Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-14 00:00:00

16 жовтня 2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до до ФОП [PERSON] особі [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітньої плати, індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, обгрунтувавши свої вимоги тим, що заочним рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2011 року, яке набуло законної сили 06.01.2012 року, були задоволенні його позовні вимоги про стягнення з ФОП [PERSON] особі [PERSON], заборгованості по заробітній платі в сумі 2175 грн. та стягненні середнього заробітку за час затримки заробітньої плати в сумі 10440 грн. На теперішній час відповідачем зобовязання по виплаті заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки заробітньої плати не виконано в повному обсязі. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь індекс інфляції за час прострочки з непогашеної суми 12615 грн. за період з 15.03.2010 року по 15.10.2012 року в розмірі 1211 грн., три проценти річних в сумі 980 грн., середній заробіток за час затримки по виплаті заробітньої плати в сумі 16530 грн., та витрати по сплаті судового збору. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, просив справу розглядати в його відсутності. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні оскільки на теперішній час вона не має платіжної спроможності для виконання своїх зобовязань по заочному рішенню суду від 26.12.2011 року. Суд,вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено на підставі наявних у справі доказів, що заочним рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2011 року, яке набуло законної сили 06.01.2012 року, були задоволенні його позовні вимоги про стягнення з ФОП [PERSON] особі [PERSON], заборгованості по заробітній платі в сумі 2175 грн. та стягненні середнього заробітку за час затримки заробітньої плати в сумі 10440 грн. На теперішній час відповідачем зобовязання по виплаті заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки заробітньої плати не виконано в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданими у відповідності із ЦПК Кодексом України, та в межах заявлених ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які приймають участь у справі. Вирішуючи заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходить з того, що згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір компенсації зменшується на суму заробітньої плати, одержаної за новим місцем роботи. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач по справі на теперішній час підприємницькою діяльністю не займається, та відповідно до податкової декларації за 1 квартал 2012 року жодних доходів як від підприємницької діяльності так і від незалежної професійної діяльності не отримує. Оскільки норма ст. 117 КЗпП України передбачає відповідальність за затримку розрахунку при звільнені, тобто є санкцією, то суд приходить до висновку, що на теперішній час підстав для застосування до відповідачки цієї норми не має, оскільки вона є неплатоспроможною. Разом з цим, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині застосування положень ст.625 Цивільного кодексу України про стягнення індексації з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Спеціальний механізм компенсації громадянам втрати частини заробітної плати у випадку порушення встановлених строків її виплати визначений Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків ї виплати№ 2050-ІІІ від 19 жовтня 2000 року(з наступними змінами та доповненнями). Статтею 3 цього Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Позивач вимоги про стягнення компенсації, передбаченої цим Законом не просить, заявлено вимогу про застосування положень ст. 625 ЦК України, яка визначає відповідальність за порушення грошового зобовязання та яка на спірні правовідносини не розповсюджуються. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі дослідження усіх доказів по справі, які надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд визнає позов [PERSON] не обґрунтованим, та таким що не підлягає задоволенню. На підставі ст. 625 ЦК України, ст.ст. 116,117 КЗпП України, ст.ст.1, 3,10,11, 60, 61, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed