Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-02 00:00:00

24.10.2007 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Васильківського міськрайонного суду Київської області про виселення [PERSON] з належного їй на праві власності житлового будинку за адресою: с. Плесецьке, Васильківського району, Київської області по вул. Щорса, 29 без надання іншого житла та вселити її в належний їй на праві власності вищевказаний житловий будинок. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.09.1999 року, виданого Васильківською державною нотаріально контор Київської області, вона являється власником житлового будинку за адресою: с. Плесецьке, Васильківського району, Київської області, вул. Щорса, 29 після померлої матері [PERSON]. В літку 1998 року позивач, продавши власну квартиру в м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області, за усною домовленістю з позивачем, про тимчасове проживання в будинку, став проживати в ньому разом з позивачем. Через деякий час відповідач, з метою позбавлення позивача можливості проживання у власному будинку, став вчиняти сварки, періодично наносив їй побої, відрізав пять батарей з системи опалення будинку, розібрав цеглу в одному з кутків будинку, чим фактично привів будинок в аварійний стан. В звязку з цим, вона змушена тривалий час, понад тринадцять років, побоюючись за власне майно, проживати в родичів та знайомих, але в належному їй будинку. Крім того, як зазначає позивач, відповідач змінив замок на вхідних дверях до будинку та без її згоди посилив до будинку свою дружину [PERSON]. Враховуючи факт того, що між сторонами не досягнуто згоди щодо вирішення даного спору мирним шляхом, відповідачі на усні вимоги позивача та нотаріально засвідчену вимогу ще в 2006 році про залишення належного їй на праві власності будинку не відреагували, чим позбавляють позивача права володіння, користування та розпорядження своєю власністю, останній просить суд виселити відповідачів з належного їй спірного будинку без надання іншого житла, вселивши її до даного будинку. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2011 року позов задоволено. Виселено [PERSON] та [PERSON] виселено з житлового будинку № 29 по вул.. Щорса в с. Плесецьке, Васильківського району, Київської області без надання іншого житла, а [PERSON] вселена у даний будинок. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 25.07.2011 року апеляційна скарга [PERSON] задоволена, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2011 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2011 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2011 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 25.07.2011 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування своєї ухвали Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність виселення [PERSON] та вселення позивача, оскільки остання як власник має право користуватися своїм майном та вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права користування та розпорядження майном ( с. 319,391 ЦК України). Однак, у звязку з тим, що судами не встановлено правові підстави проживання [PERSON] на спірній житловій площі (член сімї власника будинку, наймач тощо), які мають значення для правильного вирішення справи. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2012 року відповідно до ст. 1101 ЦПК України справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні. 15.03.2012 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом в якому просить визнати його членом сімї [PERSON] Єлізавети Кузьміни та зобовязати останню укласти з ним договір оренди на одну жилу кімнату та кухню розташовану на першому поверсі житлового будинку за адресою: с. Плесецьке, Васильківського району Київської області, вул. Щорса, 29. В обґрунтування вимог зустрічного позову [PERSON] зазначає, що [PERSON] є його рідною сестрою. В будинку позивач за зустрічним позовом проживає з 1997 року за домовленістю з сестрою, та вважає, що оскільки ні у нього ні у сестри немає інших членів сімї, то [PERSON] є членом сімї своєї сестри. Останній не заперечує поти вселення відповідача за зустрічним позовом в будинок. Ухвалою суду від 15.03.2012 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання членом сімї та укладення договору оренди житлового приміщення обєднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про виселення з житлового будинку без надання іншого житла та про вселення. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник [PERSON] вимоги позову підтримали в повному обсязі, з підстав того, що відповідачі, без належних правових підстав проживають в належному позивачу на праві власності будинку. Відповідач за первісним позовом та його представник [PERSON] визнали позов в частині вселення позивача до житлового будинку, якій знаходиться за адресою: с. Плесецьке, Васильківського району, Київської області, вул.. Щорса, 29, в частині виселення відповідача з вищезазначеного житлового будинку просили відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] починаючи з 1997 року проживає в спірному будинку за усною згодою сестри, власного житла він не має. Позивач та його представник за зустрічним позовом просили зустрічний позов щодо визнання останнього членом сімї рідної сестри [PERSON] та зобовязання [PERSON] укласти договір оренди на одну жилу кімнату і кухню розташовану на першому поверсі житлового будинку по вул.. Щорса, 29, с. Плесецьке, Васильківського району, Київської області задовольнити. Відповідача за зустрічним позовом та його представник в задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] не є членом її сімї. та не має жодних правових підстав вимагати у власника житла укладення договору найму житлових кімнат. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи судом повідомлена належним чином. При розгляді даної справи судом було зясовано, наступне. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.09.1999 року, виданого Васильківською державною нотаріальною конторою Київської області, [PERSON] являється власником житлового будинку за адресою: с. Плесецьке, Васильківського району, Київської області, вул. Щорса, 29 після померлої матері [PERSON]. В 1998 року [PERSON], продавши власну квартиру в м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області, за усною домовленістю з позивачем, про тимчасове проживання в будинку, став проживати в ньому разом з позивачем. Через деякий час відповідач, з метою позбавлення позивача можливості проживання у власному будинку, став вчиняти сварки, періодично наносив їй побої, відрізав пять батарей з системи опалення будинку, розібрав цеглу в одному з кутків будинку, чим фактично привів будинок в аварійний стан. В звязку з цим, зі слів позивача, вона змушена тривалий час, понад тринадцять років, побоюючись за власне майно, проживати у родичів та знайомих, а не в належному їй будинку. Крім того, як зазначає позивач, відповідач змінив замок на вхідних дверях до будинку та без її згоди посилив до будинку свою дружину [PERSON]. Враховуючи факт того, що між сторонами не досягнуто згоди щодо вирішення даного спору мирним шляхом, відповідачі на усні вимоги позивача та нотаріально засвідчену вимогу ще в 2006 році про залишення належного їй на праві власності будинку не відреагували, чим позбавляють позивача права володіння, користування та розпорядження своєю власністю, останній просить суд виселити відповідачів з належного їй спірного будинку без надання іншого житла, виселивши її до даного будинку. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. У відповідності до положень ч.1, 3 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно положень ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з норм ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Васильківською державною нотаріальною конторою та зареєстрованому в МБТІ 07.09.199 року є власником житлового будинку № 29 по вул.. Щорса в с. Плесецьке, Васильківського району Київської області (а.с.7). В 1997 році [PERSON], продавши власну квартиру в м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області, приїхав до сестри та за усною домовленістю з нею, про тимчасове проживання на час знаходження власного житла, став постійно проживати в будинку. Спочатку сторони проживали разом, проте згодом стосунки їх погіршились, оскільки відповідач за первісним позовом, ігноруючи вимоги власника про залишення будинку, продовжував проживати в ньому, а згодом поселив до нього власну дружину - [PERSON]. [PERSON] створює умови, які унеможливлюють їх спільне проживання, а саме: ним було замінено ключі від вхідних дверей, видалено батареї з системи опалення та розібрано куток будинку першого поверху, чим фактично приведено будинок в аварійний стан. Дані обставини стверджуються неодноразовими актами обстеження житлово-побутових умов спірного будинку, що містяться в матеріалах справи ( а.с. 13, 35, 45) та висновком будівельно-технічної експертизи № 17/06 від 23.05.2006 року, яким встановлено, що технічною причиною руйнування спірно будинку, що знаходиться за адресою: с. Плесецьке, Васильківського району, Київської області, вул. Щорса, 29 є втручання людини ( а.с. 22-29). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], а фактично проживає без правових підстав у будинку, який належить його рідній сестрі [PERSON] за адресою: с. Плесецьке, Васильківського району, Київської області, вул.. Щорса, 29, оскільки відсутні докази реєстрації в цьому будинку, а також [PERSON] не надав доказів укладення з ним договору найму житлового приміщення за вищезазначеною адресою. З пояснень позивача, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні було зясовано, що на неодноразові його вимоги про добровільне звільнення належного їй на праві власності будинку, відповідачі належним чином не відреагували, що стверджується заявою [PERSON] адресованої [PERSON] в порядку статті 84 Закону України «Про нотаріат» через державного нотаріуса Калинівської державної нотаріальної контори Київської області ще в липні 2007 року. При встановленні правових підстав проживання [PERSON] в спірному житловому будинку було встановлено, що останній проживає в ньому без реєстрації місця проживання, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 22.03.2012 року та особистими поясненнями [PERSON] в судовому засіданні, жодного договору найму між ним та власником житла укладено не було, він не є членом сім»ї власника житла, а усна домовленість про тимчасове проживання на час знаходження власного житла, яка мала місце ще в 1996-198 році, втратила свою чинність. Суд дослідивши матеріали справи та встановивши, що відповідач проживає в будинку без правових підстав, він не є членом сімї власника будинку (наймачем), вважає, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо вимог зустрічного позову, то суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сімя є первинним та основним осередком суспільства. Сім»ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Як встановлено та підтверджено сторонами в судовому засіданні, в спірному будинку весь цей час залишається проживати [PERSON] та його дружина, в звязку з чим його сестра змушена вже 13 років проживати в своїх родичів та знайомих, що обєктивно виключає їх спільне проживання та ведення спільного побуту. Крім того, вже довготривалий час між ними існують конфлікті стосунки, що стверджується матеріалами даної справи, яка починаючи з 2007 року перебуває в провадженні Васильківського міськрайонного суду, а тому відсутні правові підстави визнання [PERSON] членом сімї його рідної сестри [PERSON] Щодо другої вимоги зустрічного позову про зобовязання [PERSON] укласти з [PERSON] договір оренди на одну жилу кімнату і кухню розташовану на першому поверсі житлового будинку за адресою: с. Плесецьке, Васильківського району, Київської області, вул.. Щорса, 29, якій належить на праві власності [PERSON]К, то відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є взаємна домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. З у рахуванням вищевикладених обставин, суд вважає вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання його членом сім»ї рідної сестри та зобовязанням відповідача за зустрічним позовом укласти договір оренди житла необґрунтованими, безпідставними, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини порушення прав власника житла на володіння, користування та розпорядження своєю власністю на власний розсуд, які мають бути відновленні шляхом виселення відповідачів за первісним позовом з спірного будинку без надання іншого приміщення та вселення в нього власника. При цьому, враховуючи принцип непорушності власності закріплений та гарантований Конституцією України та обставину того, що дане право здійснюється власником не власний розсуд, суд вважає законодавчо необґрунтованою вимогу [PERSON] про зобовязання власника жила укласти з ним договір оренди житлового приміщення. На підставі наведеного та

Outcome: approved