Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-17 00:00:00

12 березня 2013 року, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила суд, стягнути з відповідача на свою користь, на навчання їхньої доньки [PERSON], [INFO], яка є студенткою і навчається на 3-му курсі денної форми навчання у Вищому навчальному комунальному закладі «Одеське педагогічне училище» по спеціальності «початкова освіта», приблизна дата закінчення училища 01.07.2014 р. - аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно до кінця навчання доньки, тобто до 01.07.2014 р., мотивуючи це відсутністю будь-якої матеріальної допомоги їхній доньці з боку відповідача після розірвання їхнього шлюбу 20.03.1997 р. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, під розписку, але через свого представника за нотаріально-посвідченою довіреністю надала суду письмову заяву, в якій повністю підтримала свій позов та пославшись на ст. 158 ЦПК України, просила суд слухати справу за її відсутності, не заперечуючи проти прийняття судом заочного рішення по справі (а.с. 17-19). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, через оголошення у пресі у офіційних виданнях України «Урядовий кур`єр» та «Одеські вісті», у звязку з незнаходженням останнього за місцем його тимчасового проживання, інше місце проживання чи перебування відповідача, позивачці невідоме, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 20-22). Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, або якщо причини неявки відповідача на думку суду є неповажними, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Одночасно, стаття 183 СК України зазначає частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Стаття 184 СК України передбачає якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, розмір яких, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд встановив, що сторони перебували у шлюбі з 07.11.1993 р. по дату його розірвання - 20.03.1997 р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЖД № 156882 від 09.03.2005 р. (а.с. 3). Після розірвання шлюбу, позивачці було присвоєно прізвище [PERSON]. Під час шлюбу, 09.03.1995 р., у сторін народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 013606 від 26.04.2005 р., в якому батьком дитини записаний відповідач [PERSON] (а.с. 5). В судовому засіданні було встановлено, що після розірвання шлюбу, донька [PERSON], залишилась проживати разом із своєю матір`ю позивачкою і знаходиться тільки на її утриманні (а.с. 6). В свою чергу відповідач, після розірвання шлюбу з позивачкою припинив надання матеріальної допомоги на утримання доньки, не цікавиться нею, знаючи при цьому, що вона навчається і є студенткою 3-го курсу денної форми навчання у Вищому навчальному комунальному закладі «Одеське педагогічне училище» по спеціальності «початкова освіта» з приблизним датою закінчення училища 01.07.2014 р., що підтверджується відповідною довідкою навчального закладу № 167 від 11.03.2013 р. (а.с. 4). Крім цього, довідкою дитячої консультації поліклінічного відділення Овідіопольської ЦРЛ від 12.03.2013 р. підтверджується, що донька сторін [PERSON], [INFO] знаходиться на диспансерному обліку з приводу хвороби ВСД (а.с. 2). Таким чином, суд дійшов висновку, який підтверджується позицією позивачки, викладеної у позові, що їхня донька [PERSON] потребує коштів на лікування та щорічне обстеження, і як слід, потребує нормального харчування, одягу та коштів на проїзд міським транспортом до місця навчання, чим позивачка не в змозі самостійно забезпечити свою доньку З огляду на викладене, та з урахуванням обставин справи, які були встановлені судом, суд вважає необхідним задовольнити позов, який вважає обґрунтованим.

Outcome: approved