Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-30 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, недоотриманого доходу, спричинених внаслідок вчинення злочину відповідачем. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги з урахуванням їх уточнень та пояснили, що 5 грудня 2010 року приблизно о 16-ій годині на території гаражного кооперативу в м. Кілія [PERSON] в процесі сварки на ґрунті неприязних стосунків завдав [PERSON] легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоровя у вигляді поранення руки ножем. Постановою Кілійського РВ ГУМВС України від 14 грудня 2010 року за даним фактом було відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] в звязку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ст. 296 КК України та рекомендовано [PERSON] звернутися до суду зі скаргою приватного обвинувачення для притягнення [PERSON] за ст. 125 КК України. 15 березня 2012 року постановою Кілійського районного суду Одеської області порушена за скаргою [PERSON] відносно [PERSON] кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, була закрита в звязку з застосуванням до підсудного положень Закону України «Про амністію у 2011 році». Як зазначають позивач та його представник, закриття кримінальної справи відносно [PERSON] не звільняє його від обовязку відшкодувати потерпілому завдану злочином шкоду, яка складається з 126,53 гривень вартості придбаних на лікування [PERSON]В медикаментів, а також моральної шкоди, яку позивач оцінює в 2400 гривень. Крім того, внаслідок поранення руки, позивач був позбавлений можливості працевлаштуватись на судно, оскільки є моряком, і таким чином недоотримав 17600 гривень доходу, оскільки за контрактом сума його місячного доходу складає 1100 доларів США, що еквівалентно 8800 гривень. На підставі викладеного позивач та його представник просили суд стягнути з відповідача 126,53 гривень матеріальної шкоди, 2400 гривень моральної шкоди та 17600 гривень недоотриманого доходу внаслідок вчинення злочину відповідачем. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог зазначили, що 5 грудня 2010 року [PERSON] знаходився на території гаражно-будівельного кооперативу № 6 в м. Кілія, оскільки на той момент був його головою та в силу покладених на нього обовязків здійснював контроль за роботою працівників кооперативу. В кооперативі він зустрів [PERSON], який навздогін став висловлювати на адресу [PERSON] претензії з приводу його інтересу до показань електролічильника в його гаражі. На зауваження [PERSON], що він відповідає за роботу кооперативу, [PERSON] завдав йому удар в спину, внаслідок якого [PERSON] впав разом зі своїм велосипедом на землю і з сумки, яка знаходилась на його велосипеді, на землю випали гайковий ключ та ніж. Підіймаючись, [PERSON] взяв перше, що потрапило йому під руку і відчув поштовх у предмет, що знаходився в його руці. Як зрозумів після цього [PERSON], скоріш за все [PERSON], намагаючись завдати йому другого удару, влучив рукою по лезу ножа, який тримав [PERSON] Після цього [PERSON] заявив, що оскільки в нього порізана рука, а свідки того, що відбулося відсутні, він його посадить до вязниці і [PERSON] не зможе нічого доказати. Посилання [PERSON] на те, що [PERSON] визнав свою вину у вчиненні злочину, є необґрунтованими, оскільки [PERSON] дав згоду на закриття кримінальної справи, однак свою вину у вчиненні злочину в ході судового засідання не визнав. Крім того, в наданому позивачем товарному чеку на придбання медичних препаратів на суму 97 гривень наявні виправлення, які не дозволяють точно визначити дату придбання медикаментів. Розрахунковий лист теплоходу «Радонєж», наданий позивачем в обґрунтування недоотриманого доходу, містить інформацію, що [PERSON] списаний з судна 10 серпня 2010 року в звязку з закінченням контракту, а травму ним отримано 5 грудня 2010 року і доказів, що він знаходився в трудових правовідносинах з іншим роботодавцем, суду не надано. Крім того, вказаний позивачем строк його непрацездатності, визначений ним в 2 місяці, не підтверджено жодним доказом. В наданій в ході судового засідання позивачем довідці фірми «Юта Ізмаїл»зазначено, що [PERSON] було запропоновано роботу на посаді 3-го помічника капітана з заробітною платою в розмірі 8800 гривень, від якої він відмовився, посилаючись на стан здоровя. В наданій довідці відсутні відомості, коли було запропоновано роботу, не зазначено, який саме розлад здоровя став причиною відмови [PERSON] від контракту, що не дає підстав вважати вказаний документ в якості належного доказу в обґрунтування вказаних позовних вимог. Стосовно відшкодування моральної шкоди, відповідач та його представник зазначили, що оскільки в діях [PERSON] не було умислу на спричинення тілесних ушкоджень позивачу і в отриманні травми більш винний саме він, заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими. На підставі викладеного відповідач та його представник просили суд відмовити [PERSON] в задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Як вбачається з постанови ДІМ Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області від 14 грудня 2010 року, - 5 грудня 2010 року приблизно о 16-ій годині на території гаражно-будівельного кооперативу № 6 за адресою: м. Кілія, вул. Перемоги, між [PERSON]В та [PERSON] виникла сварка на ґрунті неприязних стосунків, яка переросла в бійку, в ході якої [PERSON] згідно акту СМЕ № 238 від 13 грудня 2010 року були спричинені легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоровя. Вказаною постановою за даним фактом було відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] в звязку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ст. 296 КК України та рекомендовано [PERSON] звернутися до суду зі скаргою приватного обвинувачення для притягнення [PERSON] за ст. 125 КК України. Згідно акту судово-медичного обстеження № 238 від 13 грудня 2010 року, у [PERSON], [INFO], виявлені тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани долонної поверхні лівої кисті, спричинені колюче-ріжучим знаряддям, можливо ножем, що має ширину клинка в межах 1,6 см, могли бути спричинені 05.12.2010 р. и по критерію тривалості розладу здоровя відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя. Постановою Кілійського районного суду Одеської області від 15 березня 2012 року кримінальна справа за скаргою [PERSON] про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України за фактом завдання йому 5 грудня 2010 року легких тілесних ушкоджень, була закрита та [PERSON] за його згодою було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі положень Закону України «Про амністію в 2011 році». З наданих [PERSON] товарних чеків вбачається понесення ним витрат на придбання медичних препаратів на загальну суму 126,53 гривень. Разом тим, як вбачається товарного чеку на придбання медикаментів на суму 97 гривень, дата його виписки має виправлення з 3 на 5 грудня 2010 року; крім того, чеку не зазначено, що саме за медикаменти було придбано. З наданого позивачем розрахункового листа теплохода «Радонєж»вбачається, що екстра маляр [PERSON] був списаний з теплоходу 10 серпня 2010 року в звязку з закінченням контракту. Згідно довідки, виданої без дати та номеру ПП «Юта Ізмаїл», [PERSON] є працівником зазначеної фірми на посаді помічника капітана. Йому було запропоновано роботу на судні «Ауріга»на посаді 3-го помічника капітана с окладом 1100 доларів США /8800 гривень/ з 14.12.2010 по 14.04.2011 року. [PERSON]В відмовився від контракту за станом здоровя. При розгляді справи судом враховано відповідні положення діючого законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. ст. 1166 - 1168 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З наведених положень законодавства вбачається обовязок особи, діями якої спричинено шкоду, відшкодувати її в разі, якщо що вона не доведе, що шкоду завдано не з її вини, тобто має місце закріплений в законодавстві принцип «презумпції вини відповідача». Дослідивши обставини справи та беручи до уваги наведені положення законодавства, суд вважає доведеним факт завдання матеріальної шкоди позивачу у вигляді понесених [PERSON] витрат на придбання медичних препаратів на лікування травми, нанесеної відповідачем. Разом з тим, суд вважає такою, що належить до стягнення з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 29,53 гривні вартості придбаних ним медичних препаратів за двома товарними чеками, наданими ним суду, з яких можливо достовірно встановити назву медикаментів /вата, бинт, німегезік в таблетках тощо/ та дату їх придбання, якою є 6 грудня 2012 року, що узгоджується з датою спричинення тілесних ушкоджень позивачу. Наданий позивачем товарний чек на придбання медикаментів на суму 97 гривень суд не приймає у якості допустимого доказу на обґрунтування позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, оскільки вказана в ньому дата 3 грудня 2010 року, що передує даті отримання тілесних ушкоджень, має виправлення; крім того зі вказаного чеку неможливо встановити, що саме за медикаменти були придбані за ним. Стосовно вимог про стягнення з відповідача недоотриманого доходу суд виходить з наступного: У відповідності до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Розрахунковий лист теплоходу «Радонєж», наданий позивачем в обґрунтування недоотриманого доходу, містить інформацію, що [PERSON] списаний з судна 10 серпня 2010 року в звязку з закінченням контракту, а як встановлено судом - травму ним отримано 5 грудня 2010 року. В наданій в ході судового засідання позивачем довідці фірми «Юта Ізмаїл»зазначено, що [PERSON] було запропоновано роботу на судні «Ауріга»на посаді 3-го помічника капітана з заробітною платою в розмірі 8800 гривень, від якої він відмовився, посилаючись на стан здоровя, однак сама довідка не містить точних відомостей з яких конкретно підстав за станом здоровя [PERSON] відмовився від контракту. Крім того, належним та допустимим доказом, що підтверджує факт перебування [PERSON] в трудових правовідносинах та факт того, що станом на дату отримання тілесних ушкоджень він мав працювати за контрактом на відповідному судні, може бути лише відповідний контракт, укладений між ним, як моряком та відповідним роботодавцем, чого позивачем суду надано не було. До того ж зазначена ним тривалість непрацездатності, яка позивачем визначена терміном в 2 місяці, не узгоджується з викладеним в акті судово-медичного дослідження № 238 від 13.12.2010 р. висновком, за яким в [PERSON]В виявлено легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоровя, а згідно п. 2.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17 січня 1995 року N 6, - короткочасним належить вважати розлад здоров'я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день); під незначною стійкою втратою працездатності належить розуміти втрату загальної працездатності до 10 %. Таким чином, позивачем взагалі не доведено - який період тривав в нього розлад здоровя, скільки відсотків працездатності ним було втрачено внаслідок отриманої ним травми, та як вона вплинула на заробіток позивача, оскільки з наданих позивачем доказів неможливо встановити, що він перебував з ким-небудь у трудових правовідносинах у вказаний період та взагалі був непрацездатним, що виключає підстави для задоволення вказаних позовних вимог. Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного: Відповідно до вимог ст. та п. п . 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань, зазнаних позивачем та інших обставин. Суд вважає доведеним факт завдання протиправними діями відповідача моральної шкоди позивачу, що виразилась у спричиненні йому фізичного болю внаслідок отриманої травми, те, що шкоду завдано злочинними діями відповідача і враховуючи, що завдані тілесні ушкодження спричинили короткочасний розлад здоровя, що потребувало від [PERSON] додаткових зусиль для організації свого життя, вважає такими що підлягають до часткового задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача спричиненої моральної шкоди у сумі 2 000 гривень. Судові витрати по справі відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial