Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту та скасування запису в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Свої позовні вимоги мотивує тим, що постановою державного виконавця відділу ДВС Прилуцького МРУЮ від 17.11.2011 р. під час виконавчого провадження по виконавчому листу № 2-1229 від 25.07.2002 р. за рішенням Прилуцького міськрайсуду про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], було накладено арешт на все належне позивачу майно в межах суми стягнення - 7082,36 грн., а також - заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке йому належить. На даний час боргові зобовязанні за рішенням Прилуцького міськрайсуду виконані повністю, а подальше перебування належного позивачу майна під арештом та заборона ним розпоряджатися суттєво впливає на реалізацію його права власності, тому позивач і просить суд, скасувати накладений на його майно арешт та вилучити архівний запис з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна про накладення арешту (заборони) на частину бидинку за адресою: м. Прилуки, вул. 2-га Козача, 20/1. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а представник відповідача держвиконавець [PERSON] їх визнав. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, з наступних підстав: На виконанні у відділі ДВС Прилуцького МРУЮ знаходиться виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1229/2002, виданого Прилуцьким міськрайонним судом 25.07.2002 р., про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку на утримання і до повноліття дочки [PERSON], [INFO], в користь матері цієї дитини [PERSON] (а. с. 14-16,19-20). Постановою старшого державного виконавця ВДВС Прилуцького МРУЮ [PERSON] накладено арешт на майно, що належить боржнику [PERSON], а саме: будинок за адресою: м. Прилуки, вул. 2-га, Козача, 20/1, у межах суми звернення стягнення - 7082,36 грн., а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] (а. с. 21). З копій заяв стягувачки [PERSON] від 24.04.2012 р. та 12.08.2012 р., адресованих на імя старшого держвиконавця [PERSON], вбачається, що Боржник [PERSON] за зазначеним вище виконавчим листом розрахувався в повній мірі. Претензій по сплаті аліментів стягувачка не має (а. с. 5,6). З довідки, виданої старшим держвиконацем ВДВС Прилуцького МРУЮ від 18.09.2012 р. № 03- 40/1052 вбачається, що станом на 24.04.2012 р. у [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів згідно в/л 2-1229 від 25.07.2002 р. (а. с. 13). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема припинення дії, яка порушує право. Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПІ< України, які регламентують, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 386, 391 ЦК України, глави 4 ЖК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи дозволяють задовольнити позов в повному обсязі, оскільки позивачем [PERSON] боргові зобовязання по аліментам повністю виконані, а відповідач відмовляє останньому у прийнятті рішення про скасування арешту з належного позивачу нерухомого майна. На підставі ст.ст. 16, 321, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved