Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування житлового будинку № 10 по вул. Пролетарській в м. Первомайську Миколаївської області, укладеного між нею та відповідачем 11 жовтня 2004 р. під впливом обману. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що їй на праві приватної власності належав весь житловий будинок № 10 по вул. Пролетарській в м. Первомайську ? частина на підставі договору купівлі-продажу від 24 січня 1978 р. та ? частина на підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 2004 р., зареєстрованих в Первомайському МБТІ. В 2004 р. вона захворіла, потребувала сторонньої допомоги, а тому вирішила укласти із своїм онуком [PERSON], який проживав в м. Первомайську, договір довічного утримання або спадковий договір, щоб при житті він в усьому їй допомагав, а після її смерті став власником частини житлового будинку. Онук погодився. 11 жовтня 2004 р. вона з онуком прийшли до приватного нотаріуса, вона розповіла останньому про своє бажання, нотаріус склав договір, який вона підписала, не читаючи, вважаючи, що підписує договір довічного утримання або спадковий договір. Після укладення договору, відповідач часто навідував її, допомагав, але з 2010 р. припинив це робити, в звязку з чим вона вирішила розірвати укладений договір. Онук відмовився розірвати договір добровільно. Під час підготування позовної заяви до суду, вона дізналась, що уклала з онуком не договір довічного утримання або спадковий договір, а договір дарування ? частини будинку, що не відповідало її планам. Про те, що вона не мала наміру укладати договір дарування частини будинку, свідчить те, що після укладення спірного договору вона залишилась проживати за своїм місцем проживання, самотужки вирішувала всі питання з утримання будинку, проведення капітального ремонту, газового опалення, водопостачання, виготовлення огорожі, а відповідач в цьому ніякої участі не брав. До того ж, в договорі зазначено, що вона подарувала частину будинку, належну їй на підставі договору купівлі-продажу від 24 січня 1978 р., в якій вона проживає й досі, а також невірно зазначено, що будинок розташований на земельній ділянці, належній фонду міської ради. Вважає, що вона, як сторона договору, помилялась щодо дійсного змісту укладеного договору, а інша сторона ввела її в оману, тому просить визнати спірний договір недійсним, з наведених підстав, поновивши їй строк звернення до суду, як пропущений з поважних причин, так як вона знаходилась в стані правової неграмотності. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, підтвердили викладені в позовній заяві обставини, до початку розгляду справи по суті не змінювали підстав та предмету позову, просять задовольнити позов. Заперечуючи проти позову, відповідач та його представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову. При цьому в судовому засіданні пояснили, що спірний договір відповідав дійсній волі сторін, при його укладенні були дотримані передбачені законом вимоги, дарування здійснювалось позивачкою без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального, даний договір не приховував іншої угоди, відповідав дійсним намірам сторін і не носив характеру мнимої та удаваної угоди, про що безпосередньо зазначено у спірному договорі, погодженому та підписаному сторонами. До того ж, відповідач за станом свого здоровя є неспроможним надавати допомогу стороннім особам, так як з дитинства важко хворіє, постійно проходить лікування, на час укладенні спірного договору не мав стабільного доходу, про що достеменно було відомо позивачці на час укладання спірної угоди, а тому він не міг укласти із позивачкою ні договір довічного утримання, ні спадковий договір. Бажання позивачки розірвати спірний договір обумовлено розірванням шлюбу між батьками відповідача та поділом їхнього майна і виникненням в звязку з цим неприязних відносин між матірю батька відповідача позивачкою у справі і матірю відповідача. Крім того, заперечували проти визнання поважними причин пропуску позивачкою строку звернення з даним позовом до суду, оскільки в 2010 р. аналогічний позов позивачки вже розглядався судом і в звязку з повторною неявкою позивачки був залишений без розгляду. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]В,, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні матеріали інвентарної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 11 жовтня 2004 р. позивачка та відповідач уклали договір дарування ? частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в м. Первомайську Миколаївської області по вул. Пролетарській, буд. 10 на земельній ділянці фонду міської ради. Ця частина житлового будинку належала позивачці на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Первомайською державною нотаріальною конторою 24 січня 1978 р. за № 372, зареєстрованого в Первомайському МБТ1 за № 8468, в книзі: 28. Дарування здійснювалось без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального, даний договір не приховував іншої угоди, відповідав дійсним намірам сторін і не носив характеру мнимої та удаваної угоди, про що безпосередньо зазначено у спірному договорі, який підписаний сторонами договору, що підтверджується поясненнями відповідача та його представника, показаннями свідків [PERSON]В,, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], копією договору дарування частини житлового будинку від 11 жовтня 2004 р., який міститься в матеріалах справи, оглянутою в судовому засіданні інвентарною справою. Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 748 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Відповідно до ст. 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Набувач зобов'язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду). Відповідно до ст. 1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Відповідно до ст. 1305 ЦК України, набувач у спадковому договорі може бути зобов'язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, всупереч наведеному, позивачкою та її представником не доведено в судовому засіданні те, що позивачка перед укладенням та при укладенні спірного договору обумовлювала вищезазначені істотні умови договору довічного утримання або спадкового договору, а відповідач погоджувався на них та був спроможний їх виконати, про таке не зазначили й допитані в судовому засіданні свідки з боку позивачки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] До того ж, позивачкою та її представником не доведено в судовому засідання наявності обману з боку відповідача до та під час укладення спірного договору. Наведене є підставою для відмови в задоволенні позову, в звязку з його недоведеністю. В силу ст. 88 ЦПК України, сплачений позивачкою судовий збір, в розмірі 107 грн. 30 коп. слід віднести на її рахунок.

Outcome: dismissed