Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-16 00:00:00

18 листопада 2011 року позивач звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] міської ради Київської області, третя особа: Інспекція державно-архітектурного контролю в Київській області в якому просила суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] на 5/6 частин житлового будинку №22 по вул. Леваневського в м. Бровари Київської області позначеного на плані літерою "А-1" загальною площею 91,8 кв.м., житлово площею 52,8 кв.м., та 5/6 частин надвірних будівель та споруд: погріб, "Г", вбиральня "Ж, огорожа "N", сарай. "В", гараж "З". Свій позов обґрунтовує тим, що перебуваючи у шлюбі з [PERSON] у 1966 році вони побудували житловий будинок з відповідними надвірними будівлями №22 по вул. Леваневського в м.Бровари Київської області. Починаючи з 1975 року її чоловік не маючи на те належно оформлених дозволів самовільно здійснив будівництво: в 1975 році прибудови до будинку, позначеної на плані літерою "А - розмірами 11,55 м х 3,90 м та 2,55 м х 0,85 м, яка складається з приміщень 1-1 площею 18,6 кв. м., 1-2 площею 12,0 кв.м., 1-3 площею 3,1 кв.м.. 1-4 площею 3,4 кв.м.; в 1977 році побудував сарай - літера "В" площею 15.9 кв.м.. розмірами 4,60 м. х 3,45 м.; у 1988 році тамбур до будинку літера "АГ' розмірами 2.04 м х 1,22 м який складається з приміщення 1-І; гаража літера "З" площею 22, 7 кв. м.. розмірами 3,94 м. х 5,75 м. Як вказує позивач в тексті позовної заяви 01 березня 2010 року помер її чоловік. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Вона як спадкоємиця за законом першої черги звернулася до нотаріальної контори з питань прийняття спадщини і 15 грудня 2010 року отримала свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON], а саме на '/г частину у праві спільної сумісної власності та 2/3 частини у тому числі з урахуванням 1/3 частини майна від якого відмовилась донька померлого [PERSON] житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та земельну ділянку за адресою м. Бровари вул. Леваневського №22, а всього позивачу на лежить 5/6 частин вищезазначеного майна. Зазначені прибудова, тамбур, сарай та гараж не були включені в свідоцтва про спадщину за законом, свідоцтво про право власності на майно, набуте одним з подружжя на час шлюбу, оскільки спадкодавець за життя не оформив у встановленому законом порядку право власності та не отримав правовстановлюючих документів. Саме тому позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2012 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON]. [PERSON] [PERSON]. [PERSON] міської ради Київської області, третя особа: Інспекція державно-архітектурного контролю в Київській області про визнання права власності на спадкове майно залишено без розгляду на підставі заяви позивача про залишення позову без розгляду. Не погоджуючись з первісним позовом відповідач [PERSON] 20 січня 2012 року подав до суду зустрічний позов до [PERSON]. [PERSON] про визнання права власності, а саме просив визнати за ним право власності за законом у порядку спадкування після померлого [PERSON] на 1/6 частину житлового будинку №22 по вул. Леваневського в м.Бровари Київської області позначеного на плані літерою "А-1" загальною площею 91.8 кв.м., житлово площею 52,8 кв.м., та 1/6 частин надвірних будівель та споруд: погріб, "Г", вбиральня "Ж", огорожа 'ТІ", сарай, "В", гараж "З". Зустрічний позов обґрунтовує тим, що 01 березня 2010 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Він як спадкоємець за законом першої черги звернувся до нотаріальної контори з питань прийняття спадщини і 03 серпня 2011 року отримав свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON], а саме на 1/3 частину з Уг частини спадкового майна на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та 1/3 частину з Уі частини спадкового майна на земельну ділянку за адресою м. Бровари вул. Леваневського № 22, а всього позивачу за зустрічним позовом належить 1/6 частин вищезазначеного майна. З 1975 року його батько не маючи на те належно оформлених дозволів самовільно здійснив будівництво: в 1975 році прибудови до будинку, позначеної на плані літерою "А"- розмірами 11,55 м х 3.90 м та 2,55 м. х 0.85 м, яка складається з приміщень 1-1 площею 18,6 кв.м., 1-2 площею 12,0 кв.м., 1-3 площею 3,1 кв.м., 1-4 площею 3,4 кв.м.; в 1977 році побудував сарай - літера "В" площею 15,9 кв.м., розмірами 4,60 м х 3,45 м; у 1988 році тамбур до будинку літера "А1" розмірами 2,04 м х 1,22 м який складається з приміщення 1-І; гаража літера "З" площею 22, 7 кв. м.. розмірами 3,94 м х 5,75 м. Зазначені прибудова, тамбур, сарай та гараж не були включені в спадкове майно після смерті батька, оскільки спадкодавець за життя не оформив у встановленому законом порядку право власності та не отримав правовстановлюючих документів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, не заперечувала проти його задоволення, але зазначила, що їм із [PERSON] необхідно спочатку оформити належні їм в порядку спадкування частки земельної ділянки. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся, до суду надіслав заяву про слухання справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином, до початку розгляду справи по суті до суду надійшла заява про слухання справи без її участі. Представник відповідача [PERSON] міської ради Київської області в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Представник третьої особи Інспекції державно-архітектурного контролю в Київській області в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Суд, вислухавши відповідача [PERSON], вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини справи, та надані докази, дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. 17 травня 2012 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] міської ради Київської області, третя особа: Інспекція державно- архітектурного контролю в Київській області про визнання права власності на самочинно побудоване спадкове майно за заявою позивача [PERSON] залишено без розгляду. Судом встановлено, що 01 березня 2010 року помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть видане 04 березня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міськрайонного управління юстиції Київської області серії 1-ОК№ 178095. Після його смерті відкрилася спадщина. У визначений шестимісячний строк до [PERSON] районної нотаріальної контори із заявами від 06 липня 2010 року про прийняття спадщини та видачу відповідного свідоцтва звернулася його дружина [PERSON] на обовязкову частку у спадщині відмовилась (заява від 06 липня 2010 року), його донька [PERSON] відмовилась від усього спадкового майна на користь позивача, та його син [PERSON] (заява від 27 липня 2010 року). Відповідно ч.І ст. 1222, ч.І ст. 1223, ч. 1 ст. 1268, ч. 1, 2, 5 ст. 1269 , ч.І ст. 1278 ЦК України спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 грудня 2010 року, [PERSON] є спадкоємицею спадкового майна [PERSON], що складається з Уг частини у праві спільної сумісної власності житлового будинку з відповідними надвірними будівлями під № 22 по вул. Леваневського в м.Бровари Київської області з надвірними будівлями: погріб Т", вбиральня "Ж", огорожа "КГ, як майно подружжя, набуте за час шлюбу, за реєстровим номером №1-3677. На підставі вказаного свідоцтва 28 грудня 2010 в [PERSON] міському бюро технічної інвентаризації за [PERSON] зареєстровано право власності на будинок, за реєстраційним номером 31943613. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 грудня 2010 року. [PERSON] є спадкоємицею спадкового майна [PERSON], що складається з 2/3 частини, у тому числі з урахуванням 1/3 частини майна, від якої відмовилась донька померлого [PERSON], з Уі частини спадкового права власності у житловому будинку з відповідними надвірними будівлями під №22 по вул. Леваневського в м.Бровари Київської області з надвірними будівлями: погріб "Г", вбиральня "Ж, огорожа "ГГ, як майно отримане у спадок за реєстровим номером №1-3678. На підставі вказаного свідоцтва 28 грудня 2010 в [PERSON] міському бюро технічної інвентаризації за [PERSON] зареєстровано право власності на 2/6 частин житлового будинку. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 грудня 2010 року [PERSON] має право на '/г частини у праві спільної сумісної власності земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею, 0,0620 га по вул. Леваневського, 22 в м. Бровари Київської області, як на майно подружжя набуте за час шлюбу, зареєстроване в реєстрі 1-3679. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 грудня 2010 року [PERSON] має право на 2/3 частини у тому числі з урахуванням 1/3 частини майна, від якої відмовилась донька померлого [PERSON] . з А частини спадкового права власності земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею. 0. 0620 га по вул. Леваневського, 22 в м.Бровари Київської області, як на майно отримане у спадок, зареєстроване в реєстрі 1-3680. Таким чином суд може зробити висновок, що [PERSON] з урахуванням права власності на майно набутим за час шлюбу та прийнятого у спадок належить 5/6 частин житлового будинку під №22 по вул. Леваневського в м.Бровари Київської області з відповідними надвірними будівлями: погріб "Г". вбиральня "Ж", огорожа 'ТЫ'' та 5/6 частин земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею, 0,0620 га по вул. Леваневського, 22 в м. Бровари Київської області. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 серпня 2011 року, [PERSON] є спадкоємцем спадкового майна [PERSON], що складається з 1/3 частки житлового будинку з відповідними надвірними будівлями: погріб, вбиральня, огорожа, знаходяться за адресою Київська область. м.Бровари вул. Леваневського, 22, як майно отримане у спадок, за реєстровим номером № 1 -2221. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 серпня 2011 року, [PERSON] є спадкоємцем спадкового майна [PERSON], що складається з 1/3 частки земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею, 0,0620 га по вул. Леваневського, 22 в м. Бровари Київської області, як майно отримане у спадок, за реєстровим номером №1-2221. З цих підстав суд може зробити висновок, що [PERSON] у спадок належить 1/6 частин житлового будинку під №22 по вул. Леваневського в м.Бровари Київської області з відповідними надвірними будівлями: погріб "Г", вбиральня "Ж", огорожа 'ТЫ'' та 1/6 частин земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею, 0,0620 га по вул. Леваневського. 22 в м. Бровари Київської області. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок № 22 по вул. Леваневського, в м.Бровари його власником вказана [PERSON] За вказаною адресою розташовані самовільно побудовані приміщення: прибудова до будинку "а", тамбур до будинку "аі", сарай "В", гараж ''3'' побудовані у 1975, 1988 роках. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не поруує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України). Відповідно ч. 1, 2, 3, 5. 6 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній. якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування ст. 376 Цивільного Кодексу України" право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням розяснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". В п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від ЗО травня 2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво (частина шоста статті 376 ЦК). Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування ст. 376 Цивільного Кодексу України" розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186. 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У звязку із цим положення частини пятої статті 3 /6 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких обєктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них. громадських будинків І та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91. Але аналіз положень ст. 376 ЦК України дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого обєкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта. Відповідно ч. 1, 2, 3 ст. 60 ІДПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] не звертався до [PERSON] міської ради з приводу визнання права власності на самочинно збудовані прибудови, господарські будівлі та споруди, суду не надані докази відповідності будівництва проектній документації, державним стандартам, нормам і правилам, місцевим правилам забудови населених пунктів. Зважаючи на вищезазначене, суд вважає що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON]. [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно слід відмовити.

Outcome: dismissed