Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання трудового договору та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу . В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що згідно трудового договору № 2092/13 від 25.12.2003 року вона була прийнята швачкою у взуттєвий цех приватного підприємця [PERSON] Вказаний трудовий договір відповідно до чинного законодавства був зареєстрований в Московському районному центрі зайнятості . В січні 2012 року позивачка подала відповідачу заяву про розірвання трудового договору з власної ініціативи, однак відповідач відмовився розірвати трудовий договір та видати трудову книжку позивачці, в звязку з чим позивачка не змогла стати на облік до центру зайнятості як безробітна . 15.05.2012 року відповідач видав позивачці трудову книжку з внесеним записом про звільнення позивачки з 12.01.2012 року за власним бажанням, запис про розвівання трудового договору №2098/3 від 25.12.2003 року відповідачем внесено не було, не було постановлено печатки в трудовій книжці та відповідачем не було направлено повідомлення про розрівняння трудового договору до Московського районного центру зайнятості та відмовився видати довідку про заробітну плату позивачки за останній рік. Позивачка посилається на те, що з вини відповідача не має можливості влаштуватись на нову роботу , так як з нею не розірвано трудовий договір , порушення відповідачем її прав спричинило матеріальну шкоду у вигляді втрати заробітної плати за час вимушеного прогулу, у звязку з чим позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання трудового договору та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 25.01.2012 року по день винесення рішення. Відповідач позов не визнав та пояснив, що з його боку порушень трудового законодавства не було, відповідач неодноразово викликав позивачку для розірвання трудового договору ,надсилавши їй повідомлення поштою, однак вона на виклик не приходила, посилання позивачки щодо затримки трудової книжки та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 25.01.2012 року по день винесення рішення відповідач вважає безпідставними. Представник 3-ї особи Харківський міський центр зайнятості в судовому засіданні пояснив, що Державна служба зайнятості відповідно до статті 24-1 Кодексу Законів про працю України та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08.06.2001 р. № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.06.2001 р. за №554/5745, є органом на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються фізичним особами-роботодавцями та найманими працівниками. Цей Порядок поширюється на фізичних осіб, які використовують найману працю : фізичних осіб-підприємців та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг. Укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою у трьох примірниках фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи. Відповідальна особа центру зайнятості згідно Порядку реєструє у книзі реєстрації трудових договорів за формою, трудовому договору присвоюється номер, за яким він зареєстрований у книзі, і ставиться дата його реєстрації. Відповідальна особа центру зайнятості на підставі запису про реєстрацію трудового договору, зробленого в книзі реєстрації трудових договорів, робить на трьох примірниках трудового договору запис щодо реєстрації.. У разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості, який зареєстрував трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, унесені фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчує їх печаткою. Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 р. № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Згідно з пп.2.20-1 вищевказаної Інструкції трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб -суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників. Фізичні особи роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Під час прийняття на роботу вноситься запис : «Прийнятий на роботу (далі зазначається професійна характеристика робіт) за трудовим договором (зазначаються дата та номер договору), зареєстрованим у державній службі зайнятості (зазначається повна назва центру зайнятості), при цьому у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис (дата і номер реєстрації трудового договору державною службою зайнятості : «трудовий договір (номер), зареєстрований (дата)»), а при звільненні - запис : «Звільнений з роботи (далі зазначається підстава звільнення з посиланням на відповідні статті КзпП України), при цьому у графі 4 зазначається дата зняття трудового договору з реєстрації державною службою зайнятості : «трудовий договір (номер) знято з реєстрації (дата). Унесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, який зареєстрував трудовий договір, і засвідчуюються його печаткою. В трудових правовідносинах задіяні дві сторони (роботодавець та працівник), які мають відповідні права та зобов'язання один по відношенню до іншого. Питання регулювання трудових відносин між роботодавцем та найманим працівником не відноситься до компетенції Державної служби зайнятості. Суд , вислухав пояснення осіб ,які беруть участь у справі, свідка, дослідив матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно трудового договору № 2092/13 від 25.12.2003 року [PERSON] прийнята швачкою у взуттєвий цех субєкта підприємницької діяльності фізичної особи [PERSON] Вказаний трудовий договір відповідно до чинного законодавства був зареєстрований в Московському районному центрі зайнятості . Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір , укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні В січні 2012 року позивачка подала відповідачу заяву про розірвання трудового договору з власної ініціативи, однак трудовий договір не був розірваний , трудова книжка позивачці видана не була. Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки , зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно до ст.49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві , в установі , організації із зазначенням спеціальності , кваліфікації посади, часу роботи і розміру заробітної плати . [PERSON] звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України з 12.01.2012 року відповідно до наказу № 2 від 12.01.2012 року , отримати наказ про звільнення та трудову книжку із записом про звільнення [PERSON] відмовилась, згідно акту СПДФО [PERSON] від 12.01.2012 року. Наказом № 3 СПДФО [PERSON] від 02.02.2012 року [PERSON] оголошено догану на підставі акту від 02.02.2012 року про втрату заяви про звільнення [PERSON] від 12.01.2012 року за халатне відношення до своїх службових обовязків по збереженню та обліку документації з діяльності СПДФО [PERSON] Свідок [PERSON] , яка являється донькою позивачки, в судовому засіданні пояснила, що позивачка [PERSON] була звільнена 12.01.2012 року , однак трудову книжку [PERSON] отримала не в день звільнення. Доводи відповідача про те, що ним неодноразово на адресу позивачки були надісланні повідомлення про необхідність розірвання трудового договору та отримання трудової книжки, спростовуються матеріалами справи, так як відповідно до копій листів з поштовим повідомлення кореспонденція на імя [PERSON] надсилалась на адресу : [ADDRESS] , а позивачка [PERSON] з 12.05.2010 року зареєстрована за адресою: [INFO] , відповідно копії паспорту МН 347721 виданого 18.06.2002 року Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області. 14.05.2012 року позивачкою було отримано трудову книжку , що суперечить нормам ст. 47 КЗпП України відповідно до якої, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки , зазначені в статті 116 цього Кодексу Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що нале жать йому від підприємства, установи, організації, про вадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звіль нення не працював, то зазначені суми мають бути виплаче ні не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповно важений ним орган повинен письмово повідомити праців ника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у стро ки, зазначені в статті 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, судом встановлено , що відповідачем були допущені порушення вимог трудового законодавства щодо розірвання трудового договору , видачі трудової книжки в день звільнення , що спричинило позивачці матеріальну шкоду у вигляді втрати заробітної плати за час вимушеного прогулу, у звязку з чим позов підлягає частковому задоволенню , а з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з січня 2012 року по травень 2012 року в розмірі 5374 гривен. На підставі викладеного,

Outcome: partial