Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-14 00:00:00

В 2008 році позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив визнати формулювання причин звільнення неправильним та змінити формулювання причин та змінити причини звільнення з статті 1 статті 36 на пункт 3 ст.38 КЗпП України з датою звільнення відповідно до дати отримання трудової книжки, стягнути з ТОВ «Земля СВ»на його користь заборгованість по заробітній платі за березень 2007 року , січень та лютий 2008 року в розмірі 15256грн.65 копійок; компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 4952грн.,49коп; різницю у зарплаті, що становить 8858грн.,70копійок; компенсацію за затримку розрахунку в розмірі 35598грн.,85грн.; вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у розмірі 15256грн.65копійок; 14051,56грн. не отриманих прибутків, а також моральну шкоду у розмірі 6 200 грн. та судові витрати на правову допомогу в розмірі 3000грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що з 01.03.2007 року він працював в ТОВ «Земля СВ»на посаді технічного директора на підставі трудового контракту від 26.02.2007 року та наказу генерального директора товариства від 26.02.2007 року. Згідно пункту 8 трудового контракту його посадовий оклад був встановлений в розмірі 6200 гривень на місяць, проте реально він отримував лише 4 100 гривень на місяць , оскільки нарахування заробітної плати проводились позивачем із розрахунку заробітної плати встановленою позивачу відповідно до штатного розкладу в розмірі 5000гривень в місяць. Таким чином за період роботи утворилась заборгованість по заробітній платі у розмірі 10800 гривень. Крім того, відповідачем йому не виплачена заробітна плата за березень 2007 року, січень та лютий 2008 року в загальній сумі 15256,65грн. В зв`язку з порушенням роботодавцем умов трудового контракту укладеного між сторонами щодо виплати заробітної плати, позивач 25.02.2008 року подав генеральному директору ТОВ «Земля СВ»[PERSON] заяву про звільнення його з посади технічного директора на підставі невиконання ТОВ «Земля СВ»умов трудового контракту. Однак, в порушення діючого законодавства , позивача було звільнено за згодою сторін за ст.36 п.1 КЗпП України . Крім того, при звільненні позивача йому не була повернута трудова книжка та не було проведено остаточного розрахунку при звільненні, не виплачена заборгованість по заробітній платі, не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку та не було виплачено вихідної допомоги при звільненні. Трудову книжку роботодавець повернув позивачу поштою лише 06.05.2008 року, тобто через три місяці після звільнення, що є порушенням ст.47 КЗпП України , оскільки трудова книжка видається працівникові в день звільнення, тому він просить змінити дату звільнення відповідно до дати отримання ним трудової книжки -06.05.2008 року. Як зазначено позивачем, оскільки днем фактичного розрахунку є день отримання ним трудової книжки, відповідно до ст.116-117 КЗпП України в разі затримки розрахунку при звільненні підприємство зобов`язане виплатити працівникові середній заробіток по день фактичного розрахунку. Крім того, позивач просив стягнути моральну шкоду, посилаючись на те, що неправомірні дії відповідача, які полягали у невиконанні умов контракту , невиплата заробітної плати, не проведення розрахунку при звільненні та несвоєчасна видача трудової книжки поставили позивача у складне матеріальне становище і негативно вплинули на його моральний стан та на стан його здоров`я і тим самим спричинили йому моральної шкоди. Під час розгляду справи відповідачем було поданий зустрічний позов до позивача, який був об`єднаний в одне провадження разом з первісним позовом, про визнання недійсним п.8 Трудового контракту щодо встановлення позивачу окладу в розмірі 6 200 грн., посилаючись на те, що генеральний директор [PERSON] при укладанні контракту перевищив свої посадові обов`язки і уклав контракт з зазначенням в ньому посадового окладу про що не мав права. Відповідно до рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 05 червня 2009 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Земля-СВ»на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за березень 2007 року, січень-лютий 2008 року в сумі 12325,20 грн., компенсацію за невикористану відпустку за 8 днів в розмірі 1349,68 грн., компенсацію за затримку розрахунку в сумі 12325,20 грн., моральну шкоду в розмірі 200 гривень, а всього-26200,08 гривень. В задоволенні інших вимог [PERSON]відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ТОВ «Земля-СВ»задоволено повністю. Визнано недійсним пункт 8 трудового контракту , укладеного 26.02.2007 року між ТОВ « Земля СВ»та [PERSON] ( а.с.146-152 т.1). Відповідно до Ухвали Апеляційного суду м.Києва від 26 січня 2010 року рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 05 червня 2009 року залишено без змін. (а.с.210-211 т.1.). Відповідно до Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 лютого 2012 року рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 05 червня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 26 січня 2010 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи рішення першої та апеляційної інстанції Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ України звернуто увагу на те, що пунктом 8 трудового контракту , укладеного між позивачем та відповідачем, визначено розмір заробітної плати у сумі 6200 грн., а визнаючи недійсним пункт 8 трудового контракту судом не звернуто уваги на те, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 24 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, а розірвання такого трудового договору може мати місце лише у випадках передбачених нормами трудового права. При цьому суду слід перевірити дотримання ТОВ «Земля-СВ»вимог ч.3 статті 38 КЗпП України та з`ясувати причини пропуску строку звернення до суду за захистом своїх прав з вимогами про визнання формулювання причин та дати звільнення неправильними. Відповідно до частини 4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви,з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Під час розгляду справи при новому ії розгляді позивачем подана заява про збільшення позовних вимог в якій позивач просив визнати неправильним формулювання причин свого звільнення та змінити підставу звільнення з пункту 1 статті 36 КЗпП України на пункт 3 статті 38 КЗпП України; змінити дату свого звільнення відповідно до дати отримання ним трудової книжки, якою є 06 травня 2008 року; стягнути з ТОВ «Земля-СВ»на його користь 17314грн.20 заборгованість по заробітній платі за березень 2007року, січень та лютий 2008 року з урахуванням індексу інфляції по квітень 2012 року за вирахуванням сум, що фактично сплачені відповідачем 03.06.2010; стягнути з відповідача на його користь 19217,7 грн. заборгованості по заробітній платі за квітень-грудень 2007 року, яка виникла як результат ії нарахування з посадового окладу у розмірі 5000грн., замість посадового окладу у розмірі 6 200грн. на місяць з урахуванням індексу інфляції по квітень 2012 року включно; стягнути з відповідача на користь позивача 1864грн. заборгованість з компенсації за невикористану відпустку з урахуванням індексу інфляції по квітень 2012 року включно; стягнути з відповідача на користь позивача 28926 грн. вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку , пов`язану зі звільненням внаслідок порушення роботодавцем умов трудового контракту ( ст.44 КЗпП України) з урахуванням індексу інфляції по квітень 2012 року включно; стягнути з відповідача на користь позивача 302220,00 грн. компенсацію за весь період затримки розрахунку при звільненні по 22 травня 2012 року включно; стягнути з відповідача 14501грн.56 збитки, пов`язані з неотриманням сум допомоги по безробіттю за період з 01.03.2008 року по 17.09.2008 року; стягнути з відповідача 6200 грн. –компенсацію за завдану моральну шкоду. При цьому також позивач просив визнати поважними причини пропуску строку на звернення до суду за захистом своїх порушених прав та поновити цей строк. ( а.с.21-29 т.2). В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задоволення. Представник відповідача- ТОВ «Земля-СВ»[PERSON] проти позовних вимог заперечувала. В подальшому представник відповідача [PERSON]подала заяву через канцелярію суду, в якій повідомила суд про припинення своїх повноважень як представника відповідача на представлення інтересів товариства в даній справі. Відповідач , а також третя особа, будучи повідомленими належним чином, про місце, день та час судового розгляду, в судове засідання не з»явились , ТОВ «Земля-СВ»свого представника в судове засідання не направили, у зв`язку з чим судом ухвалено про розгляд справи за відсутності представника товариства та третьої особи, враховуючи ,що слухання по справі неодноразово відкладалось у зв’язку з їх неявкою. Відповідно до Ухвали Солом`янського районного суду м.Києва від 01.10.2012 року зустрічний позов ТОВ «Земля-СВ» про визнання трудового контракту частково недійсним у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання без поважних причин залишений без розгляду. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, перевіривши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 26 лютого 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Земля-СВ»в особі Генерального директора [PERSON] та [PERSON] Володимировичем-позивачем по справі, укладений трудовий контракт.( а.с.7-9 т.1). Відповідно до пункту 1 Контракту встановлено, що даний контракт є безстроковим трудовим договором. При цьому відповідно до пункту 8 Трудового контракту передбачено, що за виконання обов`язків , передбачених цим контрактом, працівнику встановлюється посадовий оклад у розмірі 6200грн. на місяць. Згідно з наказом № 5 генерального директора ТОВ «Земля СВ»[PERSON] від 26.02.2007 року [PERSON]-позивач по справі, призначений на посаду технічного директора з 01 березня 2007 року з посадовим окладом відповідно до трудового контракту. Відповідно до приписів ст.21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці»заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Таким чином, відповідач ТОВ «Земля-СВ», як сторона по трудовому договору взяв на себе зобов`язання щодо забезпечення позивача умовами праці в тому числі , щодо забезпечення виконання вимог по виплаті заробітної плати у розмірі визначеному у контракті. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 25.02.2012 року подав заяву про звільнення його з посади технічного директора з 01 березня 2008 року з підстав невиконання пункту 8 трудового контракту, а саме не виконання умов трудового контракту щодо виплати йому заробітної плати у розмірі 6 200 грн.на місяць. Судом встановлено, що відповідно до Наказу № 3 від 29 лютого 2008 року позивач звільнений з посади технічного директора за згодою сторін на підставі ст.36 КЗпП України. Як зазначає позивач в позовних вимогах, підстава , зазначена в наказі про звільнення не є правильною , оскільки ним була подана заява про звільнення саме з підстави , передбаченою ч.3 статті 38 КЗпП України, оскільки відповідачем виплачувалась заробітна плата у розмірі , не обумовленою трудовим контрактом , а саме відповідачем нараховувалась заробітна плата у розмірі 5 000тис. грн.. Матеріали справи свідчать про те, що дійсно відповідачем в супереч взятим на себе зобов`язань по укладеному трудовому договору, а відтак в супереч вимогам законодавства, позивачу нараховувалась заробітна плата у розмірі 5 000тис. грн., що підтверджується відомостями Управління Пенсійного фонду у Святошинському районі м.Києва про суми нарахованого заробітку для здійснення обов`язкових відрахувань застрахованої особи. ( а.с.14). Відповідно до пункту 3 статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно з ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Таким чином, з урахуванням того, що судом встановлено, що підстава зазначена відповідачем в наказі про звільнення не відповідає обставинам встановленим судом, оскільки позивачем подана заява про звільнення саме з підстав невиконання роботодавцем умов трудового договору і це підтверджується належними та допустимими доказами, позовні вимоги в частині зміни підстав звільнення з пункту 1 статті 36 КЗпП України на п.3 статті 38 КЗпП України підлягають задоволенню. При цьому суд задовольняючи вимоги позивача в цій частині враховує відсутність волевиявлення позивача на звільнення з підстав , передбачених пунктом 1 статті 36 КЗпП України, про що свідчить подана заява про звільнення . Крім того, суд не приймає до уваги протокол № 2, наказ № 7 від 28.02.2007 року про затвердження штатного розпису,наказ № 8 від 28.02.07року, згідно з якими позивачу встановлено посадовий оклад у розмірі 5 000тис.грн, оскільки вони суперечать укладеному трудовому контракту та вимогам трудового законодавства. Відповідно до ст.47 КЗпП України у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Як встановлено судом, трудову книжку позивач отримав засобами поштового зв`язку 06.05.2008 року. У зв`язку з цим, підлягають задоволенню позовні вимоги про зміну дати звільнення з 29.02.2008 на 06.05.2008 року. Позивач звертаючись з такими позовними вимогами, посилається на те, що строк звернення до суду з вимогами про зміну причин та дати звільнення ним пропущений з поважних причин. Відповідно до ст.233, 234 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Як вбачається з матеріалів справи, позивач вживав заходи досудового врегулювання спору з відповідачем, звернувшись з заявою 26.03.2008 року до Прокурора Солом`янського району міста Києва про порушення відповідачем його трудових прав на своєчасну видачу трудової книжки та видачі трудової книжки, яка була передана на розгляд до прокуратури Святошинського району м.Кива за результатами якої лише 23 червня 2008 року отримав відповідь з роз`ясненням свого права на звернення до суду за захистом своїх порушених прав. При цьому, з матеріалів справи також вбачається, що позивачем було вчасно реалізовано своє право на звернення до суду з відповідним позовом. Про що свідчить Ухвала Солом`янського районного суду м.Києва від 22 серпня 2008 року про повернення позову [PERSON] через не усунення недоліків позовної заяви. Як вказує позивач, зазначену ухвалу суду,ним отримано не було. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що строк позивачем пропущеним з поважних причин , оскільки позивачем вживались свідомі дії щодо захисту свого порушеного права спрямовані на вирішення наявного спору, який виник між ним та відповідачем. Як зазначив позивач , на виконання рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 05.06.2009 відповідач перерахував ВДВС Святошинського району м.Києва у м.Києві 26200грн.08 копійок , які ним отримані. Відповідно до ст.116 КЗпПУкраїни при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у томі числі з вини власника або уповноваженого ним органу ( особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів». Отже, виходячи із розміру заробітної плати 6 200 грн, встановлені п.8 трудового контракту з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 17 314грн.20 копійок заборгованість по заробітній платі за березень 2007 року, січень та лютий 2008 року з урахуванням індексу інфляції по квітень 2012 року за вирахуванням сплати відповідачем на виконання рішення суду 4108,30 грн.( а.с.25-26 т.2). За період з квітень-грудень 2007 року, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 19217,7 грн. виходячи із посадового окладу 6 200 грн.з урахуванням індексу інфляції ( а.с.27 т2), а також компенсація за невикористану відпустку у розмірі 1864 грн. з урахуванням індексу інфляції . Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Таким чином, з урахуванням того, що припинення трудового договору підлягає визнанню із зміною формулюванням причин звільнення за пунктом ч.3 статті 38 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога з урахуванням індексу інфляції у розмірі тримісячного середнього заробітку у розмірі 28 926 грн. з урахуванням індексу інфляції, виходячи із розрахунку: 6200грн.х3=18600; 18600х103,80100х103,1/100х101,3/100Х100,8/100х1 01,1/100Х101,7/100Х101,5/100Х102,1/100х102,9/100х101,5/100х101,4/1 00х100,9/100х100,5х101,1/100Х100,8/100Х100,9/100Х101,1/100Х100,9/ 100Х101,8/100Х101,9/,100Х100,9/100Х100,9/100Х100,9/101,2100,2/100Х 102,9/100Х100,5/100Х100,3/100х1008/100х101,0100Х100,9/100Х101,4/10 0Х101,3/100Х100,8/100Х100,4/100х100,1/ 100Х100,100Х100,2100Х100,2/100Х100,2/100Х100,3/100=28926,0грн. Щодо позовних вимог про стягнення позовних вимог про стягнення збитків , пов`язних з неотриманням суми допомоги по безробіттю у розмірі 14501грн.56 копійок за період з 01.03.2008 року по 17.09.2008 року , суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки вони є соціальними виплатами, і не входять у обов`язкові платежі, які підлягають індексації та стягненню при порушення строків виплати заробітної плати та спорів про ії розмір. Стосовно позовних вимог про стягнення компенсації за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 травня 2012 року по час прийняття рішення по справі, то суд виходить із наступного. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про їх розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Установивши , що спір між сторонами виник про розмір належних звільненому працівникові сум, позов задоволено частково, тому згідно зі статтею 117 КЗпП України розмір відшкодування за час затримки слід визначати з урахуванням істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком. ( [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.12.2011 «Щодо обов`язкових для усіх судів України правових позицій). Враховуючи, що між сторонами існує спір щодо належних для виплати сум, зважаючи на тривалий розгляд справи, виходячи із розміру первинної заборгованості по заробітній платі суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за три місяці. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про Порядок обчислення середньої заробітної плати»якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Отже, обрахувавши середній заробіток відповідно до вимог Порядку, встановленою Постановою Кабінету Міністрів України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за три місяці у розмірі 17013,83 грн, виходячи із розрахунку 12400/ заробітна плата за два місяці/: 43 / кількість робочих днів за два місяці, що передують звільненню/ =288,37- середньоденна заробітна плата Х 59= кількість робочих днів за три місяці. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, з урахуванням того, що діями відповідача позивачу спричинений певні негативні явища, пов»язані з відновленням свого порушеного права на отримання заробітку , встановленого трудовим договором, враховуючи також тривалий судовий розгляд, виходячи із засад розумності та справедливості суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 6200грн., що дорівнює розміру заробітної плати, передбаченого трудовим договором. В порядку розподілу судових витрат в силу ст.88 ЦПК України, з урахуванням загальної суми стягнутих коштів на користь позивача, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 905грн.35 копійок. На підставі наведеного,

Outcome: partial