Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-27 00:00:00

У лютому 2011 року позивач - [PERSON] звернулася до суду із даним позовом до відповідача - Виконкому Миколаївської міськради, в якому просила провести розподіл майна подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частину квартири № 12 в будинку по вул. Айвазовського 11- В в м. Миколаєві. В обґрунтування свого позову позивач вказала, що з 1982 по 1999 роки вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], і в період шлюбу вони придбали однокімнатну квартиру за вищевказаною адресою, в якій вони проживали і після розірвання шлюбу, разом із [PERSON] однією сім'єю , до часу його смерті 13.11.2010 р. Про порушення свого права на 1/2 частину спірної квартири позивач дізналась вже після смерті свого колишнього чоловіка. Посилаючись на неможливість в позасудовому порядку визнати своє право власності на спірне майно, позивач звернулась до суду. В подальшому позивач змінила свої позовні вимоги в частині визначення відповідачів, предявивши даний позов до спадкоємців [PERSON], його дітей від першого шлюбу - [PERSON] та [PERSON], а в іншій частині позовні вимоги та їх обґрунтування залишила без змін та просила суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представники позовні вимоги не визнали посилаючись на те, що в період шлюбу позивачка та [PERSON] в звязку із погіршенням сімейних відносин, в 1995 році продали належну їм квартиру [ADDRESS], і отримані від її продажу кошти розподілили між собою за взаємною згодою. В подальшому [PERSON] в 1995 році придбав для свого проживания спірну квартиру, де дозволив проживати позивачці, яка залишилась без власного житла. При цьому, перебуваючи в шлюбі, вони проживали в спірній квартирі без сімейних відносин, а в 1999 році розірвали шлюб, позивачка не дбала про [PERSON], та не доглядала за ним коли він важко хворів. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків та дослідивши надані ними письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що позивачка та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.03.1982 року по 16.03.1999 року, що підтверджується довідкою, виданою Заводським ВРАЦС Миколаївського МУЮ від 24 .03.2005 р. (а.с. 7). Від цього шлюбу спільних дітей у них не було. В період шлюбу [PERSON] 03.08.1995 року придбав однокімнатну квартиру № 12 в будинку по вул. Айвазовского 11- В в м. Миколаєві, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, зареєстрованого Пятою Миколаївського державною нотаріальною контрою за реєстр. No 3-1621 (а.с. 14). Із довідки, виданої КЖЕП-24 від 22.11.2010 р. вбачається, що в спірній квартирі починаючи з 21.03.1996 року були зареєстровані позивачка та її колишній чоловік - [PERSON], який був знятий з реєстрації 19.11.2010 року в звязку зі смертю. Із копії спадкової справи № 139/2011, заведеної Пятою Миколаївською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] вбачається, що спадкодавець на випадок своєї смерті, 15.01.2009 року склав нотаріально посвідчений заповіт, яким заповідав все наладжене йому на моменті смерті майно, своєму синові, відповідачу по даній справі - [PERSON], та поклав на останнього обовязок надати позивачці право довічного користування спірною квартирою. Відповідно до ст. 22 КпІІІС України, яка діяла на час існування сімейних відносин, - майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, ; користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ч. 1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку у адкування, є власністю кожного з них. Згідно ч. 1 ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, ; враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя,що заслуговують на увагу. Виходячи із викладеного, суд робить висновок, що вищезазначеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна, до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч. З ст. 10 ЦПК України має довести протилежне. Відповідачі не надали суду доказів, які б доводили, що спірна квартира є особистою приватною власністю [PERSON] та набута ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто. Тому вимоги позивачки шодо визнання за нею права власності на квартиру підлягають частковому вдоволенню, виходячи із рівності часток сторін, - у розмірі 1/2 частини цієї квартири.

Outcome: approved