Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-26 00:00:00

В липні 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], починаючи від дня предявлення позову і до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач є батьком дитини, однак ухиляється від утримання та виховання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені нею в позовній заяві, наполягала на задоволенні позову. Вказала, що вже декілька місяців проживають окремо, відповідач ухиляється від утримання та виховання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надавав, ніколи не приймав належної участі в утриманні дитини. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, пояснив, що офіційно не працює. Отримує нестабільний дохід, переважно від виконання тимчасової роботи, у звязку з чим не надавав постійної матеріальної допомоги дитині. Проти задоволення позову та стягнення з нього ? частини всіх доходів не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ФП № 120112 позивач і відповідач мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач своє батьківство стосовно дитини не заперечує. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивач, як на підставу позову посилалась на обставину, що відповідач не приймає постійної участі в утриманні дитини. Відповідачем ця обставина визнана. З розміром аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача, а саме ? частини всіх видів його заробітку (доходу) відповідач погодився. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований, а відтак підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відтак з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 214 грн. 60 коп.

Outcome: approved