Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-25 00:00:00

Позивач в жовтні 2011 року звернувся із позовною заявою до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В ході розгляду справи позовні вимоги були уточнені. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві, уточненій позовній заяві посилався на те, що із відповідачкою по справі позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з 06 червня 1998 року. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2009 року шлюб розірвано. Від спільного життя у них є двоє дітей: [PERSON], 26.03.2007 року та [PERSON], 29.11.2003 року. Під час шлюбу ними було придбано наступне майно: однокімнатна квартира №80, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Косіора, будинок №44, інвентаризаційна оцінка 4886 грн., яку за договором купівлі-продажу ВСТ 108518 від 18.05.2006 року зареєстровано за [PERSON] та 64/100 частин квартири №83, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. ім. Газети Правди, будинок №104, інвентаризаційна оцінка 4996,93 грн., які за договором купівлі продажу АЕЕ №737512 від 19.10.2001 року зареєстровані за [PERSON] З метою мирного вирішення спору з [PERSON], стосовно визначення місця проживання їх дітей та розподілу спільного майна, вони домовилися, що спільні діти з грудня 2011 року будуть проживати з відповідачкою в м.Одеса, по вул.Авдєєва-Черноморського,103, а він в добровільному порядку буде сплачувати аліменти на їх утримання. Крім того, незважаючи на те, що 32/100 частки у квартирі № 83 розташованій в будинку № 104 по пр.ім.Газети «Правда» в м. Дніпропетровську, значно менше ніж 1/2 частка у квартирі [ADDRESS], з урахуванням того що їх спільні діти будуть жити разом з [PERSON], він погодився відступити від рівності часток та поділити спільне майно виділивши [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS], а собі залишити 64/100 частки квартири [ADDRESS]Правда» в м. Дніпропетровську, де він на цей час проживає зі своєю сім'єю та малолітнім сином. Про це він з [PERSON] заключив мирову угоду яку надали до суду. Однак [PERSON] обманула його. Так, вона вирішивши питання про встановлення місця проживання їх неповнолітніх дітей, які фактично з жовтня 2008 р. по грудень 2011 року проживали з ним, та утримувалися за його особисті кошти, відмовилася від затвердження судом раніш укладеної мирової угоди у цієї справі. Оскільки відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, тому як його так і частка відповідачки у спільному майні складає: ? квартири № 80 розташованій в будинку №44 по вул. Косіора в м. Дніпропетровську; що складає 15,6м2 (31,2м2:2 = 15,6 м2); 32/100 (64/100 :2 = 32/100) частки квартири № 83 розташованій в будинку №104 пр. ім. Газети «Правда» в м. Дніпропетровську, що складає 13,66 м2 (27,33 м2 : 2 = 13,66м2). Беручи до уваги інтереси малолітніх дітей вважає можливим відступити від рівності часток та виділити йому меншу частину, а саме 32/100 частин квартири [ADDRESS], а відповідачці виділити ? частки, що складає 15,6 м2 , квартири [ADDRESS]. Просив суд поділити: спільне майно подружжя виділивши [PERSON] в особисту власність 64/100 частин квартири №83, яка знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Газети «Правда», будинок 104, які за договором купівлі продажу АЕЕ № 737512 від 19.10.2001 року зареєстровані за [PERSON], а [PERSON] в особисту власність однокімнатну квартиру №80, яка знаходиться в м. Дніпропетровськ, вул. Косіора, будинок №44. 30.11.2011 року до суду надійшла заява про затвердження мирової угоди та мирова угода, яка була укладена між сторонами 29.11.2011 року. Однак в судовому засіданні [PERSON] відмовилася від мирової угоди та подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В якій просила суд: визнати договір дарування від 30.06.2000 року частки 36/100 квартири за адресою: м.Дніпропетровськ, пр. Правди,104/83, удаваним правочином; визнати частку 64/100 квартири за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Правди 104/83 її особистою власністю, придбаною за власні кошти; визнати квартиру №80 розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Косіора, б.44, яка зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 18.05.2006 р. спільною власністю, виділивши [PERSON] у власність ? ідеальної долі, залишивши у власності [PERSON] ? ідеальної долі даної квартири; визнати 36/100 частин квартири №83 розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Правди,104/83, яка зареєстрована за [PERSON] на підставі договору дарування від 30.06.2000 року спільною власністю, виділивши [PERSON] у власність ? ідеальної долі, залишивши у власності [PERSON] ? ідеальної долі даної частки. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2012 року в звязку з повторною неявкою [PERSON] зустрічна позовна заява була залишена без розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав заяву уточнену позовну заяву та просив суд позов задовольнити. Відповідно до заяви відповідачки від 15.10.2012 року [PERSON] визнала уточнені позовні вимоги [PERSON] та не заперечувала щодо задоволення його позову. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 06 червня 1998 року ( а.с.7). Від шлюбу мають синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] ( а.с.11,12). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2009 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано. Рішення набрало чинності ( а.с.9,10). Згідно до договору купівлі - продажу квартири від 19 жовтня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованому в реєстрі за №1-6064 [PERSON] придбала 64/100 частин квартири №83, яка знаходиться в м. Дніпропетровську, пр. ім. Г. Правда, будинок №104. Вказана квартира в цілому складається з: 1,2 коридори, 3- кладова,4 ванна, 5- туалет, 6- кухня, 7-8 житлові, лоджія, жила площа 27,1 кв.м., загальна площа 42,7 кв.м.; приведена площа -45,3 кв.м. ( з них -2,6 кв.м. лоджа). За заявою власника відчужується в житловому будинку літ.А-9 з/бет. 64/100 частин квартири №83 складеної з: 8- житлова кімната площею 16,9 кв.м., лоджа; у спільному користуванні: 1,2 коридори, 3- кладова, 4- ванна, 5- туалет, 6- кухня. Право власності зареєстровано в КБ ДМБТІ ( а.с.15-18). Згідно до договору купівлі - продажу від 18 травня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1-1800, [PERSON] купила квартиру №80, що знаходиться в м. дніпропетровську, вул. Косіора, будинок №44. За цим договором відчужується в житловому будинку літ.А-5 квартира №80, що складається з: 1- коридор, 2- санвузол, 3- кухня, 4- житлова,5- коридор, І- балкон; жила площа 17,5 кв.м., загальна площа 31,2 кв.м. Покупець [PERSON] купує зазначену квартиру за згодою подружжя [PERSON]. Право власності зареєстровано в КП ДМБТІ ( а.с. 19-24). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. ? квартири № 80 розташованій в будинку №44 по вул. Косіора в м. Дніпропетровську складає 15,6 м2 (31,2м2:2 = 15,6 м2); 32/100 (64/100 : 2 = 32/100) частки квартири № 83 розташованій в будинку №104 пр. ім. Газети «Правда» в м. Дніпропетровську, складає 13,66м2 (27,33 м2 : 2 = 13,66м2). Беручи до уваги інтереси малолітніх дітей позивач вважає можливим відступити від рівності часток та просив суд виділити йому меншу частину, а саме 32/100 частин квартири [ADDRESS], а відповідачці виділити ? частки, що складає 15,6 м2 , квартиру [ADDRESS]. Враховуючи, що реально поділити відповідно до часток сторін вищевказані квартири, які є об'єктом спільної власності подружжя, без втрати їх цільового призначення не можливо, та визнання відповідачкою уточненої позовної заяви , суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача законні та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved