Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-05 00:00:00

В квітні 2012 року позивач звернулася в суд до відповідачів з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обгрунтування своїх вимог посилалась на те, що 29 липня 1997 року між нею та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір № 947 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], який був укладений на Товарній біржі „Нерухомість Південь, записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 947 від 29.07.1997р. Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано в Миколаївському МБТІ на її імя 29.07.1997р за реєстровим № 9791. Працівники біржи завірили, що подальшого нотаріального посвідчення договір не потребує. Оскільки вона не має можливості розпорядитися купленою нею на законних підставах у свій час квартирою, тому що не дотримане діюче на данний момент законодавство- договір не посвідчений нотаріально- вона вимушена звернутися до суду. На теперішній час вона не може оформити договір нотаріально, тому що [PERSON] померла, спадкоємці після її смерті до нотконтори не зверталися. Зазначений договір купівлі-продажу виконаний обома сторонами. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та позовні вимоги підтримала на підставах, викладених в позовній заяві, просила їх задовільнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся через оголошення в газеті Рідне Прибужжя, а тому вважається повідомленим належним чином у відповідності до ч.9 ст.74 ЦПК України. Представник відповідача- Миколаївська міська рада- в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи в їх відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи Товарна біржа „Нерухомість Південь- в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечували. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 29 липня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір № 947 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], який був зареєстрований на Товарній біржі „Нерухомість Південь, записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 947 від 29.07.1997р. Придбану за вказаним договором квартиру [ADDRESS] Н.М. зареєструвала 29.07.1997р. на праві власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, яку записано за реєстром № 9791, а також зареєструвала своє місце проживання в ній 23.01.1998р. Договір виконаний сторонами в повному обсязі: [PERSON] уплатила продавцям вартість квартири, вселилася в неї, зареєструвалаася та користується нею, а [PERSON] та [PERSON] отримали оплату договірної вартості квартири, звільнили її від побутового майна та здійснили виселення з неї. Згідно з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №31319230 [PERSON] померла 26.01.2012р. За даними Пятої Миколаївської державної нотаріальної контори № 1071/01-16 від 09.08.2012р. спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась. Згідно з вимогами ст.227 ЦК УРСР в редакції ГК 1963 р., що діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст.47 ЦК УРСР (в ред.1963р.) недодержання у випадках, зазначених в законі, нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність. Ст.128 ЦК УРСР передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до ст.657 ЦК України в редакції ЦК 2003 р. договор купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлого будинку (квартири) чи іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Із пунктів 3,4 ст.334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки відносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 р., то відповідно до п.п.1,4 заключних та перехідних положень ЦК України 2003р. необхідно керуватися нормами ЦК УРСР 1963 р. Таким чином суд дійшов до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved