Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-18 00:00:00

У січні 2013 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 02 квітня 2009 року в м. Дніпропетровську відповідач, керуючи автомобілем „ВАЗ 2106, державний номерний знак [NUMBER] порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з моторолером «ХОНДА», без державного номерного знаку, під керуванням [PERSON]. Данні обставини встановлені та підтверджуються вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2009 року про визнання [PERSON] винним у скоєнні злочину, передбачено ч.2 ст. 286 УК України та призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення воля, без позбавлення права керувати транспортними засобами. У відповідності до вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем виплачено [PERSON] 14009 грн. 75 коп. (12 186 грн. 87 коп. + 1822 грн. 88 коп.). Крім того, за рахунок позивача здійснено оплату послуг аварійного комісара, залученого для визначення причин настання страхового випадку та збору документів у розмірі 200 грн. 00 коп. Таким чином, до позивача, відповідно до діючого законодавства, після виплати страхового відшкодування, перейшло право вимоги до винної особи відповідача, у розмірі фактичних затрат, повязаних із відшкодуванням збитків страхувальнику за вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду, а тому позивач просить стягнути з відповідача на їх користь суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 14 209 грн. 75 коп., а також судові витрати по справі та витрати на правову допомогу. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про що свідчить розміщене в газеті «Вісті Придніпровя» №23 (1414) від 26 березня 2013 року повідомлення про слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 02 квітня 2009 року в місті Дніпропетровську відповідач, керуючи автомобілем „ВАЗ 2106, державний номерний знак [NUMBER] порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з моторолером «ХОНДА», без державного номерного знаку, під керуванням [PERSON]. Данні обставини встановлені та підтверджуються вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2009 року про визнання [PERSON] винним у скоєнні злочину, передбачено ч.2 ст. 286 УК України та призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення воля, без позбавлення права керувати транспортними засобами (а.с.7). Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної події [PERSON] були завдані тілесні ушкодження. Відповідно до п.а ч. 41.1 ст.41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. За заявами [PERSON] від 03.03.2010 та від 25.05.2010, на підставі наказів № 1322 від 21.05.2010, № 2298 від 30.07.2010 та у відповідності зі ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем виплачено [PERSON] суму відшкодування у розмірі: 12 186 грн. 87 коп. вартість витрат на лікування; 1 822 грн. 88 коп. шкода, повязана з тимчасовою втратою працездатності, що підтверджується платіжними дорученнями № 2245 від 21.05.2010 та № 3197 від 30.07.2010. Крім того, за рахунок позивача здійснено оплату послуг аварійного комісара, залученого для визначення причин настання страхового випадку та збору документів у розмірі 200 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1191 від 19.03.2010. Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Ст.ст. 1187, 1188 ЦК України та розясненнями наданими в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року (з послідуючими змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців підвищеної небезпеки з вини іншого - відшкодовується винним. Таким чином, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування в межах сплаченої суми в розмірі 14 209 грн. 75 коп., перейшло право вимоги, яке [PERSON] на підставі ст.ст. 1187, 1188, ЦК України, мав до відповідача. Дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат та згідно з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 214 грн. 60 коп. Також, з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати понесені останнім за надання правової допомоги. Так, згідно платіжного доручення № 4600 від 23 листопада 2012 року Моторне (транспортне) страхового бюро України перерахувало ФОП [PERSON] 2000 грн. за надання правової допомоги згідно контракту №79 від 08.11.2012 року. Таким чином, всього з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2 214 грн. 60 коп.

Outcome: approved