Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-09 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У жовтні 2010р. [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до Споживчого товариства «Рекорд»(далі - СТ «Рекорд»), посилаючись на те, що йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності належить домоволодіння № 29 по вул. Рекордній в м. Одесі, яке розташоване на земельній ділянці, що належить йому на праві власності на підставі державних актів про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №211610 та серії ЯЛ №2116111. Позивач зазначав, що в 2008р. біля його домоволодіння за адресою вул. Рекордна, 68/1 в м. Одесі було побудовано десятиповерховий житловий будинок, який перебуває на балансі СТ «Рекорд». Позивач стверджував, що тривалий час між належною йому земельною ділянкою та побудованою багатоповерхівкою існував заїзд, але через деякий час відповідачем навколо вищевказаного будинку було встановлене металеве огородження і приварене до паркану, встановленого навколо домоволодіння [PERSON] За встановленим огородженням СТ «Рекорд»було обладнано автомобільну паркову, чим було закрито проїзд до належної [PERSON] земельної ділянки, що позбавило позивача можливості вільно користуватися вїзними воротами та здійснювати проїзд на належну йому земельну ділянку. Тому позивач просив суд винести рішення яким усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном, а саме земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Одеса, вул. Рекордна, 29, шляхом знесення самовільно встановленої металевої огорожі, яка закриває заїзд до належної йому земельної ділянки. 05 листопада 2012р. позивач збільшив розмір позовних вимог, та остаточно просив суд винести рішення, яким усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном, а саме: домоволодінням та земельною ділянкою, що розташовані по вул. Рекордна, 29, в м. Одесі, шляхом знесення самовільно встановленої металевої і будь-якої іншої огорожі, яка закриває заїзд до належної йому земельної ділянки і домоволодіння та заборони СТ «Рекорд»встановлювати будь-які інші огородження, які можуть перешкоджати йому у користуванні проїздом і вїзними воротами до належних йому домоволодіння і земельної ділянки, розташованої за вищевказаною адресою, про що надав суду заяву (т. ІІ а.с.18-19). 01 серпня 2011р. протокольною ухвалою суду до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору було залучено Одеську міську раду та [PERSON] Представник позивача, діюча за ордером та випискою із договору у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд ухвалити рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача СТ «Рекорд»у судове засідання не зявилась, належним чином про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена, що підтверджується її підписом у розписці, яка знаходиться в матеріалах справи (том ІІ а.с. 21). У судових засіданнях заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що за вказаною адресою відсутні будь-які бетонні чи металеві огородження, які позивач просить знести, в підтвердження чого надала до суду акт складений комісією у складі співробітників СТ «Рекорд»та фото фіксацію (том ІІ а.с. 2, 3-11). Представник третьої особи Одеської міської ради та третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, які є в матеріалах справи (том ІІ а.с. 23,24). Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, шляхом знесення самовільно встановленої металевої і будь-якої іншої огорожі та заборони встановлювати будь-які інші огородження підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом першим главою 29 книги третьої ЦК України та Земельним кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. ст. 18-21 ЗК України земельний фонд України відповідно до цільового призначення поділяється на дев'ять категорій, кожна з яких має свій правовий режим залежно від характеру землекористування, системи державних органів, що здійснюють функції державного управління землями та обсягом компетенції цих органів у галузі управління використання земельних ділянок. Цільове призначення земель - це встановлені законодавством порядок, умови та межі використання земель для конкретних цілей відповідно до їх категорій, тобто цільове призначення конкретної земельної ділянки залежить від категорії земель, з яких її виділено, від планування та зонування території і є встановленою компетентним органом при наданні земельної ділянки межею її використання для конкретного призначення відповідно до затверджених планів розвитку території, зонуванням земель, а також правовим режимом відповідної категорії земель. До однієї з таких категорій відносяться землі житлової та громадської забудови, до яких належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови (п. б ч. 1 ст. 19, ст. ст. 38, 39 ЗК України). Порядок використання вказаних земельних ділянок регулюється Законами України: Про основи містобудування, Про планування і забудову територій, Типовими регіональними правилами забудови, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 10 грудня 2001 року № 219, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України від 3 січня 2002 року за № 4/6292 Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить домоволодіння № 29 по вул. Рекордній в м. Одесі, яке складається в цілому з житлового будинку літ. «А»загальною площею 73,9 кв.м., житловою площею 42,3кв.м., гаражів літ. «Г», «К», «Л», літньої кухні «М», літнього душу «Н», вбиральні «О», мостіння ІІ, №1-5 огорожа, відображених у технічному паспорті від 08.04.2009р., що підтверджується свідоцтвом про право власності на домоволодіння від 16.04.2009р. (т. І а.с.6, 8-16). 23.04.2009р. право власності [PERSON] на вказане вище домоволодіння було зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН»(т.1а.с.5). Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці пл.0.0562га,яка належала позивачу на праві власності на підставі рішення Одеської міської ради від 09.04.2009р. №4208-У та державного акту на земельну ділянку серії ЯИ№115839 від 28.05.2009р.(т.1а.с.136-137). Відповідно до листа Малиновської районної адміністрації від 07.06.2010р. позивачу був наданий дозвіл на проведення робіт з благоустрою, а саме встановлення декоративного огородження довжиною 180 м.п., влаштування плиточного покриття, завезення грунту для впорядкування зеленої зони та висадження квітів, кущів, при умові узгодження плану благоустрою з Інспекцією з благоустрою міста Одеської міської ради (т.1 а.с.140-142). План позивача на проведення робіт з благоустрою був погоджений Інспекцією з благоустрою міста Одеської міської ради (т.1 а.с.207). Таким чином встановлення позивачем металевої огорожі навколо його житлового домоволодіння є законним, оскільки погоджено з органами виконавчої влади. Встановлено, що в серпні 2010р. на підставі нотаріально посвідченої заяви позивача від 22.06.2010р. був проведений видділ часток земельної ділянки по вул. Рекордна, 29, в м. Одесі, та 30.08.2010р. на кожну частку вказаної вище земельної ділянки на імя позивача були видані державні акти про право власності серії ЯЛ №211610 та серії ЯЛ №211611 (т.І а.с.7, 87). 14.10.2010р. позивач на підставі договору дарування подарував частину земельної ділянки площею 0,0200га, яка розташована по вул. Рекордній, 29 в м.Одесі, [PERSON] (а.с.116,119). Власником суміжної земельної ділянки за адресою м.Одеса, вул. Рекордна, 68 є територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради. Судом встановлено, що рішенням Одеської міської ради №732 від 23.12.2004р. було надано дозвіл Приватному підприємству «Діск»(далі - ПП «Діск») на будівництво 6-секційного 10-поверхового житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями на земельній ділянці площею 0,7884га, за адресою: м.Одеса, вул. Рекордна, 68 та затверджено договір оренди земельної ділянки площею 0,2953, укладеного між Одеської міською радою та ПП «Діск»(т. І а.с.129). 23.12.2004р. між виконавчим комітетом Одеської міської ради та ПП. «Діск»було укладено договір на право забудови земельної ділянки, площею 0,7884 га в межах відводу по вул. Рекордна, 68 в м. Одесі (т.1 а.с.130-131). Крім того, 25.03.2005р. між Одеською міською радою та ПП «Діск» були укладені договори оренди землі, відповідно до умов яких Одеська міська рада надала ПП «Діск»у строкове, платне володіння, користування, за рахунок земель міста, земельну ділянкою площею 4931 кв.м. та земельну ділянку площею 2953 кв.м., що знаходяться по вул. Рекордна, 68 в м. Одесі, строком на 2 та 3 роки. Невідємними частинами вказаних договорів були плани ділянок, кадастровий план, акт визначення меж та акт прийому-передачі (т.І а.с.24-37, 223). 25.04.2008р. ПП «Діск»на підставі акту Державної комісії про здачу в експлуатацію десятиповерхового житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями, що розташований по вул. Рекордна,68/1 в м. Одесі від 21.04.2008р. передало СТ «Рекорд»земельну ділянку з вказаним вище десятиповерховим житловим будинком у користування та експлуатацію, що підтверджується актом прийому-передачі (а.с.39-40,232). Згідно ст.42 ЗК земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідною землевпорядною документацією. Прибудинкова територія - встановлена за проектом поділу території мікрорайону (кварталу) та проектом забудови земельна ділянка багатоквартирної несадибної житлової забудови, необхідної для розміщення й обслуговування жилого будинку та пов'язаних із ним господарських і технічних будівель і споруд, тобто нею є територія під жилим будинком, проїзди та тротуари, озеленені ділянки та ігрові майданчики, майданчики для відпочинку, занять спортом, тимчасового зберігання автомобілів жителів будинку, для господарських цілей та інші території, пов'язані з утриманням і експлуатацією будинку. Відповідно до пунктів 2.4,4.4 Положення про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого жилого фонду та надання у спільне користування або спільну сумісну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків межі земельних ділянок прибудинкових територій встановлюються за проектами відведення цих ділянок відповідно до затверджених у встановленому порядку норм проектно-технічної документації. З аналізу норм ст. 42 ЗК України можливо зробити висновок, що в разі приватизації громадянами квартир у багатоквартирному будинку земельна ділянка як така, що входить у житловий комплекс, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об'єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку на підставі рішення органів влади. Ухвалою суду від 20.03.2012р. за клопотання представника відповідача по справі була призначена судова будівельна-технічна експертиза, яка експертом проведена не була, оскільки не були надані додаткові матеріали (т.1 а.с.270-276). Після відновлення провадження по справі, судом було встановлено, що у СТ «Рекорд»відсутня будь-яка правовстановлююча документація на земельну ділянку по вул. Рекордна,68/1. Судом встановлено, що відповідачем навколо житлового будинку №68/1 по вул. Рекордній в м. Одесі з метою утримання прибудинкової території буд. №68/1 в належному санітарному стані, та з метою перешкоджання утворення стихійних зупинок було встановлено металеве огородження, яке було без згоди позивача приварене до його огорожі, встановленої навколо його домоволодіння. Вищевказаним огородженням було закрито проїзд до належної [PERSON] земельної ділянки, тим самим це позбавило позивача можливості вільно користуватися вїзними воротами та здійснювати проїзд на належну йому земельну ділянку по вул. Рекордна, 29, в м. Одесі. В ході розгляду справи було встановленим, що за бетонним огородженням СТ «Рекорд»було обладнано автомобільну паркову, що підтверджується фото фіксацією наданою представником позивача, з якої вбачається наявність бетонної та металевої огорожі навколо будинку №68/1 по вул. Рекордній в м. Одесі (том. І а.с.44-50). Представник відповідача в судових засідання в обгрунтування своїх заперечень про те, що дії відповідача відносно встановлення огородження навколо вищевказаного десятиповерхового житлового будинку є законними, посилалася на лист Інспекції з благоустрою міста Одеської міської ради №01-01/1758 від 06.04.2010р. Зі змісту вказаного листа вбачається, що встановлення даного огородження можливе, при відсутності обмежень та заперечень з боку сумісних землекористувачів і воно є тимчасовим. Встановлено, що ніяких погоджень відносно встановлення огородження відповідач не отримував (том І а.с.42,58). В ході слухання справи було встановлено, що позивач самостійно зніс металеве огородження відповідача, яке перешкоджало йому вільно користуватися вїзними воротами та здійснювати проїзд на належну йому на праві власності земельну ділянку по вул. Рекордна, 29, в м. Одесі але останній знову загородив проїзд до вїздних воріт залізобетонними блоками. Вказані факти підтверджуються фото фіксацією (т.1 а.с.61-63,233-238, т.2 а.с. 3-11). Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач перешкоджає позивачу у розпорядженні і користуванні його домоволодінням та земельною ділянкою, тим самим порушує права позивача та правила добросусідства. Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Частина 3 ст.152 ЗК України визначає способи захисту порушених прав, а саме: визнання права; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 91ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства. При цьому відповідач є тільки балансоутримувачем вказаного вище будинку і не є а ні власником, а ні користувачем земельної ділянки, оскільки вона йому відповідно до норм земельного законодавства не надавалася. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі ст.90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, установленому законом. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідач, встановивши раніше металеве огородження, а потім встановивши загородження проїзду до вїздних воріт залізобетонними блоками, порушив вимоги ст.91 ЗК України, оскільки не дотримався правил добросусідства, і порушив права позивача, як власника домоволодіння та суміжної земельної ділянки, створивши йому незручності у здійсненні свого права власності. Тому суд вважає обґрунтованими доводи представника позивача про те, що встановивши раніше металеве огородження, а потім загородження проїзду до вїздних воріт залізобетонними блоками, відповідач здійснює перешкоди позивачу у розпорядженні та користуванні належним останньому домоволодінням і земельною ділянкою, шляхом перекриття проїзду до земельної ділянки, належної позивачу, тим самим порушує його права, оскільки іншого проїзду до вказаної земельної ділянки не має.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Вказані факти підтверджуються також фотознімками, які були надані представниками сторін в обґрунтування позову та заперечень. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його права, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині усунення перешкод позивачу у користуванні належними йому майном, шляхом знесення залізобетонних блоків, які закривають заїзд до належної позивачу земельної ділянки та домоволодіння, розташованих по вул. Рекордна, 29 в м. Одесі та забороною відповідачу встановлювати будь-які загородження, які можуть перешкоджати позивачу у проїзді до його земельної ділянки та домоволодіння за вказаною вище адресою є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про знесення металевої огорожі, то дані вимоги задоволенню не підлягають, тому що на час проголошення рішення позивач самостійно зніс металеву огорожу відповідача, яка загороджувала йому вїзд на його земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір в сумі 45,50грн\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial