Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача по справі на свою користь 5000 (п'ять тисяч) гривень у відшкодування боргу за договором позики; 500 (п'ятсот) гривень у відшкодування моральної шкоди; 214 (двісті чотирнадцять) гривень 60 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 03 квітня 2009 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого він передав відповідачці у власність грошові кошти у розмірі 5150 гривень, а [PERSON] зобов'язалась повернути їх у строк до 01.07.2009 року. У встановлений договором позики строк (01.07. 2009 року) [PERSON] не повернула йому грошові кошти. Тільки після його звернення до правоохоронних органів відповідачка 13.01.2010 року перерахувала на його ім'я грошові кошти в сумі 150 гривень. Станом на 16.08.2011 року заборгованість відповідачки складає 4350 гривень. Тому він змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав шляхом примусового стягнення з відповідачки грошових коштів з урахуванням процентів від суми позики. Позивач в судове засідання не з'явився, письмово просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилась та про причини неявки суду не повідомила, хоча про місце і час слухання справи була повідомлена належним чином. У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що 03.04.2009 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір позики на суму 4500 грн під 1 % в день від суми отриманих коштів строком повернення до 17.04.2009 року. Також 29.04.2009 року позивачем надано у борг відповідачу - 600 грн., і 28.04.2009 року - 50 грн. На підтвердження укладення договору позики відповідачка надала позивачу розписки, в яких вказала, що вона отримала грошові кошти в сумі 5150 гривень з кінцевим строком повернення 01.07.2009 року, що підтверджується розписками відповідача. Але умови договору позики відповідачка виконала частково в сумі 150 грн., але всі грошові кошти позивачу не повернула, у зв'язку з чим станом на 16.08.2011 року, сума боргу склала 5000 грн., що підтверджується квитанцію Дніпропетровської обласної дирекції "Райффайзен Банк Аваль" про переказ відповідачем позивачу суми грошових коштів у розмірі 150 грн., листами: Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 09.09.2009 року, прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська від 20.11.2009 року, ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 28.03.2011 року. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти..., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів... Договір вважається укладеним з моменту передання грошей. Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлюється договором. Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до договору. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, що завдана фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, що спричинила цю шкоду, за наявності її вини. Таким чином вбачається, що між сторонами був укладений договір позики, який відповідачкою не виконаний належним чином, тому з неї повинно бути стягнуто грошові кошти у повному обсязі позовних вимог. Вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди, суд приходить до висновку, що бездіяльність відповідачки, яка призвела до звернення позивача до суду, не могла не потягнути за собою матеріальні незручності, фізичні втрати та витікаючи звідси моральні страждання позивача, завдали вимушені зміни в укладі його життя і потребувалии від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, з урахуванням суті позовних вимог матеріального характеру, ступеню та тривалості матеріальних незручностей, фізичних втрат та моральних страждань позивача, у зв'язку з відмовою відповідачки у поверненні боргу, - позовні вимоги позивача в цій частині позову підлягають задоволенню у повному обсязі, в сумі 500 гривень. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, які підтверджені письмовими доказами, суд приходить до висновку про задоволення позову, в зв'язку з тим, що укладений між сторонами договір позики, відповідає вимогам закону, зобов'язання по договору відповідачкою у встановлений строк не виконуються, а сума заборгованості підлягає стягненню на користь позивача з відповідачки по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved