Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства Красноармійськвугілля про відшкодування моральної шкоди у звязку з травмою на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював на шахті Центральна ДП Красноармійськвугілля з 17.01.1977 р. по 30.11.2001 р. гірником очисного вибою підземним. 06.11.1978 р. при виконанні трудових обовязків він отримав травму: закритий перелом середньої фаланги 3 пальця лівої кісті. По цій травмі на підприємстві було складено акт про нещасний випадок на виробництві №111 форми Н-1. По цій травмі 23.12.1992 року ВТЕК йому було встановлено 5% втрати професійної працездатності. 18.02.1996 року при виконанні трудових обовязків він отримав ще травму: відкритий крайовий вдавлений перелом н/з правого стегна без суміщення. По цій травмі на підприємстві було складено акт про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 № 41 від 19.02.1996 року. 08.08.1996 року МСЕК йому було встановлено 15% втрати професійної працездатності. З 29.08.2005 року МСЕК йому було встановлено за сукупністю 20% втрати професійної працездатності, з яких 10% по травмі від 06.11.1978 року та 10% по травмі від 18.02.1996 року. Внаслідок травм йому заподіяна моральна шкода, яку він відчував з часу отримання травм та продовжує відчувати до теперішнього часу. Він зазнає фізичний біль та страждання. У зв'язку із травмами був істотно змінений його звичний життєвий уклад, а так само взаємини з його близькими й знайомими. Він не міг вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт. До отримання травм він самостійно виконував всю необхідну чоловічу роботу в побуті, однак зараз після травм у зв'язку зі станом здоров'я йому це дуже важко робити. Заподіяну моральну шкоду він оцінює у розмірі 200000 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 200000 грн. Позивач до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи позовні вимоги викладеними в позовній заяві обставинами. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивачем не надано доказів щодо заподіяння йому моральної шкоди, наявності в нього моральних страждань, переживань, зокрема, позивач не надав підтвердження його звернень до лікаря психіатра. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в місті Димитрові Донецької області до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якому просить винести рішення на розсуд суду. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач працював на шахті Центральна ДП Красноармійськвугілля з 17.01.1977 р. по 30.11.2001 р. гірником очисного вибою підземним (а.с. 5-8). 06.11.1978 року з позивачем під час виконання ним трудових обовязків стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого позивачу був встановлений наступний діагноз: закритий перелом середньої фаланги 3 пальця лівої кісті, що підтверджується актом № 111 форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві, виданим в листопаді 1978 р. (а.с.11-12). 18.02.1996 року з позивачем під час виконання ним трудових обовязків стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого позивачу був встановлений наступний діагноз: відкритий крайовий вдавлений перелом н/з правого стегна без суміщення, що підтверджується актом № 41 від 19.02.1996 року форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві (а.с.9-10). 23.12.1992 року позивачу у звязку з нещасним випадком на виробництві від 06.11.1978 року ЛТЕК було встановлено 5% втрати професійної працездатності безстроково (а.с. 14). 08.08.1996 року позивачу у звязку з нещасним випадком на виробництві від 18.02.1996 року МСЕК було встановлено 15% втрати професійної працездатності (а.с. 13). 02.09.2005 року позивачу у звязку з нещасними випадками на виробництві від 06.11.1978 року та від 18.02.1996 року МСЕК було встановлено за сукупністю 20% втрати професійної працездатності (по 10% за кожний нещасний випадок) безстроково (а.с. 15). Позивач у звязку з травмами на виробництві неодноразово знаходився на лікуванні (а.с. 16-18). Згідно п.5 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до п.15 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судам слід мати на увазі, що на правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обовязок по її відшкодуванню не поширюється, в тому числі й на ті випадки, коли позивач після набрання чинності цим актом ще зазнає моральних чи фізичних страждань від раніше вчинених неправомірних дій. Однак моральна шкода підлягає відшкодуванню, якщо неправомірні дії (бездіяльність) відповідача, що завдають позивачеві моральних або фізичних страждань, почалися до набрання законної сили актом законодавства, яким встановлена відповідальність за заподіяння такої шкоди, і продовжуються після набрання цим актом чинності. Правові норми, якими було передбачене право на відшкодування моральної шкоди, набрали чинності: ст.4401 ЦК Української РСР 1963 року набрала чинності 29.05.1993 року, Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472, ст.2371 КЗпП України набрала чинності 13.01.2000 року. Оскільки на час настання першого нещасного випадку з позивачем (06.11.1978 року) та первинного встановлення ЛТЕК позивачу стійкої втрати професійної працездатності по цьому нещасному випадку (23.12.1992 року) діюче законодавство не передбачало право працівника на відшкодування моральної шкоди у звязку з нещасним випадком на виробництві і судом не встановлено неправомірних дій відповідача з 06.11.1978 року до набрання чинності законодавчими актами про право на відшкодування моральної шкоди внаслідок нещасного випадку, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди внаслідок отриманої позивачем 06.11.1978 року виробничої травми задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 4401 ЦК Української РСР, який діяв на час виникнення правовідносини між сторонами у звязку з нещасним випадком на виробництві, який стався з позивачем 18.02.1996 року, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше пяти мінімальних розмірів заробітної плати. Крім того, на час травмування позивача 18.02.1996 року та первинного встановлення МСЕК позивачу по цій травмі стійкої втрати професійної працездатності - 08.08.1996 року діяли Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472, пунктом 11 яких було передбачено відшкодування потерпілим моральної шкоди. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, який діє з 01.01.2004 року по теперішній час, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався з позивачем 18.02.1996 року позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з каліцтвом, внаслідок якого йому було встановлено первинно 15% втрати професійної працездатності, а згодом 10% втрати професійної працездатності безстроково, у душевних стражданнях, повязаних з наслідками цього каліцтва, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 200000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 14000 гривень. Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 114,70 грн., оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України Про судовий збір звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі ст.4401 ЦК Української РСР, ст.ст.23, 1167, 1193 ЦК України, Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків,

Outcome: partial