Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-23 00:00:00

В липні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вони останнім часом однією сім»єю не проживають, оскільки у них виникають непорозуміння з більшості питань, різних поглядів на життя. Внаслідок цього їх стосунки погіршились, шлюбні відносини між ними припинені. Вважає їх подальше спільне життя та збереження сім»ї неможливим. У зв»язку з викладеним він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Сторонам надавався строк для примирення 2 місяці. В судовому засіданні позивач повністю підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, розірвати шлюб між ним та відповідачем. Зазначив, що час, наданий їм для примирення, нічого не дав. Вважає, що їх відносини відновити неможливо і зберігати сім»ю немає сенсу. Відповідачка повторно у судове засідання не з»явилася, про розгляд справи повідомлена судом належним чином, про що свідчать повідомлення. За таких обставин, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] на підставі наявних у справі даних чи доказів, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що подружжя перебуває у зареєстрованому шлюбі з 06.02.1988 р. (а.с.6). Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.7,8). Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з»ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім»ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з»ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Аналізуючи зібрані та досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню, а позов [PERSON] задоволенню, так як сторони однією сім»єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, строк для примирення позитивних результатів не дав, тому шлюб повинен бути розірваний. На підставі викладеного та

Outcome: approved