Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом в якому зазначила, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого мають дитину - сина [PERSON] [INFO] Шлюб розірвано 23.03.2010 року, дитина залишилася проживати з нею. Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про стан здоров'я сина, його фізичний, моральний та духовний розвиток. Позивач отримала запрошення до Швеції від своєї сестри, яка там проживає. З огляду на цю обставину вона хоче виїхати з сином за кордон, відвідати сестру в Швеції, але батько сина [PERSON], безпідставно не дає згоди на тимчасові виїзди дитини за межі України. Позивач вважає, що така позиція батька сина шкодить інтересам сина та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку. Тому позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, яким просила суд дати дозвіл на тимчасові вивезення неповнолітнього сина [PERSON] за кордон до досягнення ним 16 років без згоди його батька [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник уточнили позовні вимоги та просять суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон за межі України [PERSON], [INFO] на період з 23.12.2012 року по 03.01.2013 року до Швеції без згоди батька [PERSON], які повністю підтримали, просили вимоги задовольнити Відповідач та його представник заперечують проти задоволення позовних вимог позивача і вважають, що позивач має намір вивезти дитину за кордон та залишити його там проживати, оскільки за кордоном постійно проживає рідна сестра позивачки. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради сектору служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, не заперечує проти задоволення позовних вимог в інтересах дитини. Заслухавши сторони, оглянувши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі розірвали шлюб 23 березня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області. Від шлюбу у позивача з відповідачем є малолітній син - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом із матірю, позивачем у справі [PERSON], яка займається його вихованням. Дитина утримується також відповідачем у справі [PERSON], який сплачує аліменти на користь позивачки на утримання сина, що не заперечується сторонами. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач отримала запрошення від сестри [PERSON], яка являється громадянкою України і навчається в Стокгольмському університеті, Швеція, приїхати до неї разом із сином [PERSON] з 23.12.2012 року по 03.01.2013 року для зустрічі нового року у родинному колі, що підтверджується копією запрошення. Саме наявність такого запрошення стало підставою для уточнення позовних вимог. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої 27.02.1991р., держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до абз.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України»від 21.01.1994 року, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналізуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги інтереси неповнолітньої дитини та те, що батько дитини своїми діями перешкоджає матері дитини забезпечити належний рівень життя, необхідний для розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги слід задовольнити, надати дозвіл дитині на тимчасовий виїзд за кордон з 23.12.2012 року по 03.01.2013 року без згоди батька. При вирішені цивільного спору суд не приймає до уваги доводи відповідача та його представника щодо вивезення дитини за кордон на постійне місце проживання оскільки вони є необґрунтованими, безпідставними та не підтвердженими відповідними доказами.

Outcome: approved