Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення з квартири, посилаючись на те, що з 1985 року він проживає в [INFO] та є головним квартиронаймачем. На теперішній час разом з ним у квартирі зареєстровані та проживають відповідачі його донька [PERSON], онук [PERSON], а також без реєстрації проживає цивільний чоловік його доньки [PERSON] Однак, спільне проживання з відповідачами для нього є нестерпним. Відповідачі намагаються його вижити з квартири, постійно погрожують, принижують честь та гідність, проводять у квартирі ремонт без дозвільних документів, регулярно влаштовують конфлікти, нецензурно виражаються. З приводу такої поведінки відповідачів він звертався до правоохоронних органів, які у відкритті кримінальної справи відмовили. В ході обстеження квартири 06.06.2012 року комісією УКСД №1 було встановлено, що квартира знаходиться у стадії ремонту і роботи виконуються самостійно без документів, які дають згоду на виконання таких робіт. Неодноразові його звернення на припинення ремонтних робіт у квартирі, які проводяться з порушенням будівельних норм, відповідачі ігнорують. Зважаючи на систематичне руйнування та псування жилого приміщення відповідачами, які проживають разом з ним, він просить суд їх виселити без надання іншого жилого приміщення, з підставі встановлених ч.1 ст.116 ЖК України, зняти відповідачів з реєстрації та зобовязати їх привести квартиру у первісний стан, а саме: відновити всі перестінки та двірні отвори, у відповідності з технічним планом квартири. В судовому засіданні [PERSON] та його представник позов підтримали та просили суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідачі та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали повністю, у звязку з тим, що він є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, та зазначили, що [PERSON] є неналежним позивачем, так як за останнім не зареєстроване право власності на спірну квартиру, вона не приватизована. Посилання [PERSON] на постійні конфлікти та погрози на його адресу є безпідставними та надуманими. Вони вселилися в квартиру, як члени сімї наймача, а тому набули рівного з ним права користування жилим приміщенням. Щодо посилання позивача на систематичне порушення ними правил суспільного співжиття та протиправну поведінку з їх боку, то вони є безпідставними. Якби такі дії з їх боку мали місце, то передусім до них мали б застосовуватися офіційні заходи попередження та суспільного впливу, докази на підтвердження чого відсутні, бо такі заходи щодо них не вживалися. Крім того, вони належним чином сплачуються квартирну плату, заборгованість за комунальні послуги відсутня. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в частині вимог [PERSON] щодо приведення квартири у первісний стан. Проти задоволення інших позовних вимог заперечував. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що її запросила [PERSON] робити в квартирі ремонтні роботи. Під час проведення ремонтних робіт їй допомагав лише [PERSON], інші члени сімї були на роботі. За той час поки вона проводила ремонтні роботи скандалів між членами сімї не було. Заслухавши позивача, представника позивача, відповідачів, представника відповідача, представника третьої особи, свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі Ордеру серії А-ІХ №3900, виданого 19 серпня 1985 року Виконавчим комітетом Запорізької міської Ради народних депутатів, позивач [PERSON] разом з сімєю, яка складалася з чотирьох осіб вселився у квартиру [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до довідки від 31.07.2012 року, виданої міським комунальним підприємством «Основаніє», в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.10). Як вбачається з матеріалів справи за місцем роботи відповідачі характеризуються позитивно (а.с.50-52). З постанов про відмову у порушенні кримінальної справи від 07.03.2012 року та 07.06.2012 року вбачається, що у ході проведення дослідчих перевірок ознак складу злочину, передбаченого ст. 296 КК України, в діях [PERSON] та [PERSON] встановлено не було (а.с.53-54). Вирішуючи позовні вимоги в частині виселення відповідачів з підстав, встановлених ч.1 ст.116 Житлового кодексу України, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.116 Житлового кодексу України, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобовязано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12 квітня 1985 року, при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Суд критично оцінює як доказ у справі [PERSON] огляду квартири від 06.06.2012 року, складений комісією УКСД (а.с.6), на який посилається [PERSON] як на підтвердження систематичного руйнування та псування жилого приміщення та його використання не за призначенням. Відповідачі на огляд квартири не запрошувалися та на відміну від зацікавленого в складанні акту [PERSON] були позбавлені можливості підписати його та/або внести в нього свої зауваження. Окрім того, з акту не вбачається яким чином була створена комісія, чим вона керувалася при складанні акту та якою є міра відповідальності членів комісії, у випадку внесення у нього завідомо неправдивих відомостей. Так само, суд критично оцінює як доказ у справі Експертний висновок №011010/12, складений 10.10.2012 року судовим експертом [PERSON] (а.с.22-26), на який посилаються відповідачі як на підтвердження правомірності ремонтних робіт у квартирі. На вирішення експерта поставлені питання, які не мають правового значення при вирішенні даної справи. Висновок складений за заявою зацікавленої сторони представника відповідача, не містить відомостей про запрошення сторін справи на зовнішній огляд обєкту, не містить присяги експерта. Таким чином, суду не надані належні та допустимі докази на підтвердження систематичного руйнування чи псування відповідачами жилого приміщення, або його використання не за призначенням. Так само суду не надані докази на підтвердження систематичного порушенням відповідачами правил співжиття, які б робили неможливим для [PERSON] проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу на відповідачів були повторними та виявились безрезультатними. Виходячи з вищезазначеного, суд доходить висновку про необхідність відмовити [PERSON] в задоволенні його позовних вимог в частині виселення відповідчів, з підстав передбачених ст.116 Житлового кодексу України, у звязку з їх недоведеністю. Вирішуючи позовні вимоги в частині зняття відповідачів [PERSON] та [PERSON] з реєстрації місця проживання, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Суду не надані докази на підтвердження передбачених ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підстав для зняття з реєстрації місця проживання. А отже позовні вимоги, в цій частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги в частині зобовязання відповідачів до приведення квартири у первісний стан, у відповідності з технічним планом, суд виходить з такого. [PERSON] просить суд про приведення квартири у первісний стан, у відповідності з технічним планом, який у матеріалах справи відсутній. Окрім того, в позові не конкретизовано, а в ході розгляду справи не доведено та не встановлено, які саме перестінки і дверні отвори та між якими кімнатами треба відновити, їх розмір та площа. Не вказаний вид та обсяг робіт, які треба провести, матеріал з якого мають бути виконані роботи та вартість необхідним матеріалів і робіт. Заявляючи вимогу про покладення на відповідачів певного обовязку, [PERSON] не довів суду, що відповідачі мають відповідну освіту для проведення таких робіт. В ході розгляду справи, з вимогою про забезпечення відповідних доказів, [PERSON] до суду не звертався. Таким чином, доводячи суду обґрунтованість вимоги про приведення квартири до попереднього стану у звязку з її переобладнанням, [PERSON] відповідно до вимог ст.10 та ст.60 ЦПК України був зобовязаний довести ті обставини, на які він посилався як на підставу свої вимог. Окрім того, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний звязок між ними, а також вину заподіювача шкоди. А при предявлені таких вимог до кількох співвідповідачів, ступінь вини та розмір матеріальної відповідальності кожного з них окремо. За наведеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог, в частині зобовязання відповідачів до приведення квартири у первісний стан, у відповідності з технічним планом, у звязку з недоведеністю заявлених [PERSON] вимог. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, не підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає повністю. У звязку з тим, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, відповідно до ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду не підлягають стягненню з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed