Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-11 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю "Просто фінанс" (далі Особа-1) в липні 2012 року звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON]В.(далі Особа-2) 64533.55 грн. боргу за кредитом та судові втрати в сумі 645.34 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги Особа-1 зазначає, що 14.08.2008 року між Особою-1 та Особою-2 був укладений кредитний договір №01014010583 (далі Договір), згідно якого Особа-1 надала Особі-2 кредит на придбання автомашини, з відсотковою ставкою 0,12% від початкової суми кредиту. Кінцевий термін погашення кредиту 10.08.2013 року. Відповідно до п.2.8.3. Договору розмір процентної ставки може бути змінено в сторону збільшення у випадку , якщо середньоарифметичне значення курсу національної валюти України по відношенню до долара США, встановленого Національним банком України, протягом 1 місяці зросте на 3 відсотки в порівняні з курсом національної валюти до долара США, встановленого Національним банком України на момент укладення Договору. Під час дії Договору з 01.01.2009 року розмір відсоткової ставки, за згодою з Відповідачем була збільшена та складала 21,26%. Проте Особа-2 належним чином не виконував умови Договору і станом на 10.04.2012 року має загальну заборгованість по кредиту на 64178.89 грн., куди входить 28236.01. грн. залишку по кредиту, 35870.89 грн. сума простроченої заборгованості за щомісячними платежами та 426.65 грн. штрафних санкцій. Під час перебування справи в суду 11.09.2012 року, Особа-1 на підставі ст.37 ЦПК України звернувся до суду з заявою про заміну позивача на Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні Ініціативи" (далі Особа-3). Ухвалою суду від 25.10 2012 року Особа-3 залучений до участі у справі, як правонаступник Особи-1. До розгляду даного спору по суті Особа-2 подав до суду зустрічний позов, в якому просить визнати кредитний договір № 01014010583 укладений 14.08.2000 року між Особою-1 та Особою-2 не дійсним, обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову тим, що при його укладенні були допущені істотні порушення вимог, передбачених ст.203 ЦК України. Просить застосувати до укладеного договору правові наслідки передбачені в ст.215,216 ЦК України. В судове засідання представник Особи-3 не прибув, але в заяві просить справу слухати у відсутності представника, позовні вимоги підтримує. В заяві направленої Особа-3 не зазначено його відношення до зустрічного позову. Представник Особа-1 в судове засідання в друге не прибув, в звязку з зайнятістю в іншому судовому засіданні повторно просить слухання справи відкласти. На думку суду представник Особи-1 не прибув в судове засідання без поважних причин, по-скільки він не надав суду доказів про його участь у призначений день в іншому судовому процесі. Особа-2 позовних вимог Особи-3 не визнав, зустрічний позов підтримав та зазначив, що при укладанні кредитного договору з Особою-1 були порушені вимоги ст.203 ЦК України. Так, незважаючи на те, що в п.9.10 Договору вказано, що Договір вчинено у двох оригінальних примірниках, що мають однакову юридичну силу, примірник Договору, що знаходиться у нього суттєво відрізняється від копії Договору направленого Особою-1 з позовною заявою до суду. В копії Договору, що він отримав по пошті, не зазначено прізвище та ініціали уповноваженого представника, який при підписанні Договору представляв Особу-1, не вказані реквізити доручення. Крім того зміни до умов договору про підвищення процентної ставки і як наслідок збільшення суми кредитного платежу були внесені в договір Особою-1 без письмового попередження, як того вимагає закон. Про збільшення процентної ставки він дізнавався з отриманих квитанцій про оплату кредиту. Після чергового збільшення процентної ставки та психологічного тиску, який виразився в погрозах про дострокове погашення в повному обсязі заборгованості за Договором в разі не прийняття збільшення щомісячної процентної ставки він припинив проводити оплату за Договором. Він погоджується виплатити різницю між отриманими коштами та проведеними ним платежами. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення Особи-2 та його представника, дослідивши письмові докази вважає, що в задоволенні позовних вимог Особи-3 до Особи-2, третя особа: Особи-1 про стягнення заборгованості по кредитному договору необхідно відмовити, а зустрічні позовні вимоги Особи-2 до Особи-1 про визнання кредитного договору від 14.08.2008 року недійсним підлягають задоволенню. Так, в судовому засіданні установлено, що 14.08.2008 року між Особою-1 та Особою-2 був укладений кредитний Договір, згідно якого Особи-1 надала Особі-2 кредит в сумі 75900 грн., який підлягає погашенню в термін до 10.08.2013 року, на придбання автомашини, з відсотковою ставкою 0,12% від початкової суми кредиту. В пункті 2.5 Договору зазначено, що загальна заборгованість Особи-2 складається із суми кредити, процентів за користування кредитом, суми комісії за управління кредитом, суми комісії за надання кредиту. Відповідно до п.2.8.3. Договору розмір процентної ставки може бути змінено в сторону збільшення у випадку, якщо середньоарифметичне значення курсу національної валюти України по відношенню до долара США, встановленого Національним банком України, протягом 1 місяці зросте на 3 відсотки в порівняні з курсом національної валюти до долара США, встановленого Національним банком України на момент укладення Договору. В п.9.10 Договору зазначено, що Договір вчинено у двох оригінальних примірниках, що мають однакову юридичну силу: один для Особи-1, другий для Особи-2. Як встановлено судом, починаючи з грудня 2008 року Особа-2 добросовісно виконував кредитні зобовязання, відповідно графіку погашав суми кредиту з 12% ставкою від початкової ставки суми кредиту, вносив проценти за користування кредитом та суми комісії за управління кредитом, суми комісії за надання кредиту, що становило1856.75 грн. щомісячних платежів. Після збільшення процентної ставки в січні 2009 року до 21.26% Особа-2 добросовісно сплачував щомісячні платежі в сумі 2133.26 грн. по грудень 2010 року, сплативши за цей час кредитну заборгованість в сумі 59028.45 гривен. Починаючи з середини 2009 року Особа-1 психологічно впливала на Особу-2 регулярно надсилаючи листи та пропонуючи зафіксувати процентну ставку в розмірі 25.99% річних і у випадку відмови дострокове погашення в повному обсязі заборгованості за Договором або ж звернення стягнення на предмет застави. При таких обставинах Особа-2 припинила виконувати умови Договору, який на його думку не відповідав закону. Крім того, при огляді копій Договору від 14.08.2008 року наданого Особою-1 та Особою- 2 судом встановлено наступне. Так, в копії Договору наданого Особою-1 зазначено, що уповноваженим представником кредитодавця є [PERSON], який діє на підставі доручення №2711106 від 31.12.2006 року. Кожна сторінка Договору засвідчена двома печатками Особи-1. Крім того на останній сторінці в п.10 Договору вказано, що [PERSON] засвідчує справжність підписів Особи-2 та його дружини [PERSON], при цьому не зазначено, на якій підставі та якими документами [PERSON] уповноважена засвідчувати справжність підписів Особи-1 та Особи-2. Разом з тим у копії Договору отриманого Особою-2 не зазначено прізвище, імя та по батькові уповноваженого представника Особи-1, що підписував кредитний договір з Особою-2, не зазначені реквізити доручення. Дана копія засвідчена однією печаткою Особи-1. Установлені судом обставини підтверджуються: поясненнями Особи-2 та його представника, копіями Договору № 01014010583 укладеного 14.08.2000 року та наданих Особою-1 та Особою-2 (а.с.19-24, 135-138), довідкою про грошові надходження за Договором (а.с.34) графіком платежів, що є додатком до Договору та графіком платежів після зміни процентної ставки(а.с.25-26, 32.33), заявою про заміну позивача на підставі договору купівлі-продажі кредитного портфелю між Особою-1 та Особою-3(а.с.71-107). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі і досліджені в суді докази, суд вважає, що позовні вимоги Позовні вимоги Особи-3 до Особи-2, третьої особа-Особа-1 про стягнення заборгованості по кредитному договору та за зустрічним позовом Особи-2 до Особи-3 про визнання кредитного договору від 14.08.2008 року недійсним задовольнити частково, виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу . За приписами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин , повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою. Згідно ч.1, ч.3 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору , закону, акту органу юридичної особи та інших підстав , встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.240 ЦК України, представник зобовязаний вчиняти правочин за даними йому повноваженнями особисто. Він може передати свої повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи яку він представляє. Частиною 2 ст.245 ЦК України передбачено, що довіреність яка видається в порядку передоручення и, підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків передбачених ч.4 цієї статті. Як встановлено судом із Договору, укладеного сторонами 14.08.2008 року, який наданий Особою-1 разом з позовною заявою, підписи у Договорі Особи-1 та Особи-2 засвідчувала представник Особи-1 [PERSON], повноваження якої не зазначені ні в самому Договорі , а ні в нотаріально засвідченому дорученні. Виходячи з вищенаведених норм права суд вважає, що незважаючи на ту обставину, що Особа-2 на протязі 2-х років виконував умови недійсного договору та погасив кредит в сумі 59028.45 грн., але приймаючи до уваги, що Договір від 14.08.2008 року укладений між Особою-1, правонаступником якого є Особа-3 та Особою-2 суперечить вимогам ч.1,ч.2,ч.3 ст. 203, ст. 207, ч.1,ч.3 ст.237, ч.1 ст.240 ,ч.2 ст.237, ч.1 ст. 628, ст. 638, ст.1054 ЦК України, то зазначені обставини є суттєвими підставами для визнання такого договору недійсними в судовому порядку. Відповідно до ст.236 ЦК України визнаний судом недійсним договором, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Як установлено в судовому засіданні Особа-1 надала Особі-2 кредит в сумі 75900 грн., із яких Особа-2 сплатила 59028.45 грн. Особі-1. Значить Особа-2, відповідно до вищевказаної норми зобовязана повернути Особі-1 -- 16872 гривен (75900-59028.45). Враховуючи вищевикладене обґрунтування, суд вважає що позов ґрунтується на законі, а тому вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved