Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-01 00:00:00

10 вересня 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення компенсації одноразової допомоги у зв»язку з ушкодженням здоров»я на виробництві,стягнутої за рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2001 року з державного відкритого акціонерного товариства шахти ім..М.І.Сташкова ДХК»Павлоградвугілля»,правонаступник ом якої є ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», в розмірі 29291,60грн,нарахованої ДВАТ шахта ім..М.І.Сташкова ДХК «Павлоградвугілля» в березні 2000 року наказом № 287 від 13.03.2000 року,посилаючись на те,що стягнута за рішенням суду сума одноразової допомоги була сплачена йому в червні 2002 року в сумі 4838,84грн та в сумі 24452,76грн в липні 2002 року,тому підлягає компенсації на підставі Положення про порядок компенсації працівникам частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати,затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 20.12.1997 року № 142 /із змінами ,внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.1999 року № 692.Просить стягнути з відповідача компенсацію одноразової допомоги в сумі 4534,58грн. В судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримав представник позивача [PERSON] Відповідач у справі ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» позов не визнало,надавши суду заперечення,які підтримав їх представник у судовому засіданні,посилаючись на те,що згідно ст..2 Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» компенсації не підлягають грошові доходи громадян,які мають разовий характер,крім того позивачем пропущено трьохмісячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав. Просять у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи суд вважає,що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Як вбачається з пояснень сторін та матеріалів справи [PERSON] при виконанні трудових обов»язків гірничого майстра шахти ім..М.І.Сташкова 05 квітня 1999 року отримав виробничу травму,на підставі висновку МСЕК від 19 січня 2000 року йому було встановлено 50% стійкої втрати професійної працездатності і нараховано одноразову допомогу у зв»язку з ушкодженням здоров»я на виробництві в березні 2000 року в розмірі 29291,60грн,яка була стягнута з відповідача за рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2001 року, та фактично виплачена в червні 2002 року в сумі 4838,84грн та в липні 2002 року в сумі 24452,76грн ,тоді як повинна була бути виплачена в місячний строк з дня МСЕК,тому роботодавцем була здійснена затримка виплати одноразової допомоги позивачу,тому суд вважає,що позивачу безпідставно відмовлено позивачу в нарахуванні та виплаті компенсації одноразової допомоги у зв»язку за затримкою її виплати виходячи з наступного: Чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством, зокрема ст. ст. 4, 11 Закону України «Про охорону праці», передбачено повне відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасного випадку і : виробництві і професійного захворювання, що включає й повне відшкодування працівнику одноразової допомоги. Згідно із п. 4 Правил, які були спеціальним нормативним актом, ще регулював питання відшкодування шкоди потерпілим на виробництві до 1 квітня 2001 року /часу введення в дію Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»;./, відшкодування шкоди складається, зокрема, виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому. Статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено обов'язок: перегляду (перерахунку) розміру відшкодування шкоди в разі зміни вартості життя порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 43 Правил, якщо потерпілому з вини власника своєчасно не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди, то ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого терміну і піднята: коригуванню у зв'язку із зростання цін на споживчі товари та послуги у порядку, встановленому ст. 34 Закону України «Про оплату праці». Таким чином указана норма передбачає відповідальність власника не тільки за несвоєчасну виплату сум відшкодування шкоди, а й за несвоєчасне визначення цих сум. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, яка проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Такий порядок з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, якою затверджено Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Виходячи з аналізу зазначених нормативних актів та змісту п. 43 Правил, в разі несвоєчасної виплати або несвоєчасного визначення сум відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, стягненню підлягає компенсація за втрату частини доходу у зв'язку із затримкою її виплати в порядку, передбаченому ст. 34 Закону України «Про оплату праці» і Положенням. З 1 січня 2001 року набрав чинності Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050-111 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». З метою реалізації цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок проведено компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно з указаним Порядком у разі затримки виплати компенсації підлягають щомісячні суми відшкодування шкоди, нараховані за період, починаючи 1 січня 2001 року. При цьому п. 2 Порядку встановлено, що компенсація працівника втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, нарахованої працівникові за період роботи з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року, проводиться відповідно до Положення від 20 грудня 1997 року № 1427, до ліквідації заборгованості із заробітної плати за зазначений період. Тобто, своєчасно не виплачені суми відшкодування шкоди, в тому числі і одноразової допомоги, за період з 01 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року, підлягають компенсації на підставі Положення від 20 грудня 1997 року № 1427, яке не передбачало виключень відносно компенсації одноразової допомоги,а з 1 січня 2001 року - на підставі Порядку від 21 лютого 2001 року №159. При цьому зазначені нормативні акти не містять будь-якого виключення для нарахування такої компенсації залежно від порядку виплати сум доходу - у добровільному чи судовому порядку. Оскільки позивач отримав травму в квітні 1999 року,первинно оглянутий МСЕК в січні 2000 року , одноразова допомога йому була нарахована в березні 2000 року,а виплачена лише в червні та липні 2002 року,суд вважає,що позивач має право на компенсацію одноразової допомоги в сумі 4534грн58 коп, із них в сумі 817,76 грн компенсація суми одноразової допомоги в сумі 4838,84грн сплаченої в червні 2002 року відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством п.5 Положення,/4838,84грнх/131,1:112,1-1/= 4838,84грнх 0,169=817,76грн, та в сумі 3716,82грн компенсація суми одноразової допомоги в розмірі 24452,76грн ,виплаченої в липні 2002 року/24452,76грн х/129,1:112,1-1/= 24452,76грнх0,152=3716,82грн/ Всього розмір компенсації становить 4534,58грн/817,76грн+3716,82грн/.,яка підлягає примусовому стягненню з відповідача. При цьому суд вважає,що позивачем не пропущений строк для звернення до суду за захистом своїх прав виходячи з наступного: Так,відповідно до ст.9 ЦК України 2003 року положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин,якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Згідно з п.3 ст.268 ЦК України 2003 року,який набрав чинності з 01 січня 2004 року, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди ,завданої каліцтвом,іншим ушкодженням здоров»я або смертю. Згідно п.16 Прикінцевих та перехідних положень правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів ,строк пред»явлення яких,встановлений законодавством,що діяло раніше,не сплив до набрання чинності цим Кодексом. На момент травмування позивача ,його огляду на МСЕК,призначення одноразової допомоги спірні правовідносини були врегульовані ст..ст.440,456 ЦК України 1963 року,ст..237-1 КЗпП України,Законом України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року,та Правилами відшкодування власником підприємства ,установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди,заподіяної працівникові ушкодженням здоров»я,пов»язаним з виконанням трудових обов»язків,затверджених Кабінетом Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 з послідуючими змінами та доповненнями,які не містили норми,відповідно до якої позовна давність не поширювалася на вимогу про відшкодування шкоди,завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я. Згідно до ст.71 ЦК в редакції 1963 року, який діяв на момент виникнення спірних відносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено /позовна давність/, встановлюється в три роки. Згідно ст..76 ЦК України в редакції 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов.Право на позов виникає з дня,коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Суд вважає,що позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на нарахування та виплату компенсації одноразової допомоги в липні 2002 року,тобто після виплати одноразової допомоги без виплати її компенсації,то право на позов у позивача виникло з липня 2002 року,і перебіг позовної давності у нього на той час почався з липня 2002 року. Оскільки на момент введення в дію ЦК України 2003 року з 01 січня 2004 року ,який не передбачає строків позовної давності по справах такої категорії , у позивача трьохрічний строк позовної давності по спору не сплив суд вважає,що позивачем не пропущений строк для звернення до суду за захистом порушеного права. З врахуванням викладеного суд вважає позовні вимоги підлягають задоволенню,а заперечення відповідача суд вважає необґрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: approved