Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи Орган опіки та піклування Хустської районної державної адміністрації, СГІРФО Хустського МВ УМВС України в Закарпатської області про надання дозволу на виготовлення документів для тимчасового виїзду дитини за кордон та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон. Позовні вимоги мотивує тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 06 вересня 2007 р. по 26 вересня 2011 року. Цей шлюб розірвано на підставі рішення Хустського районного суду від 26 вересня 2011 року. Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після розлучення дитина залишилася на проживання біля матері за адресою: с. Рокосово, вул. Центральна, № 174, Хустського району. Позивач зазначає, що матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батько дитини абсолютно не приймає участі у вихованні малолітньої дитини та не надає матеріальної допомоги, що стверджується довідкою наданою Рокосівською сільською радою та підписами сусідів. 09 грудня 2011 року уклала шлюб із громадянином [PERSON] Білорусь, мешканцем м. Пінськ. Після укладення шлюбу неодноразово намагалася виїхати за кордон до свого чоловіка в м. Пінськ Республіки Білорусь разом із сином, а також намагалася виїхати за кордон разом із сином для оздоровлення, у зв'язку з чим неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд малолітнього сина за кордон, а також на виготовлення відповідних документів. Однак, відповідач категорично заперечує проти цього та відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду без жодних належних на те підстав та обґрунтувань. Такі дії відповідача вважає неправомірними та такими, що порушують вимоги діючого сімейного законодавства та її з сином інтереси. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з підстав, вказаних в позовній заяві, просили їх задоволити. Також у судовому засіданні позивач доповнила та уточнила підстави позову, а саме зазначила, що її батько [PERSON], 15.06.1965 року, проживає у Російській Федерації та важко хворіє, а тому не має можливості відвідувати внука на Україні, а тому вона просить дозволити виїзд дитини без згоди батька як у м.Пінськ Республіки Білорусь, так і в інші держави. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю, просили відмовити в задоволенні позову з підстав невідповідності його інтересам відповідача, який є батьком малолітнього [PERSON]. Представники третіх осіб Органу опіки та піклування Хустської районної державної адміністрації та СГІРФО Хустського МВ УМВС України в Закарпатської області у судове засідання не зявилися, надіслали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши всі докази по справі, заслухавши думку сторін, суд приходить до висновку, що заявлений позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом було встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Хустського районного суду від 26 вересня 2011 року розірвано (а.с.7). Згідно свідоцтва про народження дитини від 14 квітня 2008 року за №І-ФМ №098347 від даного шлюбу народився малолітній [PERSON], [INFO] (а.с.8). Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. 09 грудня 2011 року позивачка уклала шлюб із громадянином [PERSON] Білорусь, мешканцем м. Пінськ. Після укладення шлюбу позивачка має намір виїхати за кордон до свого чоловіка в м.Пінськ Республіки Білорусь разом із сином, відвідати свого батька, який проживає у російській Федерації, а також виїхати за кордон разом із сином для оздоровлення, у зв'язку з чим неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд малолітнього сина за кордон, а також на виготовлення відповідних документів. Однак, відповідач категорично заперечує проти цього та відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду без жодних належних на те підстав та обґрунтувань. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до п. 16 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ № 231 від 31 березня 1995 року, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р. і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. (далі Конвенція), передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоровя чи моралі населення, або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до Конвенції, Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини, таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; відповідно до зобовязання… за пунктом 1 статті 9 заява дитини чи її батьків на вїзд у Державу-учасницю або виїзд із неї з метою воззєднання сімї повинна розглядатися Державами-учасницями позитивним, гуманним і оперативним чином, Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання не призводило до несприятливих наслідків для заявників та членів їх сімї (ст. 10 п. 1). Згідно висновку №01/9/2043 від 07.09.2012 року Орган опіки та піклування Хустської районної державної адміністрації, враховуючи рішення Комісії з питань захисту прав дитини та зясувавши думку обох батьків вважає за можливе надати дозвіл на вивезення малолітнього [PERSON], [INFO] за кордон без згоди батька терміном один рік. Таким чином, беручи до уваги, що згода батька малолітнього [PERSON], [INFO], - відповідача [PERSON] на виїзд сина за кордон відсутня, однак наявні підстави для його виїзду разом із матір'ю - позивачкою [PERSON], що зумовлено необхідністю оздоровлення, повноцінного фізичного розвитку дитини, здійснення позивачкою в повному обсязі батьківських прав та виконання батьківських обов'язків щодо дитини, для забезпечення її найкращих інтересів, зважаючи на те, що батько неповнолітнього [PERSON] не замається вихованням сина, а мати, на вихованні та матеріальному утриманні якої знаходиться дитина, має намір та можливість оздоровити дитину за межами території України, а також враховуючи Висновок Органу опіки та піклування Хустської районної державної адміністрації, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовної вимоги щодо надання дозволу на виїзд неповнолітнього [PERSON] за кордон без згоди та супроводу батька [PERSON] і встановлює його терміном один рік. В той же час не підлягають задоволенню вимога позивачки про визнання безпідставною відмови відповідача [PERSON] на надання дозволу на виготовлення документів для тимчасового виїзду за кордон та надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітнього [PERSON], а також вимога про надання судом дозволу без згоди батька оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітнього [PERSON] за межі України в м.Пінськ Республіки Білорусь, а також в інші держави, так як такі вимоги не відповідають способам захисту цивільних прав, установлених законом (ст. 16 ЦК України) та не мають самостійного значення. Так, згідно із Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими Постановою КМ України від 31.03.1995 р. № 231, відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти, у разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених пунктом 4 цих Правил, - паспорт (п.17); оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально, за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду (п.18). Згідно припису Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі предявлення певних документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отже, підставою для виготовлення документів є рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, а отже додаткового дозволу суду на їх виготовлення не потребується. Заперечення ж батька дитини проти її виїзду за кордон є способом реалізації ним визначеного статтею 51 Конституції України принципу рівності прав подружжя у сімї та розпорядженням на власний розсуд абсолютним правом батька на участь у вихованні дитини (ст.ст. 150-155 СК України). Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України

Outcome: dismissed