overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження та просив визнати юридичний факт того, що він з січня 1989 року перебуває на України, у тому числі, станом на серпень 1991 року, вказавши наступне. В січні 1989 р. він переїхав в м. Харків для постійного проживання та з 26 січня 1990 р. постійно проживав і був прописаний в Харківської області, Харківському районі, с. Перемога, вул. Леніна, 5. З 04.12.1989 р. працював в МПП Бриг; в травні 2003 р. отримав ідентифікаційний номер як платник податків, отримав паспорт громадянина України. До цього часу постійно проживає та працює в м. Харкові. На теперішній час виникла необхідність встановити юридичний факт його знаходження на території України за період з 1989 р. по 2003 р. для захисту своїх прав. Представник зацікавленої особи проти заяви не заперечував. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. У відповідності зі ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення юридичного факту. Як вбачається з паспорту та з довідки, що видана 10.12.2008 р. селищною головою, [PERSON] з 26.01.1990 р. по 14.05.2003 р. був прописаний в Харківському районі, с. Перемога, вул. Леніна, буд.5. 14.05.2003 р. з зазначеної адреси [PERSON] знятій з реєстрації і 16.05.2003 р. до теперішнього часу зареєстрований в [INFO], що вбачається з копії паспорту. З 04.12.1989 р. по 15.12.1997 р. працював в МПП Бриг, про що свідчить трудова книжка, що була оглянута судом і довідка цього підприємства. Заявник має паспорт громадянина України, з 14.05.2003 р. ідентифікаційний номер платника податків. Встановлення факту перебування заявника необхідно для реалізації і захисту цивільних прав, пов*язаних з в втратою паспорту, виданого у вказаній період. Таким чином, у суду є правові підстави для задоволення заяви і встановлення факту.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-25 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивачка звернулася до Яготинського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в котрій зазначено, що сторони зареєстрували шлюб 08 жовтня 2011 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстицій, актовий запис № 165. Від подружнього життя мають неповнолітню дочку [PERSON] [INFO]. Сімейне життя в них не склалося, оскільки позивачка з відповідачем втратили почуття кохання і поваги один до одного, проживають окремо, ведуть окремі бюджети, фактично припинили шлюбні стосунки, в звязку з чим позивачка просила шлюб розірвати.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні представник позивачки підтримав вимоги позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувся з заявою про розгляд справи у його відсутність, визнавши вимоги позову. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки, роз'яснивши сторонам процесуальні наслідки визнання позову, враховуючи, що відповідач позов визнав, та визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання відповідачем позову може бути прийнято судом, а позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-25 00:00:00

Прокурор звернувся до Яготинського районного суду з позовною заявою в інтересах [PERSON] до Райківщинської сільської ради Яготинського району Київської області, третя особа Територіально відокремлене без балансове відділення № 10026/0594 ГУ АТ "Державний [PERSON]", Яготинська державна нотаріальна контора про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на спадкове майно, в котрій вказано, що 28 грудня 2010 року помер син [PERSON], - [PERSON]. Після смерті її сина залишилась спадщина у вигляді грошових заощаджень, які знаходяться на рахунках в Територіально відокремленому без балансовому відділенні № 10026/0594 ГУ АТ «Ощадбанк». Спадкоємцями першої черги є мати померлого - [PERSON], інших спадкоємців за законом після смерті [PERSON], немає. Заповіту син за час свого життя не склав. В передбачений законодавством термін до нотаріальної контори з заявою про спадщину [PERSON] не звернулася, оскільки після смерті сина захворіла, перенесла складу операцію. Крім цього, [PERSON] на день смерті свого сина постійно проживала разом з ним. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтрмав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, звернувся з заявою по розгляд справи у його відсутність, визнавши вимоги позову. Представник третьої особи Територіально відокремленого без балансового відділення № 10026/0594 ГУ АТ "Державний [PERSON]" проти даного позову не заперечував. Представник третьої особи Яготинської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився про день та час розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. Перевіривши матеріали справи, роз'яснивши сторонам процесуальні наслідки визнання позову, враховуючи, що відповідач позов визнав, та визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання відповідачем позову може бути прийнято судом, а позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-25 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~[PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу укладеного та зареєстрованого 25.09.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Маневицького районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 93. Від шлюбу дітей не має. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В обґрунтуванні позову [PERSON] зазначає, що подружні стосунки з відповідачем не склалися, вони мають різні характери, погляди на життя, не можуть знайти спільної мови для вирішення сімейних проблем, не розуміють одного, між ними часто виникають конфлікти. Позивач має на утриманні неповнолітню дитину від першого шлюбу, відповідач матеріальної допомоги сімї не надає. Вважає, що подальше збереження шлюбу за обставин що склалися не доцільне. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала повністю та пояснила, що одружилася з відповідачем коли останній перебував в місцях позбавлення волі, і з того часу відповідач не залишав місць позбавлення волі, та буде відбувати покарання до 2016 року. Під час побачень з відповідачем між ними часто виникали непорозуміння, конфлікти, на даний час вона не підтримує стосунків з ним. Просить позов задовольнити та шлюб розірвати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач в судове засідання не етапувався, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Так, з свідоцтва про укладення шлюбу I-EГ № 049207 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Маневицького районного управління юстиції Волинської області вбачається, що сторони перебувають в шлюбі з 25.09.2009 року. Як було встановлено в судовому засіданні від шлюбу дітей не має. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина і чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладені позивачем обставини, суд приходить до висновку, що сімейні стосунки фактично припинено, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Судові витрати по справі слід залишити за сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-25 00:00:00

27 листопада 2012 року [PERSON] звернулась до Миргородського міськрайонного суду з позовом про стягнення аліментів на дитину. В позові посилалася на те, що вона 23 лютого 2008 року уклала шлюб з відповідачем і прожила з ним до червня 2012 року. Від даного шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивачки, відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає. Відповідач працездатний і може надавати допомогу на утримання дитини, інших утриманців він не має, тому просила стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дочки в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Враховуючи визнання позову відповідачем на підставі ст. 174 ЦПК України, суд вважає можливим постановити рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 2008 року по 16 жовтня 2012 року (а.с. 4), від шлюбу мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 2), яка проживає з матірю та перебуває на її утриманні (а.с.3). Згідно ст.ст. 180, 183 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Частина 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів в будь-якому разі не може бути менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач працездатний і має можливість надавати допомогу на утримання дитини. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в позові посилався на те, що перебував у шлюбі з відповідачкою до липня 2004 року, від шлюбу вони мають двох дітей [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачкою та на утримання якого позивач сплачує аліменти відповідно до постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 липня 2004 року і рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 26 березня 2012 року, та [PERSON], [INFO], який з червня 2011 року проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. Відповідачка матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] не надає, хоч має таку можливість, оскільки має задовільний стан здоровя, є працездатною, має постійне місце роботи, тому позивач змушений звертатися до суду, просить стягувати з відповідачки аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с.19). Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. За таких обставин, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, його представника, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив, що згідно свідоцтва про народження сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.4), який проживає з батьком і перебуває на його утриманні, що підтверджується довідкою голови вуличного комітету від 08.10.2012р. (а.с.6), довідкою Миргородської спеціалізованої школи I-III ступенів № 5 від 02.10.2012р. (а.с.5), та ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 7 травня 2012 року (а.с.8-9). Згідно ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів не може бути менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачка в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] не надає, хоча зобовязана її утримувати та має таку можливість, оскільки є працездатною, тому відповідно до ст. 180, 182 СК України суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання дитини. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-25 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязаної з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає на необхідне проголосити вступну та резолютивну частину рішення, складання повного рішення відкласти на 5 днів. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-25 00:00:00

У листопаді 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 19 жовтня 1996 року вони уклали шлюб, який зареєстрований у В - Димерській сільській раді Броварського району Київської області, актовий запис № 52. Від спільного шлюбу 28 лютого 1997 року народилася дочка [PERSON]. Сімейне життя у позивача та відповідача не склалося, між ними часто виникають сварки, вони мають різні погляди на життя та сімю, зникло почуття поваги та кохання.Сторони не ведуть спільного господарства,шлюбні відносини припинилися, проживають окремо з серпня 2012 року, шлюб існує формально. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та просила суд задовольнити їх, проти винесення заочного рішення не заперечувала. При цьому позивач пояснила, що подальше збереження їхнього шлюбу є неможливим, строк для примирення є недоцільним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд встановив, що 19 жовтня 1996 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований у В -Димерській сільській раді Броварського району Київської області, актовий запис № 52 (а.с.5). Від спільного шлюбу 28 лютого 1997 року народилася дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданеВ -Димерськоюсільською радою Броварського району Київської області від 11 березня 1997 року (а.с.5). Крім того, було встановлено, що сторони не ведуть спільного господарства, не проживають разом з серпня 2012 року. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України ( далі -СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно із ч.2 ст. 104, ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя між сторонами є неможливим та шлюб носить формальний характер.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-25 00:00:00

До Рубіжанського міського суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові позивач вказує, що він знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28.02.2004 р. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем не склалося спільне життя, у звязку з різними харахтерами. Шлюбні відносини припинені, мешкають окремо. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. На підставі викладеного просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 28.02.2004 р. Відділом РАЦС с. Краснопавлівка, Лозівського району Харківської області, актовий запис №06. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив суд розірвати шлюб, вказавши що строк на примирення позитивно на них з відповідачем не вплинув, на примирення не згоден. Також пояснив, що причиною розірвання шлюбу є те, що з відповідачем не зійшлися характерами. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, пояснивши, що згодна розірвати шлюб з позивачем, строк для примирення позитивно на їх стосунки не вплинув. Прізвище після розірвання шлюбу просить залишити [PERSON]. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Ч.4 ст. 174 ЦПК України встановлює, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 28.02.2004 р. Шлюб зареєстрований Відділом РАЦС с. Краснопавлівка, Лозівського району Харківської області, актовий запис №6. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Суд вважає, що сімя фактично розпалася, сторони не бажають примирятися, шлюбні відносини припинені з вересня 2012 р., мешкають окремо, на примирення не згодні, термін наданий сторонам для примирення на збереження сімї не вплинув, подальше збереження шлюбу суперечить, як інтересам позивача, так і відповідача. На підставі викладеного, з урахуванням того, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає можливим задовольнити позов. Також суд вважає можливим залишити позивачці після розірвання шлюбу прізвище [PERSON]. Суперечки про розподіл майна в даний час між сторонами немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-25 00:00:00

із позовною заявою про визнання за заповітом права власності на спадкове майно житловий будинок із надвірними будівлями, що знаходиться в с. Шуляки, вул. Селянська, 40 Козелецького району Чернігівської області, у суд звернувся [PERSON] до Лемешівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. У судове засідання позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримав позовні вимоги. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності та визнав позов. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що [PERSON], яка є матір'ю позивача [PERSON], померла 10 вересня 2005 року. Після померлої [PERSON] залишилося спадкове майно житловий будинок із надвірними будівлями, що знаходиться в с. Шуляки, вул. Селянська, 40 Козелецького району Чернігівської області. За заповітом, посвідченим 07 серпня 1992 року секретарем виконавчого комітету Лемешівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, [PERSON] належне їй майно заповідає позивачу [PERSON]. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає необхідним позов [PERSON] до Лемешівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити та визнати за позивачем [PERSON], як спадкоємцем за заповітом, право власності на спадкове майно на житловий будинок із надвірними будівлями, що знаходиться в с. Шуляки, вул. Селянська, 40 Козелецького району Чернігівської області.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-25 00:00:00

В листопаді 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання дочки [PERSON] 12 червня 19966 року народження за період з 01.11.2011 року по 01.06.2012 року в сумі 9 230 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що відповідач [PERSON] не сплачує їй тривалий час аліменти на утримання дочки і загальна заборгованість у нього складає 24 475 грн. 47 коп. Проте вона просить стягнути неустойку за один рік з 01.11.2011 року по 01.06.2012 року, оскільки в червня 2012 року дочка досягла повноліття. На її утримання необхідні значні кошти, оскільки дочка вступила до Інституту міжнародної економіки, фінансів та інформаційних технологій [PERSON] управління персоналом. Проте відповідач не надає коштів. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала і просила його задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] позов визнав, вказав, що від старається погасити заборгованість. Заслухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що сторони мають спільну дочку [PERSON] [INFO] та на утримання якої відповідач [PERSON] сплачує аліменти на користь [PERSON] відповідно до виконавчого листа № 2-671 від 29.01.1999 року, виданого Мінським районним судом м. Києва. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до довідки відділу державної виконавчої служби БМУЮ від 21 листопада 2012 року заборгованість за аліментами у відповідача [PERSON], складає 3500 грн. 51 коп. з листопада 2011 року по червень 2012 року. Згідно вимог ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки відповідачем не надано доказів сплати аліментів, суд відповідно до вимог ст.196 Сімейного кодексу України приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України, пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. Враховуючи наведене та

Outcome: approved