Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-07 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В позовній заяві вказала, що між нею та відповідачем 01 лютого 2003 року був укладений шлюб, зареєстрований у Білоусівській сільській раді Драбівського району Черкаської області. За час перебування у шлюбі у них народилося два сини - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Останнім часом між ними виникають часті сварки, через непорозуміння один одного, так як вони мають різні погляди на життя. Заходи по примиренню позитивних наслідків не дали, на примирення не згідна. Діти проживають разом з матір'ю, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Вказала, що відповідач працює в ЗК «Хорс», отримує стабільно заробітну плату та має можливість надавати грошову допомогу на утримання дітей. Стягнення з відповідача за виконавчими документами не проводиться. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки позов підтримали в повному обсязі та просили суд розірвати шлюб між позивачем та відповідачем та стягнути з відповідача аліменти на утримання синів [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дітей, починаючи з дня подання заяви до суду. Відповідач в судове засідання не з'явився, представляти свої інтереси в суді доручив представникові [PERSON]. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пояснила суду, що заперечує проти розірвання шлюбу, вказала що причини непорозуміння між сторонами є подружня зрада позивачки. Також вказувала, що відповідно до чинного законодавства до. досягнення дитини одного року шлюб не може бути розірвано. Пояснювала, що відповідач приймає участь в утриманні дітей, надала суду копії характеристик відповідача з місця проживання та роботи. Проти утримання дітей відповідачем за рішенням суду не заперечує, але просить суд призначити аліменти в розмірі 30 відсотків від заробітної плати та проводить їх стягнення на окремі рахунки дітей або в натуральній формі - продуктами та одягом. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що. між сторонами по справі 01 лютого 2003 року був укладений шлюб, зареєстрований у Білоусівській сільській раді Драбівського району Черкаської області. Від даного шлюбу строки мають двох синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу не-може бути предявлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після, народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину, щодо другого з подружжя або дитини. Також, ч. 4 ст. 110 СК України передбачено, що до досягнення дитиною одного року чоловік чи дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу якщо батьківство щодо неї визнане іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини. Відповідно до свідоцтва про народження дитини від 28.03.2012 серія І-СР № 140659 12 березня 2012 року у позивачки та відповідача народився син - [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис № 6. Таким чином, на даний чає, народженій дитині не виповнилося одного року, позивачка не надала суду доказів того, що відповідач вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину, щодо неї або дітей, а також в справі відсутні докази, що батьківство стосовно народженої дитини визнане іншою особою або є рішенням суду про виключення відповідача із актового запису про народження дитини. Відтак, суд вважає, що до ' досягнення сина сторін [PERSON] одного року шлюб між ними за наявних обставин не може бути розірвано. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати свої дітей до досягнення ними повноліття. З наданої представником відповідача характеристики на [PERSON] від 06.06.2012 № 136/10 вбачається, що відповідач працює в СТОВ «ЗК»ХОРС» водієм, відтак має дохід та може утримувати своїх дітей. Документальних доказів про учаться відповідача в утриманні дітей суду не надано. Відтак, суд, вважає необхідним стягнути аліменти на утримання дітей. При цьому, враховуючи наявність постійного доходу, відсутність у відповідача інших дітей та будь яких інших стягнень за виконавчими документами, вважає позовну заяву в частині визначення розміру аліментів повністю обґрунтованою, та такою, що відповідає інтересам дітей, Посилання представника відповідача на стягнення аліментів у меншому розмірі сул вважає необґрунтованим, та таким, що не в повній мірі відповідатиме інтересам дітей Також суд не погоджується з проханням представника відповідача про перерахування коштів на окремі рахунки дітей, оскільки ст. 179 Сімейного кодексу України передбачено що аліменти є правом власності того з батьків, на ім'я якого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Також суд не погоджується з позицією представника відповідача щодо участі батька дітей у їх утриманні в натуральній формі оскільки відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України дана форма утримання дітей можлива лише за домовленістю батьків, і не передбачена стягненні аліментів за рішенням суду (ч. З ст. 181 СК України). Розподіл судових витрат, а саме судового збору та витрат на правову допомогу необхідно здійснити відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial