Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-13 00:00:00

СТОВ "Спілка хмелярів та пивоварів" звернулось в суд з позовом до [PERSON] та ТОВ "Агроінвестконтакт" про визнання недійсними з моменту укладення відповідачами 15.10.2013 року договору оренди належної позивачці земельної ділянки площею 3,12 га з кадастровим номером 1825883200:03:000:0331, яка розташована на території Карповецької сільської ради, Чуднівського району, Житомирської області, із скасуванням державної реєстрації речового права на користування даною земельною ділянкою ТОВ "Агроінвестконтакт", мотивуючи свої вимоги тим, що такий правочин укладений в порушення вимог чинного законодавства, адже між відповідачкою та позивачем ще 01.04.2006 року був укладений договір оренди, термін дії якого було продовжено до 31.12.2018 року згідно додаткової угоди сторін від 10.09.2008 року, на цю ж саму земельну ділянку, а тому укладення орендодавцем нового договору оренди із іншою юридичною особою до закінчення дії правовідносин із СТОВ "Спілка хмелярів та пивоварів" призвело до порушення прав початкового орендаря і є порушенням чинного законодавства. [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом в інтересах [PERSON] про визнання недійсним договору оренди землі від 01.04.2006 року та додаткової угоди від 10.09.2008 року, посилаючись на те, що дані правочини слід визнати недійсними згідно ст.ст. 203, 215 ЦК України, так як при їх укладенні були порушені вимоги ст. 15 Закону України "Про оренду землі" щодо зазначення істотних умов укладених правочинів. У судовому засіданні представники позивачів (вони ж представники відповідачів) підтримали кожен свої та своїх довірителів позовні вимоги і викладені у позовних заявах обставини справи, заперечивши проти задоволення позовів, пред"явлених іншою стороною. Представник третьої особи у судовому засіданні поклався на розсуд суду при вирішенні вказаного спору між сторонами. Суд, вислухавши пояснення вказаних осіб, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов СТОВ «Спілка хмелярів та пивоварів» слід задовольнити, а зустрічний позов не підлягає задоволенню. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі" тощо. Відповідно до змісту ст.ст. 202, 203, 792 ЦК України, ст. 93 ЗК України, ст.ст. 13-15 Закону України "Про оренду землі" договір оренди земельної ділянки повинен бути укладений належними особами, що мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, спрямований на набуття цивільних прав та обов"язків за взаємною згодою сторін, містити всі істотні умови, що вказані у ст.15 ч.1 Закону України "Про оренду землі", укладатись виключно у письмовій формі, підписаний обома сторонами, відповідати волевиявленню та внутрішній волі учасників даного правочину. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законодавством як істотні. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. 01.04.2006 року між СТОВ «Спілка хмелярів та пивоварів» та [PERSON] було укладено договір оренди належної відповідачці згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 236272 земельної ділянки загальною площею 6,24 га з кадастровими номерами "1825883200:03:000:0330" та "1825883200:03:000:0331", які розташовані на території Карповецької сільської ради, Чуднівського району, строком на 5 років. Даний договір оренди було зареєстровано Чуднівським районним відділом «Житомирської регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК» за № 040722400621 від 01.03.2007 року. 10.09.2008 року між СТОВ «Спілка хмелярів та пивоварів» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки № 531, відповідно до якої строк оренди був продовжений на десять років із реєстрацією даного речового права Чуднівським районним відділом «Житомирської регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК» за № 040922400220 від 16.11.2009 року. Згідно зі ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Ці ж положення передбачені ст.ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі". Відповідно до п. 2 "Порядку державної реєстрації договорів оренди землі", затвердженого постановою від 25 грудня 1998 року № 2073, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Станом на день укладення сторонами 01.04.2006 року договору оренди редакція ст. 15 Закону України "Про оренду землі" передбачала, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом (ст. 16 цього Закону передбачений порядок укладення договору оренди землі, зокрема, передача земельної ділянки, межі якої визначено в натурі (на місцевості), в оренду без зміни її цільового призначення здійснюється без розроблення проекту її відведення). Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. При цьому представники СТОВ не подали суду акт приймання-передачі об'єкта оренди та документ, що відображає обмеження (обтяження) у використанні земельної ділянки та встановлення земельних сервітутів, що давало підстави для орендодавця ставити питання про недійсність укладеного із СТОВ "Спілка хмелярів та пивоварів" правочину. Проте законність укладання договору оренди із додатковою до нього угодою до 25.11.2013 року (дня подачі зустрічного позову по даній справі) позивачкою не оспорювалась. Договір пройшов державну реєстрацю в установленому порядку (державна реєстрація договору оренди є офіційним визнанням і підтвердженням факту виникнення правових відносин сторін). Протягом тривалої дії укладеного правочину ніхто із сторін в установленому порядку не ставив питання про визнання укладеного договору недійсним або ж про його припинення (розірвання) в порядку ст. 141 ЗК України, ст. 651 ЦК України, ст. 31 Закону України "Про оренду землі", а тому вказані вище договори наразі були чинними в період їх дії на той час. Відповідно до ст.ст. 257, 261 ЦК України позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і перебіг даного строку починається від дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 267 ч. 4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У зустрічній позовній заяві вказано на те, що [PERSON] не підписувала додаткову угоду від 10.09.2008 року (щодо основного договору таке твердження відсутнє), але у судовому засіданні сторони, в .т.ч. і представник позивачки відмовилися заявляти клопотання про призначення по справі судово-почеркознавчої експертизи, хоча суд ставив дане питання на обговорення. Підписання додаткової угоди іншою особою, а не [PERSON], не доведено стороною позивача, а, крім того, [PERSON] мала можливість дізнатись про її існування відповідно до дати, встановленої договором для виплати орендної плати - 31 грудня поточного року. З довідки СТОВ "Спілка хмелярів та пивоварів" № 3 від 13.01.2014 року вбачається, що орендна плата виплачувалася [PERSON] товариством і після встановленого основним договором п"ятирічного строку, тобто після 2010 року, що є підставою для висновку про те, що [PERSON] знала або повинна була знати про існування додаткової угоди. Отже, із дати укладення навіть додаткової угоди до дня подачі зустрічної позовної заяви пройшло більше чотирьох років. Представник СТОВ подав письмову заяву про застосування позовної давності. Оскільки під час розгляду даної справи представником позивачки не надано суду доказів, які б свідчили про наявність визначених законом підстав для поновлення строку позовної давності, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Посилання представника позивачки на те, що остання не зверталася до суду із-за свого недостатнього рівня юридичної обізнаності, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки законом передбачені конкретні підстави для зупинення чи переривання перебігу строку позовної давності. Як передбачено ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а позивач не надала суду жодних доказів на підтвердження того, що позовна давність пропущена нею з поважної причини, клопотання про витребування таких доказів вона та її представник не заявляли. Отже, суд, застосовуючи позовну давність, вважає за необхідне відмовити у задоволенні зустрічного позову. Незважаючи на існування договірних відносин між СТОВ та відповідачкою з приводу земельних ділянок загальною площею 6,24 га з кадастровими номерами "1825883200:03:000:0330" та "1825883200:03:000:0331", 15 жовтня 2013 року [PERSON] та ТОВ «Агроінвестконтакт» уклали договір оренди належної позивачці земельної ділянки загальною площею 3,12 га з кадастровим номером "1825883200:03:000:0331", інформацію щодо яких Реєстраційною службою Чуднівського РУЮ у Житомирській області було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто предметом договору стала одна і та ж земельна ділянка, яка перебувала наразі в оренді СТОВ «Спілка хмелярів та пивоварів» і не була вільною. Таким чиноим, укладення між [PERSON] та ТОВ «Агроінвестконтакт» такого договору перешкоджає СТОВ «Спілка хмелярів та пивоварів», як первісному орендарю, користуватися орендованим майном відповідно до чинного законодавства та умов укладеного із [PERSON] правочину, адже згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди-це договір, за яким орендодавець зобов"язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов"язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. При цьому орендодавець зобов"язаний не вчиняти будь-яких дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (ст. 24 Закону України "Про оренду землі"), а орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди (ст. 25 Закону України "Про оренду землі"). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Ст. 27 Закону України "Про оренду землі" передбачає, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону і він в установленому законом порядку має право на усунення перешкод у користуванні нею, а згідно ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Ст. 203 ч. 1 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити нормам цивільного законодавства, а порушення даного положення є згідно ст. 215 ч. 1 ЦК України підставою для визнання такого правочину недійсним. Відповідно до ч.3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Отже, укладений між [PERSON] та ТОВ "Агроінвестконтакт" договір оренди земельної ділянки № 6 від 15.10.2013 року не відповідає вимогам діючого законодавства, а тому його слід визнати недійсним з моменту укладення. Відповідно до ст.26 ч. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" з огляду на визнання вказаного договору оренди недійсним підлягає скасуванню державна реєстрація прав ТОВ "Агроінвестконтакт" на належну [PERSON] земельну ділянку. Зважаючи на задоволення позову, у порядку відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору на користь СТОВ слід стягнути з [PERSON] та ТОВ "Агроінвестконтакт" по 114,70 грн. з кожного. З огляду на відмову у задоволенні зустрічного позову судові витрати слід покласти на позивачку. На підставі викладеного,

Outcome: approved