Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-21 00:00:00

У травні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до директора Центру соціально-психологічної реабілітації дітей [PERSON], в якому просив скасувати наказ № 12/02 від 28.02.2012 року „Про відсторонення його від роботи без збереження заробітної плати в частині „без збереження заробітної плати, та просив виплатити йому заробітну плату за вимушений прогул (а.с.1-5). В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що оскаржуваним наказом він був відсторонений від роботи вихователя Центру соціально-психологічної реабілітації дітей без збереження заробітної плати у звязку з ухиленням від проходження обовязкового медичного огляду. Проте, він від проходження обовязкового медичного огляду не ухилявся, а не пройшов такий огляд через незабезпечення керівництвом Центру проходження медогляду за рахунок бюджетних коштів, як те передбачено Порядком проведення обовязкових медичних оглядів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2001 року № 559. В заяві про зміну позовних вимог до директора Центру соціально-психологічної реабілітації дітей [PERSON] позивач [PERSON] просив зазначений вище наказ скасувати повністю (а.с.16-17). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 липня 2012 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить зазначене рішення суду скасувати і направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, ст. 21 Закону України „Про захист населення від інфекційних хвороб, ст. 26 Закону України „Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення, ст. 46 КЗпП України, ст. 19 Конституції України, а також положень ч.3 ст.61 ЦПК України, оскільки судовим рішенням, ухваленим в іншій справі, вже встановлено, що медичний огляд він не пройшов з поважних причин та жодним чином не ухиляється від такого. В запереченнях на апеляційну скаргу Центр соціально-психологічної реабілітації дітей просить відхилити апеляційну скаргу [PERSON] та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача [PERSON], представника Центру соціально-психологічної реабілітації дітей [PERSON], перевіривши та дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 липня 2012 року належить скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог з інших підстав. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON], який працює вихователем Центру соціально-психологічної реабілітації дітей, у 2011 році не пройшов обовязковий медичний огляд, а отже не може бути допущений до роботи з дітьми, оскільки міг створити небезпеку поширення інфекційних захворювань, виникнення харчових отруєнь серед дітей, у звязку з чим роботодавець правомірно відсторонив його від роботи. Пославшись на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.03.2012 року, від 26.05.2012 року та від 16.07.2012 року, якими відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] про скасування наказів про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, та положення ч.3 ст.61 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що по справі доведено ухилення позивача від проходження обовязкового медичного огляду, та відсутність підстав для збереження за позивачем заробітної плати на час відсторонення його від роботи. Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення. З позовної заяви та заяви про зміну позовних вимог вбачається, що [PERSON] заявляв позовні вимоги до директора Центру соціально-психологічної реабілітації дітей [PERSON] (а.с.1-5, 16-17). Провадження у справі було відкрито ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.05.2012 року за позовом [PERSON] до директора Центру соціально-психологічної реабілітації дітей [PERSON] (а.с.10). Зі змісту позовних заяв та матеріалів справи вбачається, що спір з приводу відсторонення позивача від роботи та припинення виплати йому у звязку з цим заробітної плати виник між [PERSON] та його роботодавцем Центром соціально-психологічної реабілітації дітей, з яким укладений трудовий договір, в той час як позовні вимоги заявлені до [PERSON] як керівника установи, в якій працює позивач, а не до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей. Навіть після зясування під час судового розгляду справи тієї обставини, що [PERSON] звільнилась з посади директора Центру з 27.03.2012 року, суд першої інстанції не провів у визначеному ст. 33 ЦПК України порядку заміну неналежного відповідача [PERSON] на належного у трудовому спорі відповідача, або не залучив Центр соціально-психологічної реабілітації дітей як співвідповідача, що підтверджується даними журналів судових засідань від 11.06.2012 року, від 26.07.2012 року та від 27.07.2012 року (а.с.19, 56-57, 58) та технічними записами зазначених судових засідань на робочому диску (а.с.55). В той же час в рішенні Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.07.2012 року зазначено, що судом розглянутий позов [PERSON] до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей, та в судових засіданнях брав участь представник Центру його керівник [PERSON] Відповідно до п.4 ч.1 та ч.3 ст.309 ЦПК України, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення чи змінює рішення суду першої інстанції, якщо буде встановлено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Оскільки судом першої інстанції в установленому процесуальним законом порядку не була проведена заміна відповідача [PERSON] на іншого відповідача - Центр соціально-психологічної реабілітації дітей, або залучення вказаного Центру як співвідповідача, постановлене судом першої інстанції рішення, яким розглянутий позов [PERSON] до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей, належить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] до директора Центру соціально-психологічної реабілітації дітей [PERSON] про скасування наказу та виплату заробітної плати за вимушений прогулу в звязку з тим, що [PERSON] є неналежним відповідачем у справі.

Outcome: partial