Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому вказав, що він з 08.10.2001 року працював в Приватному акціонерному товаристві «Білицький завод «Теплозвукоізоляція»на посаді контролера КПП з 2011 року. 23.05.2012 року його звільнили з роботи у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників. За час роботи в Приватному акціонерному товаристві «Білицький завод «Теплозвукоізоляції»Відповідач заборгував йому заробітну плату за квітень -травень 2012 року в тому числі грошову компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу. При звільненні Відповідач не зробив з ним грошових розрахунків на суму 8025 грн. 00 коп. Крім того, 23.09.2012 Відповідач направив до профспілкового комітету підприємства подання про отримання згоди на звільнення 25 працівників за скороченням чисельності з 23.05.2012 року, в тому числі і позивача, на що профспілковий комітет 29.03.2012 не дав згоди. Незважаючи на це 23.05.2012 року позивача було звільнено з роботи у зв'язку з скороченням чисельності або штату працівників. Позивач вважає, що його звільнили із роботи незаконно, в порушення вимог ст. 49-4 ч 2 КЗпП України, оскільки перед виданням наказу про зміни в організації виробництва відповідач не довів необхідність таких змін, скорочення штату або звільнення працівників. Ліквідація посад на підприємстві має бути мотивованою. Крім того, звільнення із роботи було здійснено без згоди профспілкового комітету. При звільненні йому не виплатили розрахункові кошти в суммі 8025 грн. В зв'язку з вищевикладеним, просив стягнути з відповідача на його користь заборговану заробітну плату в сумі 8025 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та поновити його на роботі на посаді контролера пропускного пункту, стягнути з Відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позивач у судове сідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. До суду надав заяву про зменшення позовних вимог та просив стягнути з Відповідача на його користь заборговану заробітку плату в сумі 8025 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення по день фактичного розрахунку, в іншу частину вимог просив залишити без розгляду. Уточнену позовну заяву просив задовольнити, не заперечує проти заочного рішення по справі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, у зв'язку з чим, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалив по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі». Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі,виникає спір. Судом встановлено, що позивач по справі, з 08.10.2001 року працював в Приватному акціонерному товаристві «Білицький завод «Теплозвукоізоляції» на посаді Контролера контрольно-пропускного пункту. В день звільнення Відповідач не провів з ним розрахунок. 23.03.2012 року відповідач видав наказ №25 «Про скорочення чисельності працівників у зв'язку з різким зменшенням об'ємів виробництва, відсутністю споживачів на продукцію,змінами у організації виробництва та праці»(а.с.8-9). 23.03.2012 року відповідач направив до профспілкового комітету підприємства подання про отримання згоди на звільнення працівників за скороченням чисельності з 23.05.2012 року в тому числі і позивача. 29.03.2012 року профспілковий комітет розглянувши зазначене подання не дав згоди на звільнення позивача та направив відповідь відповідачу про прийняте рішення. Однак, 23.05.2012 року позивача було звільнено із роботи у зв'язку із скороченням штату працівників по ст. 40 п. 1 КЗпП України. Наведені обставини справи стверджуються у судовому засіданні копією наказу № 25 від 23.03.2012 року (а.с.8-9), копією подання від 23.03.2012 року (а.с.10-11), письмовою відповіддю профспілкового комітету від 29.03.2012 року №1 (а.с.12), копією наказу про звільнення із роботи від 23.05.2012 року №65-к (а.с.13). Враховуючи, що середньомісячна заробітна плата позивача згідно його заяви складає 4012,50 грн. на місяць, доказів того, що середньомісячна заробітна плата позивача має інший розмір відповідач суду не надав, тому при вирішенні питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд керується зазначеним позивачем розміром 4012,50 грн. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата працівникові виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двух разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У судовому засіданні встановлено, що позивачу відповідачем на день розгляду справи не виплачено заробітну плату у сумі 8025 грн. 00 коп. Тому суд стягує із відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у суммі 8025 грн. Оскільки відповідачем не здійснено до цього часу розрахунку з позивачем по заробітній платі, тому суд задовольняє вимоги позивача, та стягує заборгованість з заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 15241,50 грн. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі ст. ст. 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved