Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом права власності на земельні ділянки загальною площею 1,7749 га., цільове призначення яких: ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Вороблевицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, кадастрові номери земельних ділянок 4621281800:04:000:0149, 4621281800:02:000:0236; зобовґязати [PERSON] Держкомзему у Дрогобицькому районі Львівської області провести, на її імґя державну реєстрацію земельних ділянок загальною площею 1,7749 га., цільове призначення яких: ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Вороблевицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, кадастрові номери земельних ділянок 4621281800:04:000:0149, 4621281800:02:000:0236. Позов мотивує тим, що померлі, [PERSON] та [PERSON] були моїми батьками. Після смерті батька, який помер 25 лютого 2005 року, відкрилася спадщина у вигляді земельних ділянок загальною площею 1,7749 га, цільове призначення яких є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Вороблевицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області; кадастровий номер земельної ділянки № 1 - 4621281800:04:000:0149, кадастровий номер земельної ділянки № 2 - 4621281800:02:000:0236, які належали спадкодавцю на підставі Державного акту серії ЛВ № 066337 виданого [PERSON] райдержадміністрацією 30.12.2003 року. Зазначену земельну ділянку успадкувала її мама, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого [PERSON], нотаріусом Першої [PERSON] державної нотаріальної 08.09.2005 року за реєстровим № 1-3114. Успадкувавши зазначену земельну ділянку, матір'ю не проведено Державну реєстрацію даної земельної ділянки. За життя матір'ю [PERSON], на її ім'я, був складений заповіт посвідчений [PERSON], державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори 23.01.1997 року за реєстровим № 2-20. Після смерті матері, яка померла 03 липня 2008 року, у встановлений законом шестимісячний строк вона звернулася до Другої [PERSON] державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори їй видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом тільки на частину спадкового майна. На іншу частину спадкового майна, а саме: земельні ділянки загальною площею 1.7749 га, цільове призначення яких є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Вороблевицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області; кадастрові номери земельних ділянок - 4621281800:04:000:0149, 4621281800:02:000:0236, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який є необхідним для видачі свідоцтва про право на спадщину і рекомендовано звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] Держкомзему у Дрогобицькому районі Львівської області повторно не зявився в судове засідання, не повідомивши причин неявки, хоч повідомлявся належним чином про час та місце судового засідання рекомендованою кореспонденцією. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності Третя особа державний нотаріус Другої [PERSON] державної нотаріальної контори в судове засідання не зґявився, від них поступило клопотання, в якому просить справу розглядати у їх відсутності. Щодо задоволення позовних вимог покладаються на думку суду. Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право обмежитися доказами, які маються в матеріалах справи. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON], який помер 25.02.2005 року та [PERSON], яка померла 03.07.2008 року були батьками позивачки. [PERSON] належали земельні ділянки загальною площею 1,7749 га, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Вороблевицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області; кадастровий номер земельної ділянки № 1 - 4621281800:04:000:0149, кадастровий номер земельної ділянки № 2 - 4621281800:02:000:0236, що підтверджується Державним актом серії ЛВ № 066337 виданого [PERSON] райдержадміністрацією 30.12.2003 року. Зазначену земельну ділянку успадкувала [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, однак остання не провела Державну реєстрацію даної земельної ділянки. 23.01.1997 року [PERSON], склала заповіт на імґя позивачки, який був посвідчений державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий № 2-20. З огляду на те, що покійна [PERSON] при житті не отримала свідоцтва про реєстрацію права власності на вищевказані земельні ділянки, після смерті чоловіка [PERSON], позивачка не може реалізувати свої законні права на володіння спадковим майном, оскільки спадкодавець прийняла у спадщину зазначені земельні ділянки, але відповідним чином не здійснила державну реєстрацію. За змістом ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх особистих немайнових або майнових прав та інтересу. Згідно з п.1 ч.2 ст.16 даного кодексу визнання прав є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності. Частиною 1 статті 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування»від 30.05.2008 року встановлено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Підсумовуючи все вищенаведене, суд дійшов переконання, що позов в частині визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом є підставний та підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині зобовґязаня [PERSON] Держкомзему у Дрогобицькому районі Львівської області провести, на імґя позивачки державну реєстрацію земельних ділянок загальною площею 1,7749 га., цільове призначення яких: ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Вороблевицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, кадастрові номери земельних ділянок 4621281800:04:000:0149, 4621281800:02:000:0236, то в цій частині позову слід відмовити, оскільки саме визнання права власності полягає у видачі нового державного акту. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed