Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-12 00:00:00

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.12.2012 року, ухваленим у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], КП Львівської обласної ради Дрогобицьке міжміське бюро інвентаризації та експертної оцінки, з участю третьої особи Стебницької державної нотаріальної контори, про визнання недійсним договору дарування частини будинку, позов задоволено, визнано недійсним договір дарування 77/100 ідеальних частин житлового будинку №34 по вул.В.Великого в с.Рихтичі Дрогобицького району Львівської області, посвідчений 25.11.2009 року державним нотаріусом Стебницької державної нотаріальної контори на користь [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за №1655; зобовязано КП ЛОР Дрогобицьке МБТІ та ЕО скасувати рішення про державну реєстрацію права власності від 13.12.2009 року за реєстровим номером №249 на 77/100 ідеальних частин житлового будинку №34 по вул.В.Великого в с.Рихтичі Дрогобицького району Львівської області з відповідною частиною надвірних будівель за [PERSON], проведену на підставі договору дарування частини житлового будинку та посвідченого Стебницькою державною нотаріальною конторою 25.11.2009 року за реєстровим номером №1655. 04.01.2013 року на вищевказане рішення суду було подано апеляційну скаргу. Ухвалою судді судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 15.02.2013 року вищевказану справу повернуто Дрогобицькому міськрайонному суду Львівської області для виконання вимог, зазначених в мотивувальній частині (судом не прийнято рішення відносно розподілу судових витрат у звязку з задоволенням позову) ухвали протягом одного місяця з моменту отримання справи районним судом. Позивач в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у її відсутності та без технічного фіксування судового процесу, погодилась доплатити недоплачену суму судового збору в розмірі 1296,81 грн. Відповідачі в судове засідання не зявилися. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до п.п. 2, 4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. [PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом 04.04.2011 року. Главою 8 ЦПК України встановлено, що станом на 01.04.2011 року, при поданні до суду позовної заяви позивач зобовязаний сплатити судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення. Згідно ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито, в редакції чинній станом на 01.04.2011 року, розмір державного мита за подання до суду позовної заяви встановлюється в розмірі 1% ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, повязаних з розглядом цивільних та господарських справ затв. постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року №1258, розмір витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, повязаних з розглядом цивільних справ позовного провадження з розгляду спору майнового характеру встановлено в розмірі 120 гривень. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищенаведене, те, що рішення суду ухвалено на користь [PERSON], нею понесено судові витрати в розмірі 1347,81 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, що документально підтверджено (а.с.5а, 5б, 167), то суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути вищевказані судові витрати в користь позивача.

Outcome: approved