Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, зазначивши, що з 1989 по 2009 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем і в цей період ними було набуто житловий будинок та земельну ділянку по вул.Харківській,120 у м.Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, квартиру по вул.Лісозахисній, 3/1 в [PERSON]. Вважала дане нерухоме майно обєктом права спільної сумісної власності подружжя та просила визнати за нею право власності на 1/2 його частину. Відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що спірна квартира є його єдиним житлом. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що з 21.01.1989 року по 26.03.2006 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про укладення шлюбу серії IV-КИ №291247, видане 21.01.1989 року відділом ЗАГС Жовтневого району [PERSON]; рішення Дніпропетровського районного суду про розірвання шлюбу від 26.03.2009 року). Згідно договорів купівлі-продажу від 17.10.2005 року, посвідчених того ж дня приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON], відповідач придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,0950 га та розташований на ній житловий будинок по вул.Харківській, 120 у м.Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області за 501 400 грн. та 3 60 0 грн. відповідно. 17.07.2006 року на ім'я відповідача було видано свідоцтво про право власності на житло, згідно якого він в порядку приватизації набув права власності на квартиру по вул.Лісозахисній, 3/1 в [PERSON]. Відповідно до ч.І ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.2 ст.60 СК України діє презумпція права спільної сумісної власності подружжя на речі, придбані ним за час шлюбу. Таким чином, вищевказаний будинок і земельна ділянка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Будь-яких домовленостей між сторонами судом встановлено не було, а тому вимоги позивачки про визнання права власності на Ч частину житлового будинку та земельної ділянки по вул.Харківській, 120 у м.Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області підлягають задоволенню. Разом з цим, суд відмовляє у задоволенні позову в частині поділ спірної квартири, оскільки житло, одержане громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя (п.18-2 Постанови №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»). Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 7 97 грн. 07 коп.

Outcome: approved