Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного закладу «Рівненська лінійна СЕС на Львівській залізниці» МОЗ України про стягнення на її користь заборгованості по заробітній платі в сумі 8 449 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона 29 грудня 2012 року звільнена з Державного закладу «Рівненська лінійна СЕС на Львівській залізниці» на підставі ч.І ст. 40 КЗпП України. Всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України в день звільнення з нею не був проведений розрахунок по всім належним їй від підприємства виплатам, чим було порушено її конституційне право на оплату праці. Вказує, що заборгованість не погашена по теперішній час. 27 липня 2010 року згідно запису в трудовій книзі, наказом підприємства № 71 була переведена на посаду помічника лікаря з комунальної гігієни у Рівненській лінійній санітарно-епідеміологічній станції на Львівській залізниці м.Рівне. 21 вересня 2012 року згідно наказу № 176-0 МОЗ України Державний заклад «Рівненська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Львівській залізниці» ліквідовано. Будучи звільненою 28.12.2012 року, у зв'язку з ліквідацією підприємства, в порушення ст. ст. 44, 47, ч.І 116 КЗпП України їй не виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку та одноразову допомогу на оздоровлення у розмірі до посадового окладу згідно наказу № 108 від 26.12.2012 року по ДЗ «Рівненська лінійна СЕС на Львівській залізниці» МОЗ України. Крім того, згідно ст. 117 КЗпП України, з урахуванням її середньомісячної заробітної плати, відповідач повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в зазначеній позовом сумі. Письмових заперечень відповідачем суду не надано. Позивач повністю підтримала позовні вимоги в суді та просила позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому суд вважає за можливе проводити судовий розгляд справи за його відсутності та ухвалити по справі заочне рішення за згодою позивача відповідно до вимог ст. ст. 224-228 ЩІК України. Оцінюючи пояснення, дослідженні надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав. Встановлено сукупністю досліджених в справі доказів, зокрема трудової книжки позивача, що [PERSON], [INFO], працювала та була переведена на посаду помічника лікаря з комунальної гігієни у Рівненській лінійній санітарно-епідеміологічній станції на Львівській залізниці м.Рівне, відповідно до наказу № 71 від 27 липня 2010 року. 21 вересня 2012 року згідно наказу № 176-0 МОЗ України Державний заклад «Рівненська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Львівській залізниці» ліквідовано. 28 грудня 2012 року [PERSON] була звільнена у зв'язку з ліквідацією Державного закладу «Рівненська лінійна СЕС на Львівській залізниці» (п.1 ст.40 КЗпП України) згідно наказу МОЗ України № 176-0 від 21 вересня 2012 року та наказу по Державному закладу «Рівненська лінійна СЕС на Львівській залізниці» МОЗ України № 108 від 26 грудня 2012 року. На день звільнення з роботи позивачу не виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, та одноразову допомогу на оздоровлення у розмірі до посадового окладу згідно наказу по ДЗ «Рівненська лінійна СЕС на Львівській залізниці» МОЗ України № 108 від 26.12.2012 року, про що свідчить довідка про невиплачені кошти № 40/01-10-Л від 28.02.2013 року. Відповідно до положень ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Згідно ст.117 КзпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженего ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В порушення вищенаведених положень чинного законодавства позивач не отримав нараховані йому при звільненні розрахункові кошти, що відповідачем не оспорюється, і є підставою для стягнення середнього заробітку позивача за час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно довідки № 40/01 -10-Л відповідачем станом на 28.02.2013 року позивачу не виплачено вихідну допомогу у розмірі 1809,00 грн. та одноразову допомогу на оздоровлення у розмірі 1300,00 грн., а середній заробіток за весь час затримки становить 5340,00 грн. Оцінюючи вищенаведене, розрахунки та докази сторони позивача, відповідно до положень ст.Ю ч.З, ст.60 ч.І ЦПК України, суд вважає їх доведеними, обгрунтованими, такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі на суму зазначену в позові. Судові витрати в справі у відповідності ст.88 ЦПК України покладаються на відповідача у разі повного задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved