Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 40 по вул.. Нестерова,3 в м. Харкові. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначав, що йому належить 1/2 частини квартири [ADDRESS]; інша 1/2 частина даної квартири належить його колишній дружині - [PERSON] У спірній квартирі зареєстровані чотири особи [PERSON], [PERSON] позивач у справі, їх спільні діти - [PERSON] та [PERSON]. Відповідач [PERSON] без поважної причини з 2009 року по 2012 рік, тобто більш ніж один рік не мешкає у спірній квартирі. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.01.2010 у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК України відносно підсудного [PERSON] оголошено розшук. Підставами для оголошення розшуку стали рапорти працівників міліції щодо виконання примусових приводів [PERSON] у судові засідання та інформації про те, що останній не мешкає за місцем реєстрації, його місце знаходження невідомо, ймовірно перебуває за межами території України. За таких обставин, співвласник квартири позивач у справі [PERSON] вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, оскільки був відсутній без поважної причини більше одного року. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити, додатково зазначивши, що [PERSON] не надав суду докази щодо наявності домовленості із іншим співвласником щодо користування житловим приміщенням, а також докази на підтвердження сплати житлово-комунальних послуг, причини відсутності [PERSON] у спірній квартирі не поважні. Також [PERSON] вказував, що в разі наявності такої домовленості щодо користування житловим приміщенням, має бути отримано і його згоду. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, пояснивши, що у вказаний позивачем період він періодично перебував у відрядження за межами міста Харкова, докази цього відсутні, оскільки він працював не офіційно. Також відповідач зазначав, що порядок користування спірною квартирою не визначено, він користується житловим приміщенням з дозволу своєї матері [PERSON], особисто він не сплачує житлово-комунальні послуги, а лише надає своїй матері грошові кошти на такі цілі. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог, пояснюючи, що її син відповідач [PERSON] користується житловим приміщенням, в якому він зареєстрований, в тому порядку, якій визначений між ними. Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] склались неприязнені стосунки, а тому вони не бажали звертатись до нього з цього питання. [PERSON] особисто сплачує житлово-комунальні послуги, в тому числі і за позивача [PERSON], а тому заборгованості не має. За таких обставин, відсутні підстави для визнання відповідач [PERSON] таки, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 40 по вул.. Нестерова,3 в м. Харкові. Представник третьої особи - Комінтернівського районного відділу у місті Харкові ГУДМС України в Харківській області в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку, просив розглянути справу за його відсутності та розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила суду, що вона є сусідкою відповідача [PERSON], вона бачила, як останній користувався квартирою № 40 по вул.. Нестерова,3 в м. Харкові у період з 2009 року та у 2010 році. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив суду, що він спілкується із відповідачем [PERSON], відвідував неодноразово відповідача у нього вдома у період 2008-2010 роки, бачив там матір відповідача та його брата, йому було відомо, що відповідач працює за межами міста, але на вихідні приїжджав додому. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.06.2006 за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Інша 1/2 частина спірної квартири належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 26.02.1999, реєстраційний № 222. Відповідно до довідки дільниці № 24 КП «Жилкомсервіс» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Позивач [PERSON] стверджує, що у період 2009-2012 роки його син [PERSON] не мешкав за місцем своєї реєстрації, не користування житловим приміщенням, його місце знаходження не було відоме, посилаючись на постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.01.2010 у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК України щодо оголошення відносно підсудного [PERSON] розшуку, з якої вбачається, що підставами для оголошення розшуку стали рапорти працівників міліції щодо виконання примусових приводів [PERSON] у судові засідання та інформації про те, що останній не мешкає за місцем реєстрації, його місце знаходження невідомо, ймовірно перебуває за межами території України. Також позивачем [PERSON] надано лист голови Моначинівської сільської ради Купянського району Харківської області, виданий на імя позивача [PERSON] від 20.02.2013 за № 73, в якому повідомляється про спростування листа Моначинівської сільської ради від 25.02.2013 за № 43 на адвокатський запит [PERSON] щодо тимчасового проживання відповідача [PERSON] у с. Дорошівка Купянського району Харківської області та причин його перебування. В обґрунтування своїх заперечень відповідач [PERSON] надав суду лист голови Моначинівської сільської ради Купянського району Харківської області, виданий на імя позивача [PERSON] від 29.03.2013 за № 123, в якому повідомляється про спростування листа Моначинівської сільської ради від 20.02.2013 за № 73 на імя [PERSON] Також у цьому листі підтверджено короткочасне перебування [PERSON] у с. Дорошівка, який у звязку із виконанням трудових обовязків допомагав по господарству власниці будинку № 9 по вул.. Степовій в с. Дорошівка [PERSON] Водночас співвласник спірної квартири третя особа у справі [PERSON] стверджує, що між нею та відповідачем [PERSON] наявна домовленість про порядок користування останнім житловим приміщенням. З іншим співвласником позивачем [PERSON] не можливо було домовитись у звязку із його відсутністю за місцем реєстрації. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Позивачем [PERSON] не надано суду належних, допустимих та переконливих доказів відсутності без поважних причин відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] понад рік, не спростовано твердження відповідача та третьої особи [PERSON] про наявність домовленості про порядок користування житловим приміщенням між ними, зауваження позивача [PERSON] щодо необхідності домовлятися з усіма співвласниками житлового приміщення суд до уваги не приймає, оскільки порядок користування житловим приміщенням не визначено, а позивач [PERSON] фактично мешкає за іншою адресою, що підтверджується сторонами у справі. За таких обставин суд вважає заявлені позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed