Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-24 00:00:00

У грудні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним. В своїй заяві посилалась на те, що ЗО травня 1994 року між ним та відповідачем було укладено договір № 286 купівлі-продажу земельної ділянки, згідно з яким позивач придбав у відповідача земельну ділянку розміром 0,10 га без будівель та насаджень для індивідуального будівництва, що розташована за адресою: м.Миколаїв, пров.4-й Липовий, 6. Договір був зареєстрований на Південній Товарній Біржі в Журналі реєстрації біржових угод за № 286 від 30.05.1994р. Працівники біржи завірили, що подальшого нотаріального посвідчення договір не потребує. В теперішній час він звернувся до Управління Держкомзему у м.Миколаєві з приводу отримання державного акту, що посвідчує його право власності на зазначену земельну ділянку, але йому було відмовлено, так як договір купівлі-продажу земельної ділянки не був нотаріально посвідчений. Оскільки він не має можливості розпорядитися купленою ним земельною ділянкою, тому що не дотримане діюче на данний момент законодавство- договір не посвідчений нотаріально- він вимушений звернутися до суду. Зазначений договір купівлі-продажу виконаний обома сторонами. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити. В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав по викладених в заяві підставах. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи- ТОВ „Південна товарна біржа- в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи в їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 30 травня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] на Південній товарній біржі було укладено договір № 286 нерухомого майна, а саме: земельної ділянки загальною площею 0,10 га, розташованої за адресою: м.Миколаїв, провулок 4-й Липовий, 6. Зазначений договір зареєстрований в „Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 286 від 30.05.1994 р. Зазначена земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю реєстровий № 392 від 29 грудня 1992 року, виданого на підставі рішення XVI сесії XXI скликання Жовтневої районної Ради народних депутатів від 20.11.1992р.. відповідно до якого земля була передана для індивідуального житлового будівництва. Договір виконаний сторонами в повному обсязі: [PERSON] передав у власність земельну ділянку, а [PERSON] прийняв її та сплатив обумовлену в договорі суму грошей. Відповідно до ч.З ст.18 Земельного кодексу України (в ред. 1990 р.) придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку, а згідно ст.114 цього Кодексу купівля-продаж земельних ділянок, укладена власниками землі з порушенням установленого для них порядку придбання або відчуження земельних ділянок, є недійсною. Відповідно до ст.657 ЦК України в редакції ЦК 2003 р. договор купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлого будинку (квартири) чи іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Разом з тим, згідно з ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 р.) така угода може бути визнана дійсною, при умові виконання хоча б одною з сторін угоди повністю або частково, тому вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі- продажу земельної ділянки є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Із пунктів 3,4 ст.334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки відносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 р., то відповідно до п.п.1,4 заключних та перехідних положень ЦК України 2003р. необхідно керуватися нормами ЦК УРСР 1963 р. Таким чином суд дійшов до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved