Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-16 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.05.2008 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 313. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. Сімейні та подружні відносини між сторонами припинені, причиною розпаду сімї є різні погляди на життя та несумісність характеру, втрата почуття любові та поваги, відповідач зловживає спиртними напоями, на підставі чого між сторонами виникають постійно сварки та скандали, спільне господарство не ведеться, примирення та подальше проживання з відповідачем не можливе. Відповідач ухиляється від утримання дитини, добровільно матеріальну допомогу не надає. Крім того, відповідач проявляв агресію щодо дитини та застосовував щодо позивачки фізичну силу. Враховуючи викладене, позивачка вимушена звернутися з заявою до суду. В судовому засіданні позивачка зменшила позовні вимоги, просила розірвати шлюб, не даючи строку на примирення, та стягнути аліменти на утримання доньки. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову в частині розірвання шлюбу, пояснюючи, що має намір зберегти сім»ю та просив надати строк на примирення. Проти стягнення аліментів на утримання дитини не заперечував. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.05.2008 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 313. Сімейні та подружні відносини між сторонами припинені, причиною розпаду сімї є різні погляди на життя та несумісність характеру, втрата почуття любові та поваги, прояв агресії. Враховуючи те, що позивачка не бажає строку для примирення, оскільки відповідач проявляє неповагу до неї, псує речі, свариться при дитині, суд вважає за необхідне позов в частині розірвання шлюбу задовольнити. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв'язку між останніми. Обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей. Безумовний характер батьківського обов'язку має різні аспекти свого прояву. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чиє в них кошти, достатні для надання утримання. Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що він хоче зберегти сім»ю, що він все зрозумів та буде приділяти увагу дитині, забирати її з дитячого садочку, проводити з нею вихідні, адже доказування не можуть будуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в ході розгляду справи відповідач не має інших утриманців, не має постійної роботи, проте сплачувати аліменти в запропонованому позивачем розмірі має можливість. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, оскільки обґрунтовані на законі. Аліменти підлягають до стягнення з 08.06.2012 року з дати звернення до суду відповідно до ст.191 СК України.

Outcome: approved