Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом 28 листопада 2011 року, який уточнив заявою від 17 лютого 2012 року , і просить визнати недійсними нотаріально посвідчені договори дарування квартири , розташованої в м. Добропілля, вул..Луганського 27-9 від 18 травня 2000 року між [PERSON] і [PERSON] та від 23 січня 2008 року між [PERSON] і [PERSON]. Позивач вказує на те, що перебувають у шлюбі з [PERSON]М з 18 грудня 1964 року . На початку 1998 року вони придбали квартиру на ім»я дружини , яку дружина без його згоди подарувала синові [PERSON]І, чим порушені його майнові права. Після звернення в суд з позовом щодо правомірності цього договору йому стало відомо , що син в свою чергу подарував дану квартиру [PERSON], своїй колишній дружині, на що він також не давав згоди. Тому просить визнати недійсними обидва договори дарування квартири. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав , посилаючись на вказані в позовній заяві підстави , і просить його задовольнити. Відповідач [PERSON]М з позовом погодилась и пояснила, що куплену з чоловіком [PERSON] квартиру в м. Добропілля , вул.. Луганського 27-9 вона подарувала синові тайком від чоловіка . Після сварки з чоловіком деякий час в ній проживала. . Потім переїхала до дочки в м. Дніпропетровськ , але через стосунки з зятем бажає повернутися в свою квартиру. Однак їй стало відомо, що син розпорядився її квартирою, не спитав її дозволу , і подарував своїй колишній дружині [PERSON] Відповідач [PERSON]І не заперечував проти позову [PERSON] При цьому пояснив, що в 2000 році, коли він перебував у першому шлюбі, йому батьки подарували квартиру в м. Добропілля, вул..Луганського 27-9. Після розірвання шлюбу деякий час жив там сам, потім одружився з Мазур. В 2008 році в нього виникли матеріальні труднощі, і вони домовились з Мазур продати її квартиру і заплатити борги, що і зробили. Він в свою чергу подарував належну йому квартиру [PERSON], щоб гарантувати її право на житло, оскільки вона погодилась продати свою квартиру. Після розлучення з Мазур він став жити окремо , хоча має намір відновити стосунки і сумісне життя. Відповідач [PERSON]А позов не визнала і дала пояснення аналогічні тим, що відповідач [PERSON] відносно обставин отримання нею квартири в дар. Вислухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. З обставин справи встановлено, що [PERSON]В і [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 грудня 1964 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження У111-УР №077220, виданого будинком шлюбів м. Жданів Донецької області . Як свідчить довідка від 16 січня 2012 року Добропільського БТІ про наявність нерухомості , за договором купівлі продажу , посвідченим нотаріально 23 жовтня 1998 року, на ім.»я [PERSON] куплена квартира в м. Добропілля, вул..Луганського 27-9.Оскільки дане майно набуте в період шлюбу подружжя [PERSON]В.і [PERSON] , воно є об»єктом спільної сумісної власності. За договором дарування , посвідченим нотаріально 15 травня 2000 року за реєстром № 1058 , [PERSON] подарувала спірну квартиру сину [PERSON] Позов [PERSON] про визнання недійсним даного договору дарування є безпідставним і підлягає відхиленню. Відповідно до ст.. 215 ч. 1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п»ятою та шостою статі 203 цього Кодексу . Згідно ч. 2 даної статті недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Доводи позивача, який вимагає визнання недійсними договорів дарування , полягають у тому, що співвласник майна [PERSON]М розпорядилась ним без його згоди, подарувавши синові, а той, в свою чергу, без відома батьків подарував квартиру Мазур. Але такі ствердження спростовуються даними , отриманими судом з матеріалів нотаріальної справи вчинення договору , в якій є нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 18 травня 2000 року на згоду дарування [PERSON] квартири в м. Добропрілля, вул..Луганського 27-9 сину [PERSON] ( а.с. 32) . [PERSON] не заперечував в суді, що давав таку заяву у нотаріуса , але з часом забув. Відповідно ж до ст.. 369 ч. 2 ЦК України розпорядження майном , що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном , який підлягає нотаріальному посвідченню та ( або) державній реєстрації , має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Оскільки при укладенні договору дарування квартири, згода [PERSON] малась і заява нотаріально посвідчена , умови укладання договору були додержані. Також суд зазначає, що позивачем пропущений строк позовної давності за цими вимогами , оскільки право на позов виник з дня, коли [PERSON]В дізнався про порушення права , тобто з 18 травня 2000 року. Його ствердження , що про договір дарування він дізнався тільки у 20111 року , суперечать доказам. Суд застосовує позовну давність згідно ст.. 75 ЦК УРСР, а закінчення строку є також підставою для відмови у позові. Згідно нотаріально посвідченому 23 січня 2008 року договору дарування квартири в м. Добропілля , вул.. Луганського 27-7, [PERSON] подарував житло [PERSON] Позивач у справі [PERSON] не є стороною в даному договорі , тому в нього відсутнє право його оспорювання. Позов підлягає відхиленню. На підставі викладеного, ст.. ст..203, 369 ЦК України, ст.. ст.. 10, 57 ,60 ,209 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed