Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~У квітні 2012 року ПАТ «Універсал Банк» звернулось до суду із зазначеним позовом, в якому вказано, що 31.07.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступник ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого позичальник [PERSON] отримав кредит на наступних умовах: основна сума кредиту 15 00,00 грн., процентна ставка 38,6 %, підвищена процентна ставка 115,8 %, кількість щомісячних платежів 60, сума щомісячного платежу 569,64 грн., дата сплати щомісячного платежу кожне 25-е число місяця, дата сплати останнього платежу 25.07.2013 року, сума останнього платежу - 569,45 грн. Позивачем виконано умови договору та надано обумовлено суму відповідачу. У зв»язку з порушенням положень договору щодо своєчасного повернення коштів, позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17.02.2011 року з [PERSON] стягнуто заборгованість, яка виникла станом на 29.12.2009 року, в розмірі 7616,61 грн., з яких: 1405,86 грн. заборгованість по сплаті кредиту, 5483,98 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 726,77 грн. по підвищених процентах. Вказуючи на те, що відповідач і в подальшому ухиляється від виконання рішення суду, водночас дія договору не є припиненою, просить стягнути з відповідача суму заборгованості, що виникла станом на 22.02.2012 року, в розмірі 31615,86 грн. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав з вищевикладених підстав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Зауважив, що між ним та банком досягнуто згоди про прощення боргу в разі виконання зобов»язання на нових умовах, які він почав виконувати. Крім того, просив звернути увагу на сплив строку позовної давності, а також наявність тяжких обставин, які перешкоджали своєчасному виконанню зобов»язань за кредитним договором. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив. 31.07.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є позивач) та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого позичальник [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 15\~000,00 грн. зі сплатою 38,6 % річних за користування кредитними коштами та 115,8 % річних як підвищеної процентної ставки в разі прострочення платежу, на умовах повернення коштів в строки та у розмірах, передбачених договором. Датою останнього платежу визначено 25.07.2013 року. У зв»язку з неналежним виконання умов договору позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17.02.2011 року позов задоволено частково. З відповідача [PERSON] стягнуто на користь позивача 7616,61 грн. заборгованості за кредитним договором, що включає заборгованість по тілу кредиту 1405,86 грн., заборгованість по процентах 5483,98 грн., по сплаті підвищених процентів 726,77 грн. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених законом, або договором. \~ Підстави припинення зобов`язань встановлені ст.ст.599-601, 604-609 ЦК України. \~ За правилами ст.599 ЦК зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. \~ За змістом вказаної норми набрання законної сили рішенням суду про стягнення грошового боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Як роз»яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у постанові № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. В судовому засіданні встановлено, що станом на 22.02.2012 року заборгованість відповідача [PERSON] складає 31615,86 грн., з яких: прострочена заборгованість по сумі кредиту 5408,09 грн., сума дострокового стягнення кредиту 7663,84 грн., відсотки 9006,94 грн., підвищені відсотки 9536,86 грн. Суд критично сприймає посилання відповідача на наявність узгоджених між сторонами позицій щодо припинення зобов»язань. 18.08.2012 року відповідач ознайомився із пропозицією банку, в якій вказано про наявність судового рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором від 31.07.2008 року у розмірі 7561,31 грн. та про добровільну сплату 15.08.2012 року боржником 758,13 грн. в оплату заборгованості за кредитом та 698,13 грн. на відшкодування судових витрат. Позичальнику запропоновано в строк до 15.08.2013 року здійснити оплату 3690,66 грн. шляхом внесення щомісячного платежу 307,55 грн. Решта заборгованості за таких умов вважатиметься врегульованою. Надаючи оцінку формі складання та текстовому змісту даної пропозиції, суд приходить до переконання про те, що вказаний лист не може вважатись зміною до договору кредиту, або домовленістю про реструктуризацію, передбаченого положеннями Закону України «Про права споживачів». Так, у відповідності до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Тобто, укладення додаткової угоди мас відбуватись із дотриманням вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України, згідно якої правочин вважається вчиненим у письмовій формі в разі, якщо він підписаний його сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Дана пропозиції не містить відбиток печатки юридичної особи, повноваження посадової особи банку не підтверджено. Суд також зауважує, що згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Реструктуризація, зокрема, здійснюється шляхом: 1) надання позичальникам відстрочки сплати суми основного боргу за договорами про надання споживчого кредиту на строк не більше трьох років; 2) продовження строку договору про надання споживчого кредиту з урахуванням обмежень, що діють у банках, та обставин щодо фінансового стану позичальника; 3) зміни механізму нарахування відсотків таким чином, щоб частина щомісячних платежів з обслуговування кредитів не перевищувала 35 відсотків сукупного місячного доходу сім'ї; 4) поділу існуючого кредитного зобов'язання в іноземній валюті за договором про надання споживчого кредиту. Зі змісту пропозиції вбачається, що викладені в ній умови не відповідають положенням Закону України «Про захист прав споживачів» щодо способів здійснення реструктуризації. Такі положення хоча і не є вичерпними, оскільки мають уточнення у вигляді вираження «зокрема», проте за своїм характером забезпечують економічне підґрунтя на підтримку добросовісного виконання сторонами своїх обов»язків, збереження інтересів всіх учасників правовідносин. Зміст пропозиції при цьому вказаних ознак позбавлений, а тому не може вважатись дійсним досягненням згоди на виконання даної процедури як відтворення збалансованості інтересів позикодавця та позичальника. Крім того, таке погодження також має відповідати вимогам щодо письмової форми правочину. Суд зауважує, що в тексті пропозиції суму боргу обумовлено на підставі рішення суду, мається вказівка «60/40 на 12 місяців». Представник позивача зауважив, що вказане стосується лише частини суми боргу, яку стягнуто за рішенням суду. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що йому повідомили про наявність іншої заборгованості в розмірі 15\~000,00 грн. Положення ст. 605 ЦК України, яка визначає можливість припинення зобов'язання прощенням боргу, коли зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора, необхідно сприймати як добровільне безумовне прощення боржнику його зобов»язань. В іншому випадку, за умови додаткових (змінених) зобов»язань, вказане має ознаки змін до договору. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на тяжкий матеріальний стан. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Заявлена позивачем сума заборгованості не включає в себе нарахування неустойки. Обумовлена договором кредиту збільшена відсоткова ставка (в разі невиконання зобов»язання) є погодженням сторін на застосування такої ставки у відповідних випадках. Згідно п. 10.1 договору розмір процентної ставки може бути змінено (та/або підвищено) за кредитом в сторону її збільшення /зменшення у разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів Кредитора, та/або у разі зміни інших ринкових умов, та/або у разі порушення Позичальником умов договору та/або договорів забезпечення. За пунктом 10.2.5 Договору направлення повідомлення позичальнику не вимагається. Також не підлягають до застосування положення ст. 257 ЦК України щодо строків позовної давності. За умовами кредитного договору остаточною датою повернення кредиту є 25.07.2013 року. Право на стягнення заборгованості в повному розмірі або частково належить позивачу. Враховуючи вищенаведене, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення боргу в розмірі 31615,73 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved