Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-06 00:00:00

11.01.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення невиплаченої при звільненні заробітної плати в розмірі 3757 грн. та 5000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги і наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Відповідач про час та місце розгляду справи сповіщався завчасно та належним чином, проте свого представника в судове засідання не направив, про відкладення розгляду справи не звертався. Заслухавши \~ пояснення сторін, дослідивши докази, \~ суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 17.01.2011 року було прийнято на посаду сторожа у ПП Мрія-сервіс на підставі наказу № 2/1-к від 17.01.2011 року. Наказом № 4/06-к від 26.06.2012 року [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням. При звільненні позивача з роботи відповідачем не було виплачено йому заробітну плату за квітень-червень 2012 року в сумі 3757 грн., що підтверджується витягом з акту територіальної державної інспекції з питань праці у Чернігівській області перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 25-01-005/1195. Згідно ст. 43 Конституції України, кожна людина має право на заробітну плату, не нижчу ніж встановлену законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. \~ \~ \~ Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. \~ Проте, судом встановлено, що відповідачем такі розрахунки своєчасно не були здійснені. \~ Відповідач не подав суду належних і допустимих доказів щодо спростування позову в цій частині, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 3757 грн. підлягають задоволенню. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно ч. 1 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплатою йому належних грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Так, невиплатою заробітної плати позивачу завдана і моральна шкода у вигляді фізичних та моральних страждань. Враховуючи характер і ступінь завданої моральної шкоди, тривалість страждань та істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, що в свою чергу призвело до додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає можливим і необхідним цю вимогу про відшкодування моральної шкоди задовольнити в частковому обсязі, яку суд, враховуючи принцип розумності та справедливості, оцінює у 1500 грн. Пунктом 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання судового рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Місячний оклад позивача становив 950 грн. \~ \~ \~ Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню \~ судовий збір в сумі 344,10 грн. (229,40 + 114,70).

Outcome: partial