Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-18 00:00:00

До суду з зазначеним позовом звернувся позивач [PERSON] свої вимоги мотивує наступним. 20 вересня 2010 р. близько 15 год. 20 хв. на автодорозі Баришівка - с. Лукаші водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], що належить на праві приватної власності [PERSON], та яким він керував за згодою останнього, не вибрав безпечної швидкості руху, виїхав на зустрічну смугу руху де допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], яким керував [PERSON], син позивача, та рухався у зустрічному відповідачу напрямку. Таким чином, своїми діями водій [PERSON] порушив п.п. 10.1, 12.1, 13.1 ПДР України . Постановою Баришівського районного суду Київської області від 23 листопада 2010 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і піддано стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась в наслідок грубого порушення [PERSON] правил дорожнього руху України, автомобіль [NUMBER], що належить позивачу, було пошкоджено і вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує його ринкову вартість. В судовому засіданні позивач [PERSON], позов підтримав в повному обсязі та просить суд стягнути з відповідачів солідарно заподіяну матеріальну шкоду в сумі 24 062 (двадцять чотири тисячі шістдесят дві) грн. 00 коп., відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 6 000 (шість тисяч) грн.00 коп.; відшкодування витрат на послуги евакуатора в сумі 510 (пятсот десять) грн. 00 коп. та відшкодування понесених судових витрат в сумі 1210 грн. 62 коп. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні свою вину у вчиненні ДТП визнав в повному обсязі, та пояснив суду, що дійсно 20.09.2010 року він працював на будівництві, в обідню перерву вони випили, горілки, проте її було мало, тоді він за згодою [PERSON] сів на його автомобіль марки «Москвич» та поїхав купити ще горілки. По дорозі до магазину він не впорався з керуванням та виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем позивача, яким на той час керував син позивача. Крім того відповідач повідомив суду що за час що минув він частково сплатив позивачу заподіяну шкоду. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судове засідання повторно не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи заслухавши участників судового засідання, суд приходить до переконання, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 вересня 2010 р. близько 15 год. 20 хв. на автодорозі Баришівка - с. Лукаші водій [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного спяніння, та керуючи автомобілем [NUMBER], що належить на праві приватної власності [PERSON], та яким він керував за згодою останнього без відповідного юридичного оформлення та за відсутності у [PERSON] посвідчення водія, не вибрав безпечної швидкості руху, виїхав на зустрічну смугу руху де допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], яким керував [PERSON], син позивача, та рухався у зустрічному відповідачу напрямку. Таким чином, своїми діями водій [PERSON] порушив п.п. 10.1, 12.1, 13.1 ПДР України . Постановою Баришівського районного суду Київської області від 23 листопада 2010 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і піддано стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Оскільки відповідач [PERSON] не був власником джерела підвищеної небезпеки, проте саме його діями було заподіяно шкоду, тому відшкодовувати він її повинен на загальних підставах передбачених ст.1166 ЦК України. Разом з тим, суд приймає до уваги наступне, відповідно до вимог п.п. «г»п.2.9 ПДР України заборонено передавати керування транспортним засобом особам які перебувають в стані алкогольного або наркотичного спяніння. Відповідач [PERSON] передаючи керування автомобілем [PERSON] знав, що останій перебуває в стані алкогольного спяніння, оскільки вони разом вживали алкоголь. Така поведінка [PERSON] свідчить про грубе порушення ним правил дорожнього руху, та доказує його винуватість як власника джерела підвищеної небезпеки. За таких обставин Ласий зобовязаний відшкодувати заподіяну шкоду відповідно до вимог ст.1187 ЦК України. До початку розгляду справи по суті [PERSON] намагався довести, що [PERSON] заволодів його транспортним засобом незаконно та проти його волі, проте в порушенні справи відносно [PERSON] за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України було відмовлено. Таким чином Ласий не зміг довести, що шкода заподіяна майну позивача, джерелом підвищеної небезпеки, була заподіяна не з його вини. Таким чином відшкодування заподіяної позивачу шкоди необхідно стягувати з обох відповідачів солідарно. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження від 09 грудня 2010 року, яке проводив субєкт оціночної діяльності в особі директора ПП «Авто-експрес», який діяв на підставі сертифікату субєкта оціночної діяльності виданого ФДМУ № 8144/08 від 26.12.2008 p., матеріальний збиток, завданий [PERSON], в результаті пошкодження його автомобіля [NUMBER] складає 24 062 (двадцять чотири тисячі шістдесят дві грн.) 00 коп. Відповідачі не ставили під сумнів даного висновку тому суд вважає за можливе прийняти його в якості доказу. Крім того позивач надав суду доказ про оплату послуг евакуатора, який забирав його автомобіль після ДТП в сумі 510 грн.. Разом з тим при визначенні загальної суми стягнення суд приймає до уваги те, що відповідач [PERSON] за час що минув з моменту ДТП частково сплатив позивачу кошти, а саме 4500 гривень, тому суд вважає за необхідне зменшити суму стягнення. Таким чином вимога про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної в наслідок ДТП підлягає до часткового задоволення, та становить: 24 062+510-4500 =20072( двадцять тисяч сімдесят дві) гривні. Що стосується відшкодування заподіяної моральної шкоди, то дана вимога підлягає до задоволення оскільки внаслідок протиправних дій відповідачів позивачу були спричиненні значні матеріальні збитки, він був на тривалий час позбавлений можливості користуватися своїм автомобілем, що певною мірою відобразилось на його планах та життєвому укладі. Все вище зазначене спричинило позивачу значні моральні страждання. Тому суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача [PERSON] відшкодування за спричинені моральні страждання в сумі 6000 гривень. Встановлене судом підтверджено: ·\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Копією постанови суду від 23.11.2010 року, ·\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Копією висновку експерта автотоварознавця; ·\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Квитанцією про оплату експертних послуг; ·\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Копією посвідчення експерта; ·\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Копією кредитного договору, ·\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Копією свідоцтва про укладення шлюбу, ·\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~копією паспорту позивача, ·\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~копією паспорту відповідача [PERSON] ·\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~копіями квитанцій про переказ [PERSON] коштів на імя позивача [PERSON] ·\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~копіями відмовних матеріалів № 930/2 та №1440 Іншими матеріалами справи. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином судові витрати позивача, а саме оплата за проведення автотоварознавчого дослідження - 850 грн.; сплата судового збору -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~240 грн.62 коп.; оплата витрат на ІТЗ судового процесу 120 грн. також підлягають до повного стягнення, оскільки сума відшкодування була зменшена судом не через безпідставність вимог, а через те, що відповідач визнавши позов частково його сплатив. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial