Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами, на обґрунтування яких зазначив, що 22.05.1989 року померла його мати [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини житлового будинку в Запоріжжя по вул. Кіровоградській, 80. Спадкоємцями після її смерті є його батько [PERSON] та брат [PERSON] На момент смерті матері позивачеві було 13 років, з того часу він зареєстрований та постійно мешкає у спірному будинку. Позивач просить визнати за ним право власності на 1/6 житлового будинку №80 по вул.Кіровоградській в м.Запоріжжі. В судовому засіданні позивач та його представник наполягають на задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON], відповідач [PERSON], відповідач [PERSON] визнаючи факт прийняття позивачем спадщини після смерті матері, заперечують проти задоволення позову. Посилаються на пропущення позивачем строку давності, оскільки на їх думку він починає перебіг з набуття позивачем повноліття. Крім того, не визнаючи права позивача на частку спадкового майна, посилаються на неможливість сумісного проживання через конфлікт. Вислухавши пояснення сторін, вислухавши свідків та дослідивши інші докази, що є у матеріалах справі, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у 11.03.1975 році уклав шлюб із [PERSON], яка набула шлюбне прізвище [PERSON], згідно свідоцтва про укладення шлюбу 1-КИ№413138 (а.с.6). Від цього шлюбу народилися діти [PERSON] 28.10.1976 року, та [PERSON] 20.05.1983 року, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.7,8). Під час шлюбу, 20.03.1980 року, подружжя [PERSON] придбало будинок №80 по вул. Кіровоградській в м.Запоріжжя, згідно договору купівлі-продажу (а.с.48-51). Будинок оформлено на [PERSON] (а.с.52). 22.05.1989 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-ЖС№203330 (а.с.9). Позивач проживає та зареєстрований у спірному будинку з народження, що підтверджується відмітками про реєстрацію та будинковою книгою (а.с.10, 11). Вирішуючи справу суд виходить з того, що до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство яке діяло на час відкриття спадщини, а саме ЦК України редакції 1963 року. Часом відкриття спадщини за змістом ст. 525 ЦК України 1963 року, визнається день смерті спадкоємця. Умовою визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є те, що в даному випадку видача свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальному порядку є неможливим, оскільки спірний будинок оформлений на одного з подружжя, правовий режим майна подружжя вирішується в судовому порядку. Судом встановлено, що до складу спадщини включено майно, придбане спадкодавцем у шлюбі з тим подружжя, хто пережив, тобто з відповідачем [PERSON] Суд визначає частку останнього у спільній власності на майно, що на неї припадає, у відповідності до ст.ст. 28, 29 КпШС і виключає його з того, що підлягає поділу між спадкоємцями. Відтак, Ѕ частина спірного житлового будинку, належить [PERSON] на праві власності, як частина яку він набув у шлюбі, тобто поділу підлягає Ѕ частина спірного будинку. У відповідності до ст. 527 ЦК України (1963 року), спадкоємцями є чоловік та діти померлої, оскільки у відповідності до ст. 549 ЦК України (1963 року) вчинили дії, які свідчать про прийняття ним спадщини, а саме фактично прийняли спадщину. Судом встановлено, що позивач постійно проживає у спірному будинку, крім періодів навчання та відряджень. В судовому порядку не визнаний таким, що втратив право проживання. Сторони самі визнають, що після смерті матері позивач проживав у будинку, користувався усім майном, будинок не поділений. Не можна погодитися із ствердженням відповідачів, що позивач втратив строк позовної давності, оскільки у відповідності до ст. 548 ЦК України (1963 року), прийнята спадщина належна спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, хибним є ствердження про те, що строк давності почав перебіг з моменту набуття позивачем повноліття, не зазначено відповідачами чим особливим відзначена саме ця подія у усьому 75-ти річному терміні відведеному законом для оформлення спадщини. Крім того, слід зазначити, що звернення до суду за захистом своїх прав є правом особи, а не обовязком. Крім того не заслуговує на увагу ствердження відповідачів про те, що спадкове право у цій родині виникне лише після смерті батька, оскільки це не ґрунтується на законі. За логікою заперечень виходить, що відповідачі не визнають вимоги позивача через обопільні неприязні стосунки, що не є юридичною позицією, а відтак субєктивною. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15 ЦК України особа може пред'явити позов про визнання її права власності, якщо це право є спірним. Визначаючи частки, суд виходить з того, що Ѕ частина домоволодіння, яка є спадковою масою після смерті [PERSON], ділиться між сторонами порівну, тобто на усіх спадкоємців: пережилого чоловіка, та двох синів. Позивач успадковує 1/6 частину будинку № 80 по вул. Кіровоградській в м.Запоріжжі. Сторони визнають, що позивач після смерті матері прийняв спадщину, а відтак встановленню підлягає факт прийняття ним спадщини, ця вимога розглядається разом із спором про право, оскільки має місце спір між спадкоємцями та визначення правового режиму подружжя. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку визнання за позивачем права власності ґрунтуються на законі та підтверджені перевіреними судом доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved