"єктом страхування є тимчасова втрата працездатності застрахованою особою. Таким чином, страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності є обов'язковим особистим страхуванням. Кошти Фонду складаються зі страхових виплат підприємств та утворюються шляхом відрахувань із заробітної плати застрахованої особи найманого робітника й при цьому обов,язок Фонду настає незалежно від того, чи наступила хвороба чи травма з вини третьої особи або внаслідок загального захворювання або травми, і ці обставини від волі застрахованої особи або волі третіх осіб не залежать. Ця допомога з тимчасової втрати працездатності є соціальною гарантією матеріального забезпечення громадян у разі втрати працездатності. Законодавство України не передбачає право страховика, який сплатив страхове відшкодування потерпілій особі, застрахованій за договором загальнообов'язкового державного соціального страхування згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" на звернення з вимогою до винної особи про відшкодування сплачених застрахованому страхових сум. Із врахуванням викладеного у позивача, як страховика, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача коштів, сплачених Фондом, оскільки проведення страхових виплат у такому випадку є обов'язком позивача, проведення таких виплат не є заподіянням шкоди у розумінні ст.1166 ЦК України, що унеможливлює застосування до спірних відносин положень ст.1191 ЦК України. За таких обставин суд вважає ,що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed