Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-12 00:00:00

5 липня 2012 року позивачка звернулася до суду з позовом, де просить визнати право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, а також на земельні ділянки площею 0,25 га і 0.01 га, що розташовані за адресою: Миколаївська область Жовтневий район с. Пересадівка вул. Шевченка, 175, як на частку в спільному майні подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що в 1995 році зареєструвала шлюб з відповідачем. Від сумісного життя мають четверо дітей. Під час подружнього життя в 2005 році вони придбали спірний будинок і земельні ділянки. Подружнє життя з відповідачем не склалося і з 2010 року вони почали проживати окремо. Вона з дітьми проживає у спірному будинку. Добровільно відповідач відмовляється визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного будинку, а також не надає їй оригінали правовстановлюючих документів, а відтак вона змушена звернутися до суду. В адресованій суду заяві позивачка підтримала позовні вимоги та просила розглянути справу за її відсутності, у судове засідання не зявилася. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, у звязку з чим, суд допустив заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу сторони зареєстрували шлюб 15 липня 1995 року (а.с.6). 5 травня 2010 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.18). Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29 грудня 2005 року, [PERSON] купив у [PERSON], житловий будинок та земельні ділянки площею 0,25 га і 0,01 га, що розташовані за адресою: Миколаївська область Жовтневий район с. Пересадівка вул. Шевченка, 175. Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] Згідно заяви [PERSON] від 29 грудня 2005 року, вона надала згоду своєму чоловіку [PERSON] на купівлю за рахунок набутих ними грошових коштів вказаного нерухомого майна. Підпис [PERSON] на вказаній заяві було засвідчено приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] З даних технічного паспорту та довідки комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризаціїправо власності на спірний будинок зареєстровано за [PERSON] Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 10779, виданого 29 вересня 1995 року земельна ділянка площею 0,25 га, що розташована: на території с. Пересадівка Пересадівської сільської ради, для обслуговування індивідуального житлового будинку і господарських будівель, належить [PERSON] (а.с.13). Згідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 10780 виданого 29 вересня 1995 року земельна ділянка площею 0,01 га, що розташована: на території с. Пересадівка Пересадівської сільської ради, для ведення особистого підсобного господарства, належить [PERSON] (а.с.15 ). Даними витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна встановлено, що інформація щодо арешту на спірний будинок відсутня. Згідно зі ст. ст. 60, 63 Сімейного кодексу України майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, чоловік та дружина мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном. Аналізуючи надані докази, виходячи з вимог ст.ст. 60-75, 70 Сімейного Кодексу України, ч. 1 ст. 17 Закону України Про власність, оскільки сторони в період шлюбу придбали спірне домоволодіння та земельні ділянки, як сумісне майно, для сумісного проживання, при цьому кожна із сторін без визначення конкретної частки в цьому майні понесла відповідно витрати, будь - яких угод між сторонами з приводу розміру часток кожного зі сторін у спірному нерухомому майні в судовому засіданні не встановлено, а відтак суд приходе до переконання, що вказане нерухоме майно є загальною сумісною власністю сторін, де кожній із сторін належить право на 1/2 частину, у звязку з чим, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і доказаними належним чином та підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки [PERSON], підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved