Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-21 00:00:00

22.11.2012 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання угоди дійсною. Вказувала, що 10.01.1995 року її мати [PERSON] придбала у відповідача квартиру [ADDRESS], при цьому договір уклали та Південній товарній біржі. 19.05.2012 року мати позивача померла, але оформити право власності в порядку спадкування на вказану квартиру позивача не має змоги, через неналежне посвідчення договору. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд, визнати вказаний договір купівлі-продажу дійсним. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідачі в судове засідання не зявились, про місце й час розгляду справи були повідомлені, причин неявки суду не повідомили. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи був повідомлений, причин неявки суду не повідомив. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна за № 1061 від 23.12.1994 року, за реєстр. ММБТІ за № 16661. 10.01.1995 року на Південній товарній біржі був зареєстрований договір купівлі-продажу квартири № 50 будинку № 35 по пр.. Жовтневому у м. Миколаєві, укладений між [PERSON] та [PERSON] за № 1125. 19.05.2012 року [PERSON] померла. [PERSON] донька [PERSON] спадкоємець за законом першої черги. Відповідно до Постанови нотаріуса від 27.07.2012 року, позивачу було відмовлено у вчинені нотаріальної дії через невідповідність посвідчення вказаного договору вимогам законодавства. Претензій сторони по справі один до одного не заявили, всі умови договору купівлі-продажу дотримані, проте від нотаріального посвідчення договору відповідачі свого часу відмовились. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурор вправі визнати угоду дійсною. На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення. Відповідно до довідки ММБТІ право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] За таких обставин, суд вважає заявлені позивачем вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним такими, що підлягають задоволенню. На підставі статей 47,227 ЦК УРСР, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та

Outcome: approved