Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-15 00:00:00

04 квітня 2012 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що при укладенні кредитного договору від 08 травня 2008 року відповідач [PERSON] , яка діяла від імені позивача, як позичальника, на підставі довіреності та виконуючи усний договір, не витребувала у банку відомості про вартість кредиту, чим порушила право позивача на справедливість договору. На підставі цього позивач просив суд визнати недобросовісним виконання [PERSON] доручення позивача про вчинення кредитного договору. Крім того, вказуючи на те, що підпис [PERSON] в додатку №2 до кредитного договору від 08 травня 2008 року явно відрізняється від її підпису в кредитному договорі, сам додаток №2 не згадується в тексті кредитного договору та скріплений печаткою банку з іншим номером, ніж кредитний договір, позивач просив суд визнати вказаний додаток таким, що підписаний невстановленою особою. Судові витрати позивач просив покласти на відповідачів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк`проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх безпідставність та не обґрунтованість, надав суду письмові заперечення проти позову (а.с.49-50), в яких зазначив, що кредитний договір від 08 травня 2008 року разом зі всіма додатками було укладено у відповідності до вимог законодавства, позивачу через його представника [PERSON] було надано передбачену законом інформацію про сукупну вартість кредиту, про що свідчить оспорюваний додаток №2, підписаний [PERSON] . Також представник відповідача зазначив, що вказаний додаток №2 наразі є нечинним, оскільки графік погашення кредиту за заявами позивача неодноразово змінювався. Крім того, представник відповідача просив суд застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Вислухавши пояснення учасників розгляду справи та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 08 травня 2008 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», як кредитодавцем, правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», та позивачем, як позичальником, від імені якого діяла відповідач [PERSON] на підставі довіреності, було укладено кредитний договір №6117268. За умовами даного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 425000 доларів США, а позичальник повернути кредит згідно графіку погашення кредиту в строк до 05 травня 2015 року, сплативши проценти за користування кредитом та інші обов`язкові платежі згідно умов договору. Викладене підтверджується копією кредитного договору з додатками до нього, а також визнано сторонами у справі (а.с.5-12, 14, 15). Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] за довіреністю [PERSON] отримала від кредитодавця оригінал кредитного договору №6117268 від 08 травня 2008 року разом із додатками №1 та №2 до нього, в яких міститься графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, а також інформація про сукупну вартість кредиту у відповідності до вимог ст.11 ч.4 Закону України «Про захист прав споживачів». Дані обставини встановлені рішенням Жовтневого районного суду м.\\~Дніпропетровська від 27 березня 2012 року, яке набрало законної сили 10 квітня 2012 року, а отже у відповідності до ст.61 ч.3 ЦПК України не підлягають доказуванню. При цьому, сторонами у справі не надано, а судом не встановлено жодних доказів, які б свідчили, що [PERSON] не надала позивачу вищезазначені документи, зокрема додаток №2, отримані нею від банку. Крім того, тим же рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2012 року встановлено, що [PERSON] отримав від кредитодавця за кредитним договором №№6117268 від 08 травня 2008 року обумовлену договором суму кредиту та протягом 2008-2011 років виконував умови договору із повернення кредиту, що підтверджується копією довідки про стан та історію заборгованості (а.с.56-58). Відповідно до матеріалів справи, графік повернення кредиту за договором від 08 травня 2012 року №6117268 неодноразово змінювався, зокрема за заявою позичальника (а.с.54-60, 65-77). Також судом встановлено, що 22 вересня 2011 року Куйбишевським районним судом м.\\~Донецька було відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк`до [PERSON] про стягнення боргу за кредитний договором №6117268 від 08 травня 2008 року, що підтверджується копією відповідного позову ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та копією ухвали суду про відкриття провадження (а.с.80-84). Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім умов зазначеного вище договору, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом ст.ст.237, 244 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно ст.238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Нормою ст.14 ЦК України визначено, що особа не може бути примушена додій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Відповідно до положень ст.11 ч.4 Закону України «Про захист прав споживачів`договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Положеннями ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\\~припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\\~примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, приймаючи до уваги встановлений судом факт отримання [PERSON] при укладенні кредитного договору №6117268 від 08 травня 2008 року Додатку №2 до нього із зазначенням сукупної вартості кредиту, та відсутності будь-яких об`єктивних підстав вважати ненадання нею такого додатку позивачу, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог про визнання недобросовісним виконання [PERSON] доручення позивача про укладення кредитного договору. Приходячи до такого висновку, суд керувався і тим, що за змістом ст.11 ч.4 Закону України «Про захист прав споживачів`обов`язок із надання позичальникові одного з оригіналів кредитного договору №6117268 від 08 травня 2008 року, невід`ємною частиною якого є Додаток №2, покладається саме на кредитодавця, а не на позичальника чи його представника. При цьому позивачем не надано суду будь-яких належних доказів існування між ним та [PERSON] домовленості на підставі договору доручення (довіреність) щодо обов`язку останньої витребувати у кредитодавця інформацію про сукупну вартість кредиту при укладенні кредитного договору №6117268 від 08 травня 2008 року. За таких обстави посилання позивача на не витребування [PERSON] зазначеної інформації від банку, як підстава для визнання представницьких дій [PERSON] недобросовісними, є безпідставними, оскільки не ґрунтуються ані на законі, ані на умовах договору. До того, як зазначалось вище, судом встановлений факт отримання [PERSON] зазначеного Додатку №2 від банку із інформацією про сукупну вартість кредиту. Окрім того, підставою для відмови в задоволенні позову в частині визнання недобросовісним виконання представницьких дій [PERSON] є задоволення судом заяви представника відповідача ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк`про застосування строку позовної давності, який підлягає відрахуванню з дати укладення кредитного договору №6117268, тобто з 08 травня 2008 року. Оскільки ж позов, що містить зазначену вимогу позивача, було подано до суду 04 квітня 2012 року, встановлений ст.257 ЦК України загальний трирічний строк позовної давності, який і підлягає застосуванню, сплив, що за змістом ст.267 ч.4 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині. При цьому, представником позивача не подано суду жодних належних та допустимих доказів поважності причин пропуску даного процесуального строку. Щодо позовних вимог про визнання Додатку №2 підписаним невстановленою особою слід зазначити наступне. За змістом ст.3 ЦПК України, ст.ст.15, 16 ЦК України підставою для звернення до суду із позовом є захист особою свого цивільного права, інтересу у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. В той же час, із матеріалів справи, зокрема змісту позовної заяви позивача, з урахуванням встановленого в судовому засіданні факту отримання [PERSON] оригіналу кредитного договору №6117268 від 08 травня 2008 року разом зі всіма додатками при укладенні такого договору та подальшого виконання позивачем умов кредитного договору, неможливо встановити які саме права чи інтереси позивача були порушені, що зумовлює необхідність їх захисту шляхом визнання Додатку №2 підписаним невстановленою особою. Посилання позивача на явну відмінність підпису [PERSON] в Додатку №2 від її підпису в кредитному договорі не є достатнім, а скріплення цього ж додатку печаткою позивача з іншим номером, ніж печатка на кредитному договору, відповідає положеннями п.п.3.2.6 п.3.2 ст.3 Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об`єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом МВС України від 11 січня 1999 року №17, який діяв на час укладення кредитного договору №6117268 від 08 травня 2008 року та Додатку №2 до нього. Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, суд керувався і положеннями ст.16 ЦК України, яка визначає способи захисту цивільних прав та інтересів. Дана норма закону не встановлює вичерпного переліку таких способів захисту, надаючи можливість учасникам цивільних правовідносин застосувати інші способи, але якщо вони передбачені нормами інших законів або умовами договору, укладеного між цими учасниками правовідносин. Приймаючи до уваги, що обрані позивачем способи захисту не передбачені ані законодавчими актами, ані договорами, укладеними між сторонами у справі, застосування таких способів захисту судом є неможливим, а отже зумовлює відмову в задоволенні позові в повному обсязі. Судові витрати у справі, враховуючи положення ст.88 ЦПК України, а також результат вирішення справи, відшкодуванню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed