Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 11 жовтня 1986 року у Палаці урочистих подій м. Донецька , актовий запис № 1483. Від спільного шлюбу сторони дітей не мають. Шлюбні відношення припинені з травня 2007 року, подальше спільне життя неможливе. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Справу просив розглянути за час відсутності відповідача . Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про час та дату слухання справи, причини неявки суду не відомі, заяви про відкладання слухання справи до суду не надходило. За згодою позивача, суд на підставі ст. ст. 169 ч. 4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, заслухавши позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі. Цей факт підтверджується наданим суду свідоцтвом про укладення шлюбу зареєстрованим 11 жовтня 1986 року у Палаці урочистих подій м. Донецька, актовий запис № 1483. Від спільного шлюбу сторони дітей не мають. В судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з травня 2007. Позивач наполягав на розірванні шлюбу, суперечок про розділ майна немає, примирення вважає неможливим. При таких умовах, суд вважає, що сімя фактично припинила існування і шлюб між сторонами підлягає розірванню, оскільки перебування у шлюбі буде порушувати права та інтереси сторін. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, суперечок про розділ немає, примирення вважають неможливим у звязку з відсутністю взаєморозуміння. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх сімї неможливе і суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі жінки, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивачка не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду. На підставі ст. ст. 105, 109, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved