Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-04 00:00:00

У травні 2011 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про визнання права користування земельною ділянкою. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у володінні [PERSON] в с. Горенка по вул. Леніна, 39 знаходиться 1/3 частина житлового будинку, що посвідчується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.02.1997 року та технічним паспортом БТІ на житловий будинок в с. Горенка по вул. Леніна, 39. Іншими 2/3 частинами вказаного житлового будинку володіє [PERSON], яка придбала їх у 2000 році у [PERSON] за договором купівлі-продажу. Вказане домоволодіння розташоване на присадибній земельній ділянці площею 0,0618 га, яка на даний момент не приватизована і знаходиться в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON], оскільки державний акт серії КВ 43745 від 30.10.2003 року на право спільної сумісної приватної власності на цю земельну ділянку, рішенням Апеляційного суду Київської області від 16 червня 2009 року та ухвалою Верховного Суду України від 26.11.2009 року по справі № 6-20504СВ09 визнано недійсним. Крім цього, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 липня 2008 року було скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 лютого 2008 року по справі 2-50\\2008 про визнання за [PERSON] права власності на 2/3 частини присадибної земельної ділянки площею 0,0618 га в с. Горенка по вул. Леніна, 39. В 1997 році за взаємною згодою співвласники будинку [PERSON] та [PERSON] подали до Горенської сільської ради заяви про передачу у приватну власність кожному співвласнику будинку по 0,07 га присадибної ділянки по вул. Леніна, 39. Про наявність такої згоди свідчить нотаріально завірена заява [PERSON] та рішення виконавчого комітету Горенської сільської ради 1997 року. Виконавчий комітет Горенської сільської ради прийняв рішення № 37/145 від 25.09.1997 року про передачу в приватну власність [PERSON] присадибної ділянки розміром 0,07 га в с. Горенка по вул. Леніна, 39. Також виконавчий комітет прийняв рішення від 25.09.1997 року за № 37/132 про передачу [PERSON] в приватну власність присадибну ділянку в с. Горенка по вул. Леніна, 39 розміром 0,07 га. [PERSON] ці рішення в період з 25.09.1997 року і до часу продаж своєї частини будинку 02.12.2000 року не оскаржувала. [PERSON] згідно закону при переході до неї права власності на частину житлового будинку перейшло також і право власності на земельну ділянку розміром 0,07 га, якою користувалась [PERSON] Позивач зазначає, що з моменту купівлі 2/3 частини будинку в 2000 році й до липня 2006 року [PERSON] не висувала жодних претензій до [PERSON] стосовно порушення її прав користування землею та не пропонувала [PERSON] визначити порядок землекористування та розпорядження присадибною ділянкою у відповідності з частками у праві власності на будинок (1/3 та 2/3). Оскільки договір купівлі-продажу 2/3 частини будинку в с. Горенка по вул. Леніна,39, який [PERSON] уклала з [PERSON] в 2000 році, підлягає обовязковій реєстрації в Горенській сільській раді, то вона не могла не знати, що згідно господарської книги (особовий рахунок № 1099) в її користування в с. Горенка по вул. Леніна, 39 разом з частиною купленого домоволодіння перейшло 0,07 га присадибної ділянки, з яких 0,04 га були під городом, а 0,03 га рахувались під будівлями. Такий розподіл закріпленої за кожним співвласником будинковолодіння земельної ділянки площею 0,07 га існував протягом 2000-2006 років, що підтверджується записами в по господарських книгах. На момент укладення [PERSON] договору купівлі-продажу 2/3 частини будинку по вул. Леніна, 39 в с. Горенка державні акти на право приватної власності на присадибну земельну ділянку ще не були виготовлені. В 2002 році НВФ «Абрис» була проведена інвентаризація земельних ділянок, розташованих за адресою: с. Горенка, вул. Леніна, 39 і уточнено їх площу, яка склала 0,1426 га. Результатом інвентаризації, яку затвердила четверта сесія Горенської сільської ради від 12.12.2002 року стало виокремлення трьох земельних ділянок: 0,04 близько 0,0393 га [PERSON] для ведення особистого селянського господарства; 0,04 близько 0,0415 га [PERSON] для ведення особистого селянського господарства; 0,06 близько 0,0618 га виділено в спільне користування [PERSON] та [PERSON] Таким чином, з 0,07 га присадибної земельної ділянки, закріплених за кожним співвласником згідно земельно-шнурової книги та рішень виконавчого комітету сільської ради 1997 року, роздільно у власність кожного співвласника будинку було залишено і переведено в ОСГ по 0,04 га, а решту землі кожного співвласника було обєднано в одну спільну присадибну ділянку площею 0,06 га. [PERSON] не погодився з рішенням четвертої сесії Горенської сільської ради 2002 року стосовно передачі йому і [PERSON] ділянки площею 0,0618 га у спільну сумісну власність. У звязку з цим [PERSON] висунув позовну вимогу щодо скасування рішення четвертої сесії 24 скликання Горенської сільської ради від 12.12.2002 року. Апеляційний суд Київської області рішенням 16 червня 2009 року задовольнив позовну вимогу [PERSON] щодо скасування права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], проте відмовив йому у визнанні за [PERSON] права власності на ? частину вказаної земельної ділянки, а [PERSON] суд також відмовив у визнанні за нею права власності на 2/3 частини земельної ділянки. [PERSON] звернувся до Горенської сільської ради з проханням направити земельно-узгоджувальну комісію для вирішення земельного спору між [PERSON] та [PERSON] Земельно-узгоджувальна комісія, яка обстежила територію домоволодіння по вул. Леніна, 39 в с. Горенка в своєму протоколі від 04.07.2009 року рекомендувала співвласникам дотримуватись правил добросусідства, а спосіб виділення і закріплення належної частки кожного співвласника у праві власності на земельну ділянку визначити за взаємною згодою. Представник [PERSON] звернувся до Горенської сільської ради знову: 13.01.2010 року в Горенській сільській раді була зареєстрована заява [PERSON], суть якої полягає в тому, що [PERSON] просить передати безоплатно у спільну часткову приватну власність [PERSON] та [PERSON] присадибну ділянку площею 0,0618 га в с. Горенка по вул. Леніна,39. Проте ще 03.12.2009 року 30-та сесія 5-го скликання Горенської сільської ради прийняла рішення про приватизацію земельної ділянки по вул. Леніна, 39 в с. Горнека, на якій розташоване домоволодіння, що перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] без повідомлення про це [PERSON] та без згоди останнього. 22.04.2010 року сесія Горенської сільської ради винесла рішення про передачу [PERSON] та [PERSON] у спільну часткову власність присадибну земельну ділянку в с. Горенка по вул. Леніна, 39, але частки співвласників рекомендувала визначити в судовому порядку. Після цього Позивач звернувся до суду. 30.11.2010 року по адміністративній справі № 2-а-1195/2010 року було увалено постанову про визнання недійсним рішення Горенської сільської ради від 03.12.2009 року щодо передачі у приватну власність [PERSON] присадибної ділянки по вул. Леніна, 39 в с. Горенка та визнання за [PERSON] та [PERSON] права спільної часткової власності в рівних частках по ? за кожним на земельну ділянку по вказаній адресі. Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 15.03.2011 року скасував вищезазначену постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області. Позивач звернувся до Горенської сільської ради з клопотанням надати йому у приватну власність присадибну земельну ділянку площею 0,0309 га, що становить ? площі спірної земельної ділянки. В свою чергу, [PERSON] також звернулась до Горенської сільської ради з клопотанням надати їй у приватну власність частину присадибної земельної ділянки в с. Горенка по вул. Леніна, 39, згідно наданого нею зведеного плану ділянок у відповідності з 2 варіантом висновку № 231 судової будівельно-технічної експертизи від 23.04.2007 року, що відповідає поділу ділянки на 1/3 ([PERSON]В.) та 2/3 ([PERSON]Я.) частки. 30.03.2011 року відбулась сесія Горенської сільської ради, на якій розглядалися клопотання [PERSON] та [PERSON] щодо дозволу на приватизацію спірної земельної ділянки, але розгляд даного питання у звязку з його «складністю» було перенесено на наступну сесію (квітень-травень 2011 року). Ідеальна частка, на яку має право Позивач в присадибній земельній ділянці розміром 0,0618 га, розташованій в с. Горенка по вул. Леніна, 39 становить 0,0309 га (або ? частина від 0,0618 га ), що разом з 0,0393 га, виділених [PERSON] для ведення ОСГ становить 0,0702 га та відповідає тим 0,07 га, які закріплені за [PERSON] згідно рішення виконавчого комітету Горенської сільської ради від 25.09.1997 року за № 37/145. Оскільки згідно даних, які містяться у згаданих вище земельно-обігових документах Горенської сільської ради та згідно рішення Горенської сільської ради № 37/132 від 25.09.1997 року про передачу в приватну власність [PERSON] присадибну ділянку розміром 0,07 га, іншому співвласнику домоволодіння також належить право власності (користування) на ? частину присадибної ділянки по вул. Леніна, 39 в с. Горенка. Вказані обставини свідчать про встановлення певного порядку землекористування між співвласниками домоволодіння № 39 по вул. Леніна в с. Горенка, 39. Позивач зазначає, що у [PERSON] відсутні законні підстави вимагати зміни визначеного раніше (до 2000 року) порядку користування присадибною земельною ділянкою (частки співвласників ? та ? ) на інший порядок землекористування, - згідно часток у праві власності на жилий будинок (1/3 та 2/3). Тому просив суд визнати за [PERSON] та [PERSON] порядок користування присадибною земельною ділянкою за адресою: с. Горенка, вул. Леніна, буд. 39 та визнати за [PERSON] та [PERSON] по ? частині вищезазначеної земельної ділянки. [PERSON] подала заперечення проти позову, відповідно до яких зазначила, що не заперечує проти необхідності чіткого визначення меж користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку № 39 по вул. Леніна в с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області, проте не погоджується із запропонованою Позивачем в позовній заяві часток розподілу, а саме: ? земельної ділянки за Позивачем, ? земельної ділянки за Відповідачем. Відповідач зазначає, що [PERSON] обізнаний, що Відповідачу належить на праві приватної власності 2/3 житлового будинку № 39 по вул. Леніна в с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області, який вона набула за договором купівлі-продажу, укладеного 02.12.2000 року між Відповідачем та [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1-2021. Земельна ділянка, на якій розташовано 2/3 зазначеного житлового будинку Відповідача знаходиться у спільному користуванні з Позивачем, якому належить 1/3 цього житлового будинку за цією ж адресою. Тому просила суд визначити за [PERSON] право користування 2/3 часткою земельної ділянки за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Леніна, 39, просила визначити за [PERSON] право користування 1/3 часткою зазначеної земельної ділянки та визначити межі розподілу. В судовому засіданні представник Позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, у володінні [PERSON] в с. Горенка по вул. Леніна, 39 знаходиться 1/3 частина житлового будинку, що посвідчується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.02.1997 року та технічним паспортом БТІ на житловий будинок в с. Горенка по вул. Леніна, 39. Іншими 2/3 частинами вказаного житлового будинку володіє [PERSON], яка придбала їх у 2000 році у [PERSON] за договором купівлі-продажу. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Вказане домоволодіння розташоване на присадибній земельній ділянці площею 0,0618 га, яка на даний момент не приватизована і знаходиться в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON], оскільки державний акт серії КВ 43745 від 30.10.2003 року на право спільної сумісної приватної власності на цю земельну ділянку, рішенням Апеляційного суду Київської області від 16 червня 2009 року та ухвалою Верховного Суду України від 26.11.2009 року по справі № 6-20504СВ09 визнано недійсним. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В 1997 році співвласники будинку [PERSON] та [PERSON] подали до Горенської сільської ради заяви про передачу у приватну власність кожному співвласнику будинку по 0,07 га присадибної ділянки по вул. Леніна, 39. Про наявність такої згоди свідчить нотаріально завірена заява [PERSON] та рішення виконавчого комітету Горенської сільської ради 1997 року. Виконавчий комітет Горенської сільської ради прийняв рішення № 37/145 від 25.09.1997 року про передачу в приватну власність [PERSON] присадибної ділянки розміром 0,07 га в с. Горенка по вул. Леніна, 39. Також виконавчий комітет прийняв рішення від 25.09.1997 року за № 37/132 про передачу [PERSON] в приватну власність присадибну ділянку в с. Горенка по вул. Леніна, 39 розміром 0,07 га. [PERSON] ці рішення в період з 25.09.1997 року і до часу продаж своєї частини будинку 02.12.2000 року не оскаржувала. При переході права власності на частину житлового будинку [PERSON] перейшло також і право власності на земельну ділянку розміром 0,07 га, якою користувалась [PERSON] З моменту купівлі 2/3 частини будинку в 2000 році й до липня 2006 року [PERSON] не висувала жодних претензій до [PERSON] стосовно порушення її прав користування землею та не пропонувала [PERSON] визначити порядок землекористування та розпорядження присадибною ділянкою у відповідності з частками у праві власності на будинок (1/3 та 2/3). В 2002 році НВФ «Абрис» була проведена інвентаризація земельних ділянок, розташованих за адресою: с. Горенка, вул. Леніна, 39 і уточнено їх площу, яка склала 0,1426 га. Результатом інвентаризації, яку затвердила четверта сесія Горенської сільської ради від 12.12.2002 року стало виокремлення трьох земельних ділянок: 0,04 близько 0,0393 га [PERSON] для ведення особистого селянського господарства; 0,04 близько 0,0415 га [PERSON] для ведення особистого селянського господарства; 0,06 близько 0,0618 га виділено в спільне користування [PERSON] та [PERSON] Таким чином, з 0,07 га присадибної земельної ділянки, закріплених за кожним співвласником згідно земельно-шнурової книги та рішень виконавчого комітету сільської ради 1997 року, роздільно у власність кожного співвласника будинку було залишено і переведено в ОСГ по 0,04 га, а решту землі кожного співвласника було обєднано в одну спільну присадибну ділянку площею 0,06 га. [PERSON] не погодився з рішенням четвертої сесії Горенської сільської ради 2002 року стосовно передачі йому і [PERSON] ділянки площею 0,0618 га у спільну сумісну власність. У звязку з цим [PERSON] висунув позовну вимогу щодо скасування рішення четвертої сесії 24 скликання Горенської сільської ради від 12.12.2002 року. Апеляційний суд Київської області рішенням 16 червня 2009 року задовольнив позовну вимогу [PERSON] щодо скасування права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], проте відмовив йому у визнанні за [PERSON] права власності на ? частину вказаної земельної ділянки, а [PERSON] суд також відмовив у визнанні за нею права власності на 2/3 частини земельної ділянки. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки вирішення питання про визнання права на користування частиною земельної ділянки та визначення порядку користування не відноситься до компетенції суду. Відповідно до ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності та користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства вирішуються органами місцевого самоврядування і лише у разі незгоди власників або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. [PERSON] звернувся до Горенської сільської ради з проханням направити земельно-узгоджувальну комісію для вирішення земельного спору між [PERSON] та [PERSON] Земельно-узгоджувальна комісія, яка обстежила територію домоволодіння по вул. Леніна, 39 в с. Горенка в своєму протоколі від 04.07.2009 року рекомендувала співвласникам дотримуватись правил добросусідства, а спосіб виділення і закріплення належної частки кожного співвласника у праві власності на земельну ділянку визначити за взаємною згодою. У разі не згоди, земельно-узгоджувальна комісія пропонувала надати кадастровий план на розгляд Горенської сільської ради. 03.12.2009 року 30-та сесія 5-го скликання Горенської сільської ради прийняла рішення про приватизацію земельної ділянки по вул. Леніна, 39 в с. Горенка, на якій розташоване домоволодіння, що перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] 22.04.2010 року сесія Горенської сільської ради винесла рішення про передачу [PERSON] та [PERSON] у спільну часткову власність присадибну земельну ділянку в с. Горенка по вул. Леніна, 39. Після цього Позивач звернувся до суду. 30.11.2010 року по адміністративній справі № 2-а-1195/2010 року було увалено постанову про визнання недійсним рішення Горенської сільської ради від 03.12.2009 року щодо передачі у приватну власність [PERSON] присадибної ділянки по вул. Леніна, 39 в с. Горенка та визнання за [PERSON] та [PERSON] права спільної часткової власності в рівних частках по ? за кожним на земельну ділянку по вказаній адресі. Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 15.03.2011 року скасував вищезазначену постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області. Оскільки орган місцевого самоврядування не вирішив по суті земельний спір між [PERSON] та [PERSON], відсутня незгода із рішенням ради будь-кого із сторін, то суд, беручи до уваги положення ст. 158 Земельного кодексу, вважає за неможливе вихід суду за межі його компетенції, а тому і у задоволенні позовних вимог суд відмовляє. На підставі ст. 120, 158 Земельного кодексу України та

Outcome: dismissed