Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-20 00:00:00

У липні 2012 року позивач подала до суду позов про розірвання шлюбу з відповідачем та стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач в позовній заяві зазначила, що спільне життя не склалося з причин постійних суперечок на ґрунті відсутності взаєморозуміння. Шлюбні відносини припинені, але від шлюбу мають дитину, [PERSON], який проживає разом з позивачкою. Відповідач ухиляється від утримання дитини, ніякої матеріальної допомоги добровільно не надає, не цікавиться здоровям дитини, ніяких речей чи іграшок не дарує, а тому просить суд розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з останнього на утримання дитини, [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. 00 коп. щомісячно. Позивач в судове засідання не зявилась, згідно наданої заяви позов підтримала повністю, просила позов задовольнити, про що надала відповідну заяву. Відповідач в судове засідання не зявився, згідно наданої заяви позовні вимоги визнає, не заперечує, щоб з нього було стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. 00 коп. щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов належить задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 07.08.2010 року, зареєстрованому Таврійською сільською радою Токмацького району Запорізької області, актовий запис № 26. Шлюб укладено вперше. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Сторони припинили шлюбні відносини з квітня 2012 року, з того часу проживають окремо. Спільне життя не склалося з причин постійних суперечок на ґрунті відсутності взаєморозуміння. Спільне господарство не ведеться. Шлюб між позивачем та відповідачем підлягає розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст.105, ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, та суперечить інтересам сторін. Як роз'яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Спору про поділ майна немає. За змістом ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно до ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Дитина проживає з позивачем по справі, [PERSON] та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Таврійської сільської ради від 19.07.2012 року. Відповідач ухиляється від утримання дитини, ніякої матеріальної допомоги добровільно не надає, не цікавиться здоровям дитини, ніяких речей чи іграшок не дарує. В ст. 51 Конституції України передбачено обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стаття 180 СК України вказує, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач неофіційно працює за місцем свого проживання та отримує високу заробітну плату. Інших дітей, непрацездатної дружини, батьків відповідач не має, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину встановлені ст. 181 СК України і можуть виконуватися за домовленістю між батьками дитини або присуджуються за рішенням суду у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що відповідач неофіційно працює за місцем свого проживання та отримує високу заробітну плату суд вважає за можливе призначити аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Згідно ст. 367 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В даному випадку заявлено дві позовні вимоги, а саме: про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 6 Закону України Про судовий збірза подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 107 грн. 30 коп., а також в дохід держави судовий збір в розмірі 214 грн.60 коп.

Outcome: approved