Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-12 00:00:00

25 липня 2012 року [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначала наступне. 20.04.2011 р. між нею та відповідачем у справі було укладено шлюб, зареєстрований Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 351. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Також зазначала, що ще до народження сина відповідач став грубо поводитися з нею , за декілька днів до народження сина покинув її, спільне життя не склалося через несумісність характерів. Шлюбні стосунки фактично припинені з дня народження сина т.т. з 19.05.2011 року. Малолітній син за їх взаємною згодою проживає із нею. З питань щодо виховання сина, поділу майна та розірвання шлюбу спору немає. Посилаючись на зазначене, просила суд розірвати шлюб, прізвище після розірвання шлюбу залишити Мусюк, стягнути з відповідача судовий збір. Позивач [PERSON] надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, без проведення фіксації судового процесу, підтримала викладене в позовній заяві, наполягала на позовних вимогах, просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся завчасно і належним чином, заперечення на позов не надав. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя. Частиною другою ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їх дітей. Відповідно до вимог п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб , розірвання шлюбу , визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає , зокрема в тому , що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови , якщо встановлено , що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Оскільки позивач просить шлюб розірвати, а відповідач проти цього не заперечує, заявивши, що збереження шлюбу не можливе і сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, шлюб слід розірвати. З матеріалів справи вбачається, що 20.04.2011 р. Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] актовий запис № 351 (а.с.4). Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5). Судом встановлено, що з травня 2011 року по теперішній час сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, спору про розподіл майна немає, сімя існує формально , подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечило б інтересам одного з них , що має істотне значення. Після розірвання шлюбу дитина за згодою сторін залишиться проживати із позивачкою. Примирення та збереження сімї неможливе. Оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і збереження сім'ї неможливе, суд приходить до висновку про те, що шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду при розірванні шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. [PERSON], як особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, у своєму позові просила після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище Мусюк(а.с.2). За викладених обставин суд вважає за необхідне у звязку з розірванням шлюбу між сторонами залишити позивачці за її бажанням шлюбне прізвище.

Outcome: approved