Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-24 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~04 березня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ВАТ «Содовий завод», про стягнення заборгованості по заробітній платі, обґрунтувавши свої вимоги тим, що її померлий чоловік, [PERSON], з 01.08.1991р. по 21.10.1991р. та з 20.04.1992р. по 01.06.2001р. пропрацював на ВАТ «Содовий завод». Після звільнення [PERSON], відповідач не провів з ним розрахунку, чим порушив норми трудового законодавства. Відповідач заборгував [PERSON] 2007,67 грн. [PERSON] не звертався до суду. Зазначених грошових коштів родині не вистачало на проживання, оплату комунальних послуг, придбання ліків та продуктів харчування, що призвело до втрати налагоджених нормальних життєвих устоїв в родині і позивачеві як члену родини було завдано моральної шкоди, яку вона оцінила в 5000,00 грн. Позивач вимагає виплатити їй заборгованість по заробітній платі в розмірі 2007,67 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 7247,22 грн., а також моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. В судовому засіданні позивач, [PERSON], просила задовольнити свої позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача ВАТ «Содовий завод», [PERSON], яка діє на підставі довіреності №38юр. від 21.01.2013р., в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, зазначила, що позов визнає в частині дійсних вимог, зазначених в довідках, виданих бухгалтерією ВАТ «Содовий завод». Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні до них правовідносини. 04.09.1976 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб (актовий запис № 789 від 04.09.1976 року), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-НО №347942 (а.с.6). Відповідно до довідки № 531 від 27.12.2012 року, [PERSON] дійсно працював у ВАТ «Содовий завод» на посаді слюсар-ремонтник в цеху очищеного бікарбоната з 01.08.1991 року (наказ прийому № 331 від 01.08.1991 року) по 21.10.1991 року (наказ звільнення №798 від 21.10.1991 року); на посаді електромонтера з ремонту і обслуговування електрообладнання з 20.04.1992 року (наказ прийому №435 від 20.04.1992 року) по 01.06.2001 року (наказ звільнення №162 від 01.06.2001 року). 25.04.1975 року Словянський содовий комбінат реформований у Словянське виробниче обєднання «Хімпром» наказом МХП № 300 від 25.04.1975 року. Наказом № 50-АТ від 20.12.1995 року Словянське виробниче обєднання «Хімпром» реформовано у відкрите акціонерне товариство «Содовий завод» (а.с.2). Згідно з довідкою № 9-4252 від 28.01.2013 року, виданою ВАТ «Содовий завод», [PERSON] дійсно працював у ВАТ «Содовий завод» працівником цеху ТПФН, та був звільнений 01.06.2001 року. Заборгованість по заробітній платі складає 2007,67 грн. Середній заробіток за два останніх місяці роботи становить 28,54 грн. (а.с.2). 19.11.2012 року у м. Словянську Донецької області помер [PERSON] (актовий запис № 1575 від 20.11.2012 року), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО №662917 (а.с.3). Як вбачається з відповіді завідуючої Першою Словянською державною нотаріальною конторою [PERSON] №627/01-16 від 13.03.2013р. після померлого 19.11.2012р. [PERSON] спадкова справа не заводилася (а.с.23). ВАТ «Содовий завод» знаходиться в стані припинення підприємницької діяльності. Рішенням Господарського суду Донецької області від 04.09.2003 року по справі № 5/174Б АТ «Содовий завод» визнано банкрутом. Ухвалою господарського суду Донецької області за справою про банкрутство № 5/174Б від 11.09.2012 року продовжено строк ліквідаційної процедури по справі № 5/174Б про банкрутство ВАТ «Содовий завод» м. Словянська та повноваження ліквідатора арбітражного керуючого [PERSON] до 27.01.2013 року. Частина перша ст. 47 КЗпП України зазначає, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у звязку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сімї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини. Згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, статтею 117 КЗпП передбачається відповідальність власника або уповноваженого ним органу за невиплату належних звільненому працівникові сум у строки, встановлені ст. 116 КЗпП, шляхом виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 8 [PERSON] України передбачається її найвища юридична сила. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що у відповідності до правил глави XV КЗпП України, порушення справи про банкрутство юридичної особи не позбавляє її працівника права звернутись із заявою в органи по розгляду трудових спорів, у томі числі в районний (міський) суд. Судом встановлено, що в день звільнення розрахунок з [PERSON] зроблений не був, після смерті [PERSON] ВАТ «Содовий завод» також не здійснило розрахунок з його удовою [PERSON], яка є єдиним спадкоємцем після смерті свого чоловіка, тобто ВАТ «Содовий завод» на теперішній час має перед померлим [PERSON] заборгованість по заробітній платі, яка складає 2007,67 грн. та належить до виплати удові померлого [PERSON] Таким чином, з наведених вище документів та доказів сторін вбачається, що ВАТ «Содовий завод» дійсно має заборгованість по заробітній платі перед померлим [PERSON], яка становить 2007,67 грн., відповідач мав можливість провести розрахунок зі звільненим працівником у день звільнення, або з удовою [PERSON] після його смерті, але вимог закону з боку відповідача виконано не було, чим порушені права позивача та її померлого чоловіка. [PERSON] звільнений 01.06.2001 року, його дружина звернулася до суду з позовом 04.03.2013 року, але відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, такі вимоги при зверненні до суду не мають обмежень певним строком, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 2007,67 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. В задоволенні іншої частини вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за період затримки розрахунку в розмірі 7247 грн. 22 коп., суд вважає належним відмовити позивачу, оскільки за положеннями ст.ст. 1218, 1219, 1227 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема - право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку. Згідно з вимогами ст.ст. 1218, 1219, 1227 ЦК України, вищевказані правовідносини, щодо яких виник спір - не допускають правонаступництво, тобто ст. 1227 ЦК України, на яку позивач посилається в своєму позові, як на підставу задоволення своїх вимог, передбачає успадкування лише заробітної плати, яку не одержав спадкодавець за життя, успадкування середнього заробітку за час затримки розрахунку нею - не передбачене. Щодо вимоги позивача про відшкодування завданої їй моральної шкоди, завданої невиплатою її чоловікові заробітної плати, суд вважає за необхідне відмовити. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та ступень моральних страждань позивача. Враховуючи те, що відповідачем було порушено саме права та інтереси померлого [PERSON], то незаконними діями відповідача було завдано моральної шкоди саме померлому чоловіку позивача, а не їй особисто, тому в задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди, завданої позивачеві, суд відмовляє. Окрім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 229,40 грн. На підставі викладеного й

Outcome: partial