Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-18 00:00:00

04 вересня 2012 року до суду надійшла позовна заява, у якій представник позивачки за довіреністю просить розірвати шлюб між позивачкою та відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що за час спільного проживання вони так і не знайшли взаєморозуміння в силу психологічної несумісності їх характерів, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. У судове засідання позивачка та відповідач не з'явилися, подавши до суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю та розірвання шлюбу. Суд, дослідивши підстави позовних вимог та враховуючи їх визнання відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 24 серпня 1985 року міським відділом запису актів громадянського стану м. Черкаси, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 24 серпня 1985 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 1897. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Неповнолітніх дітей на час розгляду справи в суді у подружжя немає. Як вбачається із змісту позовної заяви, між позивачем та відповідачкою не склалися нормальні сімейні стосунки. Через різні склади характерів і різні погляди на сімейні стосунки в сім'ї виникали непорозуміння, які привели до розпаду сім'ї. З 2009 року вони припинили спільне життя, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, кожний має окремий бюджет. На даний момент шлюб існує формально. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно 4.2 ст.18, п.З ст.51, ч.З ст.56, ч.І ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім"я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Спору щодо розподілу сумісно нажитого майна немає. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно письмової заяви позивачки після розірвання шлюбу вона бажає залишити за собою право на прізвище [PERSON]. Судові витрати між сторонами розподіляються за правилами ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved