Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з названим цивільним позовом, просить визнати недійсним договір іпотеки № 6302 від 20.08.2008 року, який укладений між відповідачами [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України», мотивуючи тим, що за рішенням суду договір купівлі-продажу спірної квартири між нею та відповідачем [PERSON] був визнаний недійсним, а тому вона являється власником квартири, яка перебуває в іпотеці, договір іпотеки порушив її право власності на житлову квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та суду показала, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі до 20.07.2005 року, коли шлюб між ними був розірваний. Тоді ж, 28.07.2005 року вона подарувала відповідачу, колишньому чоловікові [PERSON] трикімнатну спірну квартиру [ADDRESS], після чого 20.08.2008 року чоловік отримав кредит від відповідача, ПАТ «Державний Ощадний банк України в сумі 290710грн. та уклав з Банком іпотечний договір, яким передав в іпотеку названу квартиру. За рішенням суду від 11.11.2011 року договір купівлі-продажу квартири між нею та [PERSON] визнано недійсним, так як відповідач визнав позов та судом було встановлено, що договір суперечив інтересам їх дитини, дочки [PERSON],[INFO], а тому вона знову набула право власності на житло. Посилаючись на вимоги ст.5 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.203,215,216,236 ЦК України вважає, що договір іпотеки між відповідачами слід визнати недійсним, так як вона, а не відповідач [PERSON] знову являється власником квартири, яка перебуває в іпотеці, договором іпотеки порушено права її неповнолітньої дочки, зазначає, що на вимогу Банку під час укладення договору іпотеки вона разом з дочкою знялась з реєстрації в квартирі, щоб бувший чоловік отримав кредит. Не заперечує, що [PERSON] не виконав зобов»язань щодо повернення кредитних коштів, а тому квартира перебуває під забороною відчудження, а тому пояснює, що Банк може реалізувати квартиру, внаслідок чого вона разом з дочкою залишаться без житла. Просить позов задовольнити, скасувати реєстрацію іпотечного договору №6302 від 20.08.2008 року, скасувати реєстрацію заборони відчудження квартири та зобов»язати ВАТ «Державний Ощадний банк України» повернути оригінал договору купівлі-продажу квартири. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, вважає, що договір іпотеки між відповідачами слід визнати недійсним в зв»язку з тим, що ним порушено права позивачки, як власника спірного житла та її неповнолітньої дочки. Відповідач [PERSON], попереджений належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з»явився, в попередньому судовому засіданні надіслав до суду телеграму про те, що позов визнає, просить розглянути справу у його відсутність, а тому суд з врахуванням думок сторін вважає можливим вирішити справу у відсутність відповідача [PERSON]. Представники відповідача за довіреностями [PERSON], в попередніх судових засіданнях- Алексенко В.Ю., [PERSON] в судовому засіданні заперечили щодо заявлених позовних вимог, суду показали, що іпотечний договір № 6302 від 20.08.2008 року, який укладений між відповідачами [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України», є дійсним, був укладений між сторонами відповідно до вимог закону та посвідчений нотаріально. Під час укладення договору іпотеки представниками банку та нотаріусом вчинялись дії щодо перевірки майнового стану іпотекодавця [PERSON], правомірності набуття ним права власності на житлову квартиру [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири, при чому неповнолітня дочка та позивач у справі не були зареєстровані та не проживали в квартирі, так як представник Банку виїжджав за місцем проживання [PERSON] в спірну квартиру. Вважають, що на час укладання договору не було порушено вимог закону, прав неповнолітньої дитини та позивачки у справі, а тому договір є чинним. Внаслідок невиконання умов кредитного договору відповідачем [PERSON] він заборгував банку 592063,48 грн. станом на 18.04.2012 року, кредитні кошти не повертає та не виконував умов кредитного договору, а тому Банк відповідно до умов договору іпотеки має право реалізувати іпотечне майно, квартиру, яка перебуває в іпотеці згідно умов договору. При цьому зазначають, що вони не приймали участі у розгляді справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, а тому їм не було відомо про рішення суду від 11.11.2011 року, яким було визнано договір купівлі-продажу недійсним. За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 22.02.2010 року, яким було стягнено з відповідача [PERSON] 351536,74 грн. в зв»язку з невиконанням ним умов кредитного договору, державною виконавчою службою розпочате виконавче провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, квартиру, яка перебуває в іпотеці, а тому вважають, що позивач [PERSON] умисно намагається допомогти боржнику [PERSON] ухилитись від сплати кредитних коштів Банку, виконання рішення суду. Просять відмовити в задоволенні позову, як заявленому безпідставно. Третя особа у справі, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] надала суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності та надала суду письмові пояснення, з яких вбачається, що вона заперечує щодо задоволення позову, так як нею під час укладення договору іпотеки було вчинено всі нотаріальні дії у відповідності до вимог закону, проведена перевірка щодо того, чи не порушуються права малолітніх, неповнолітніх та інших третіх осіб договором іпотеки, в підтвердження чого нотаріусу була представлена довідка про склад сім»ї форми №3 з ЖЕК №1 іпотекодавця, з якої вбачалось, що в квартирі зареєстрований один власник, іпотекодавець і єдиний власник квартири [PERSON], а тому було ретельно виконано всі вимоги діючого законодавства, підстав для визнання договору іпотеки недійсним не вбачається. Суд, заслухавши сторони, представників сторін, оглянувши та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, прийшов до висновку, який обґрунтовує наступним чином. В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] до 20.07.2005 року, коли шлюб між ними був розірваний. Тоді ж, 28.07.2005 року вона шляхом продажу відчужила відповідачу, колишньому чоловікові [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS], звідки знялась з реєстрації разом з спільною з відповідачем неповнолітньою дочкою [PERSON], [INFO] та зареєструвалась в гуртожитку по вул.Я.Мудрого,53/1 в м.Біла Церква. 20.08.2008 року між відповідачами, ПАТ «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2699, яким [PERSON] надано кредит в сумі 290710грн. до 20.08.2018 року зі сплатою 20,5 процентів річних, в забезпечення виконання зобов»язань за яким між відповідачами того ж числа було укладено іпотечний договір №6302, який посвідчений нотаріально і яким Банку було передано в іпотеку трикімнатну квартиру [ADDRESS] відповідача [PERSON]. На час укладання договору іпотеки [PERSON] являвся єдиним власником квартири, в якій позивач разом з неповнолітньою дочкою не були зареєстровані. В зв»язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду, виконавчим листом від 22.02.2010 року державною виконавчою службою було відкрите виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь Банку 351536, 74 грн. боргу за кредитним договором, під час виконання якого 27.05.2010 року було накладено арешт на житлову квартиру [ADDRESS] та проведено оцінку квартири з метою реалізації іпотечного майна на прилюдних торгах, після чого за позовом [PERSON] до [PERSON] рішенням Білоцерківського міськрайонного суду 11.11.2011 року визнано договір купівлі-продажу квартири від 28.07.2005 року недійсним, рішення набуло законної сили та позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договору іпотеки від 20.08.2008 року, посилаючись на те, що вона знову є власником житлової квартири, яку надав у іпотеку попередній власник, а тому порушені її права та права неповнолітньої дочки. Вищенаведене підтверджується окрім показань сторін та письмових пояснень третьої особи, свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про розірвання шлюбу від 20.07.2005 року, копією договору купівлі-продажу житлової квартири від 28.07.2005 року між [PERSON] та [PERSON], згідно якого відповідач набув права власності на житлову квартиру [ADDRESS]. Відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 11.11.2011 року договір купівлі-продажу від 28.07.2005 року визнано недійсним, рішення суду набрало законної сили, однак позивачем [PERSON] не надано суду доказів набуття нею права власності на житлову квартиру [ADDRESS], реєстрації її прав власності на нерухоме майно державним реєстратором у відповідності зі ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (В редакції Закону N 1878-VI ( 1878-17 ) від 11.02.2010року), згідно вимог якої обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам, в тому числі право власності на нерухоме майно... Згідно вимог ст.328 ЦК України право власності набуваються на підставі, що не заборонені законом, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону. Таким чином посилання позивача на те, що вона являється власником житлової квартири [ADDRESS] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як позивач не зареєструвала право власності на квартиру за рішенням суду у Державного реєстратора прав на нерухоме майно , а тому не набула права власності на нерухоме майно у встановленому Законом порядку за рішенням суду. З договору іпотеки № 6302 від 20.08.2008 року вбачається, що відповідач [PERSON] передав у іпотеку відповідачу, ВАТ «Державний Ощадний банк України» власне майно, житлову квартиру [ADDRESS], під час укладання договору був єдиним власником квартири, прав інших осіб на житло не було, що також підтверджується матеріалами справи, тоді як позивач посилається на те, що вона являлась власником житла на час укладання договору, що не відповідає обставинам справи, показанням самої позивачки, так як рішення про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним прийняте судом 11.11.2011 року, тобто на час укладання договору іпотеки позивач не являлась власником квартири, не була зареєстрована в квартирі відповідача [PERSON], а тому посилання позивача на вимоги ст.5 Закону України «Про іпотеку» щодо того, що іпотекодавець не був власником житла під час передачі його в іпотеку, порушення її прав та прав неповнолітньої дочки безпідставні. Відповідно до вимог ст.203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного судочинства та моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину згідно ст.215 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу задоволення своїх позовних вимог, є недодержання в момент вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що на час вчинення правочину, укладання договору іпотеки житлової квартири між відповідачами [PERSON] та ВАТ «Державний Ощадний банк України» було дотримано всі вимоги Закону, а саме, зміст договору іпотеки відповідав цивільному законодавству, не суперечив моральним засадам суспільства, відповідач [PERSON] мав необхідний обсяг цивільної дієздатності та його волевиявлення відповідало його внутрішній волі та було вільним, так як відповідач бажав отримати кредитні кошти в значному розмірі, який перевищував вартість предмета іпотеки, а тому свідомо передавав житлову квартиру в іпотеку Банку, договір іпотеки був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім цього, правочин, який був вчинений батьком, відповідачем [PERSON], не суперечив правам та інтересам його неповнолітньої дочки [PERSON], яка не була співвласником квартири, яка передавалась в іпотеку, зареєстрована в квартирі не була, тобто у дитини були відсутні майнові та житлові права на предмет іпотеки, а тому суд не приймає визнання позову відповідачем [PERSON], так як визнання позову названим відповідачем суперечить вимогам законодавства, ст.174 ЦПК України, та порушує право відповідача, Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», який заперечує щодо задоволення позовних вимог. Позивач просить скасувати державну реєстрацію іпотечного договору № 6302 від 20.08.2008 року та скасувати реєстрацію заборони відчудження трьохкімнатної квартири в [ADDRESS], посилаючись на п.253 Наказу Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5 «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», зазначаючи, що названі дії вчиняються нотаріусами у разі визнання рішенням суду договору застави(іпотеки) недійсним, тобто позивач зазначає позовні вимоги, які не входять в компетенцію суду, не підлягають розгляду судом в порядку цивільного судочинства згідно ст. 15 ЦПК України, а тому в задоволенні названих вимог слід відмовити, як заявленим всупереч діючому законодавству. Крім цього, позивач просить зобов»язати відповідача повернути оригінал договору купівлі-продажу квартири від 28.07.2005 року між нею та відповідачем [PERSON], який перебуває на збереженні у Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», позовні вимоги щодо визнання кредитного договору недійсним, в забезпечення виконання умов якого укладено договір іпотеки, не заявляє, відомості щодо існування спору з приводу повернення оригіналу договору в справі відсутні, тоді як згідно довідки від 20.08.2008 року Печерського відділення Ощадного банку України №3715 м.Києва вбачається, що названі документи взяті на збереження згідно умов Кредитного договору, а тому суд вважає названі вимоги необґрунтованими, такими, що до задоволення не підлягають. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що договір іпотеки спірної житлової квартири від 28.07.2005 року укладено між відповідачами, [PERSON] та Публічним акціонерним товариством«Державний Ощадний банк України» з дотриманням вимог діючого законодавства на момент укладення договору, відповідно до ст.ст.203,215 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», а тому позовні вимоги заявлені протиправно, всупереч діючому законодавству, задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed