Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-26 00:00:00

В лютому 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в якому вказувала, що з 05 червня 2004 року по 18 грудня 2012 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на утриманні останньої. [PERSON] має задовільний стан здоров`я та є працездатною особою, проте постійної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Враховуючи те, що відповідач має змогу та зобовязаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, а тому позивачка просила суд стягувати з [PERSON] на свою користь на утримання сина кошти (аліменти) в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 лютого 2013 року і до його повноліття. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Додатково пояснила, що вона працює, отримує щомісячний прибуток у вигляді заробітної плати, інших доходів ні вона ні дитина не мають. В той же час [PERSON] має задовільний стан здоровя. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Додатково пояснив, що він має задовільний стан здоровя, працює, отримує щомісячний прибуток у вигляді заробітної плати, інших осіб на утриманні не має, аліменти на користь інших осіб не сплачує. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Зокрема судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на утриманні останньої. [PERSON] постійної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В той же час згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Ч. 3 ст. 181 та ст.183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дітей присуджується в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя, матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність в останнього інших осіб на утриманні, тощо (ч. 1 ст.182 СК України). За таких обставин, враховуючи стан здоровя та матеріальне становище дитини, задовільний стан здоровя відповідача, його матеріальне становище, а також те, що він інших осіб не утримує, аліменти на користь інших осіб не сплачує, враховуючи думку сторін з приводу позову, суд дійшов висновку, що останній може сплачувати аліменти на утримання малолітнього у визнаному ним розмірі - 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь бюджету 229,40 грн. судового збору.

Outcome: approved