Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-25 00:00:00

У липні 2012 року [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі ПАТ КБ ПриватБанк, Банк) звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що відповідно до укладеного 29 січня 2008 року між Банкомі [PERSON] кредитно-заставного договору № K3S0AE000027269 останній отримав 30 січня 2008 року кредит у розмірі 12030,56 доларів США зі сплатою 10,56 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення 29 січня 2013 року. Згідно із ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення вказаних норм закону та умов договору відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитно-заставним договором від 29 січня 2008 року не виконує. Внаслідок порушення відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за кредитно-заставним договором від 29 січня 2008 року станом на 12 червня 2012 року він має перед ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість за цим договором на суму 16063,03 доларів США, з яких: 9328,99 доларів США заборгованість за кредитом; 1126,71 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 211,85 доларів США заборгованість по комісії, 4600,78 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором і 794,70 доларів США штраф, що підтверджується розрахунком. Відповідно до умов вказаного вище договору відповідач [PERSON] передав у заставу Банку автомобіль BMW, модель 523і, 1998 року випуску, легковий седан-В, кузов/шасі: № WBADD41060BT48334, реєстраційний номер: АІ5630ВІ, що належить йому на праві власності. Сторонами визначено, що вартість заставленого майна становить 75750 грн. У ч. 2 ст. 28 Закону України Про задоволення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень і п. 12.2.2 кредитно-заставного договору передбачено обовязок відповідача передати предмет застави у володіння заставодержателя ПАТ КБ ПриватБанк, у разі невиконання [PERSON] покладених на нього зобовязань. 12 вересня 2011 року на адресу відповідача [PERSON] надсилалась претензія, у якій ставилась вимога про повернення всієї суми заборгованості за кредитом та/або передати ПАТ КБ ПриватБанк заставлений автомобіль для його реалізації. Проте вказана вимога відповідачем залишена без задоволення. Згідно із положеннями ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. ст. 19, 20 Закону України Про заставу за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду. У ст. 25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються зокрема, спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону. Згідно із п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 26 вказаного вище Закону обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобовязання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Відповідно до положень ст. 30 зазначеного Закону обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобовязанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах. Просило у рахунок погашення заборгованості відповідача [PERSON] перед ПАТ КБ ПриватБанк за кредитно-заставним договором № K3S0AE000027269 від 29 січня 2008 року в розмірі 16063,03 доларів США, з яких: 9328,99 доларів США заборгованість за кредитом; 1126,71 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 211,85 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 4600,78 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором і 794,70 доларів США штраф, звернути стягнення на предмет іпотеки автомобіль BMW, модель: 523і, 1998 року випуску, тип: легковий седан-В, кузов/шасі № WBADD41060BT48334, реєстраційний номер [NUMBER], що на праві власності належить [PERSON]; надати ПАТ КБ ПриватБанк право продажу даного автомобіля шляхом укладення від імені відповідача договору з будь-якою особою-покупцем у порядку, визначеному ст. 30 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, встановивши початкову ціну для подальшої реєстрації в розмірі 16341,00 доларів США, що станом на 12 червня 2012 року складає 130564 грн. 59 коп., зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ України та зобовязати [PERSON] передати вказаний вище автомобіль і ключі від цього автомобіля позивачу ПАТ КБ ПриватБанк. 10 жовтня 2012 року судом за клопотанням відповідача [PERSON] сторонам було надано строк для врегулювання спору мирним шляхом, у звязку з чим розгляд справи відкладено на 26 жовтня 2012 року. Після цього відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Представник позивача ПАТ КБ ПриватБанк [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 29 січня 2008 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, правонаступником усіх прав та обовязків якого є позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, і [PERSON] (далі Позичальник) уклали кредитно-заставний договір за № K3S0AE000027269 (далі договір). Відповідно до п. п. 2.1, 17.1 кредитно-заставного договору Банк надає відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 12030,56 доларів США, строком погашення до 29 січня 2013 року та сплатою 10,56 % річних за користування кредитними коштами, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування ним. За умовами даного договору частина кредиту в розмірі 10520,83 доларів США надавалася Позичальникові з метою придбання автомобіля марки BMW, модель: 523і, 1998 року випуску, тип: легковий седан-В, кузов/шасі: № WBADD41060BT48334, реєстраційний номер [NUMBER]. У п. п. 2.2, 17.9 зазначеного кредитно-заставного договору сторони визначили, що для забезпечення повного і своєчасного виконання Позичальником зобовязань за договором, останній надає Банку у заставу предмет застави вказаний вище автомобіль BMW, який належить на праві власності відповідачу [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії АІС № 193279 від 26 січня 2008 року. Згідно із п. 17.11 кредитно-заставного договору станом на дату підписання договору розмір забезпечених вимог за домовленістю сторін становить 16341,00 доларів США, що за встановленим Національним банком України офіційним курсом гривні до іноземних валют станом 12 червня 2012 року складає 130564 грн. 59 коп. Відповідно до п. 10.1.12 кредитно-заставного договору на предмет застави може бути звернено стягнення на підставах, передбачених чинним законодавством. У п. п. 4.4, 17.8 договору визначено, що погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі 272,35 доларів США, до складу якого входить погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування ним. Згідно із п. 12.2.1 кредитно-заставного договору у разі настання події дефолту однієї із подій, визначених у п. 12.1 договору, зокрема затримки сплати Позичальником частини наданого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, Банк ставить Позичальнику вимогу про повернення наданої суми кредиту в повному обсязі, виплати винагороди, процентів за фактичний строк користування наданим кредитом, виконання інших грошових зобовязань за договором. Відповідно до п. 12.2.2 договору Позичальник зобовязаний негайно усунути подію дефолту або передати предмет застави у володіння Банку за актом приймання-передачі. Суд встановив, що Банк свої зобовязання за кредитно-заставним договором виконав, надав [PERSON] кредит у розмірі та на умовах укладеного між сторонами договору. Однак відповідач належним чином свої зобовязання щодо повернення кредиту та сплатити процентів за користування ним не виконує. Станом на 12 червня 2012 року [PERSON] має перед Банком заборгованість за кредитно-заставним договором № K3S0AE000027269 від 29 січня 2008 року на загальну суму 16063,03 доларів США, з яких: 9328,99 доларів США заборгованість за кредитом; 1126,71 доларів США заборгованість за процентами; 211,85 доларів США заборгованість по комісії; 4600,78 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором та 794,70 доларів США штраф, що підтверджується розрахунком заборгованості. 12 вересня 2011 року у звязку із порушенням відповідачем умов кредитно-заставного договору Банк направляв [PERSON] письмову вимогу, у якій вимагав дострокового погашення протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення простроченої заборгованості в розмірі 11621,07 доларів США та повідомляв про наміри Банку звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу або будь-яким іншим чином, передбаченим договором або законом. Зазначена вимога позивача ПАТ КБ ПриватБанк відповідачем [PERSON] залишена без задоволення. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. У ст. 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У ч. 2 ст. 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із вимогами ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У ч. 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). За змістом ст. 1 Закону України Про заставу, ст. 572 ЦК України з астава це спосіб забезпечення зобовязань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно із ст. 4 Закону України Про заставу, ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. У ст. 19 Закону України Про заставу, ч. 2 ст. 589 ЦК України передбачено, що з а рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги. Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України Про заставу, ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень цей Закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобовязань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. У ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону визначено, що обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон повязує виникнення прав і обовязків щодо рухомого майна. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 21 даного Закону до забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 24 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду. За змістом ч. 1 ст. 30 вказаного вище Закону обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобовязанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи неналежне виконання відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за кредитно-заставним договором № K3S0AE000027269 від 29 січня 2008 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ ПриватБанк підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1283 грн. 84 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved