Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-28 00:00:00

В серпні 2011 року позивачка з подальшими уточненнями звернулася до суду із позовом з подальшими уточненнями до відповідача, в якому просила провести поділ сумісного нажитого під час шлюбу майна , в тому числі нерухомого майна та транспортних засобів. У судове засідання позивачка не зявилася, направила свого представника, який надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову підтримала, надала суду уточнену позовну заяву, в якій просила провести поділ спільно нажитого майна в натурі та визнати за позивачкою право власності на цілу трикімнатну квартиру, а за відповідачем –право власності на два автотранспортні засоби. Відповідач [PERSON] в одному з перших судових засідань вимоги позову визнав частково, не заперечуючи придбання зазначеного майна під час шлюбу, але зазначив про продаж ним автомобілів. В подальшому ні відповідач, ні представник відповідача в судове засідання не зявлялися, повідомлялися судом належним чином, причини неявки суду не повідомили. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутності сторні та їх представників. Оскільки у справі достатньо доказів про їх взаємні права та обов'язки. Вислухав пояснення сторін в минулих судових засіданнях, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, сторони з 26 березня 1988 року по 19 березня 2009 року (рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 10.11.2008 року) перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей –дочку [PERSON] , [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Правовстановлюючими документами, наявними в матеріалах справи підтверджується, що у період шлюбу сторони придбали наступне майно: - - трикімнатну квартиру [ADDRESS] на підставі Договору № 9062 купівлі –продажу від 21.07.1998 року, яка була зареєстрована тільки за [PERSON], вартістю на теперішній час 347 329 грн, що еквівалентно 43 471 доларів США, визначена на підставі Висновку № 120-0025 від 13.04.2012 р. судової будівельно-технічної експертизи; - автотранспортний засіб марки Mersedes-benz (легковий седан), випуску 1989 року, рн ВЕ4404 АА, зареєстрований на імя [PERSON], згідно висновку № 125-00251 експертного автотоварознавчого дослідження спеціаліста від 13 квітня 2012 року, середня ринкова вартість автомобіля марки Mersedes-benz (легковий седан), випуску 1989 року, становить 54 092 грн.; - автотранспортний засіб марки IVEKO (вантажний фургон), випуску 1995 року, рн 109-90 НІ, зареєстрований на імя [PERSON]В, середня ринкова вартість ., згідно висновку № 125-00251 експертного автотоварознавчого дослідження спеціаліста від 13 квітня 2012 року становить 50 497 грн. Також позивачка вказувала на те, що в період шлюбу ними також був придбаний торгівельний павільйон № 70, загальною площею 16, 00 кв.м., розташований на території КП «Ринок «Колос», був оформлений на імя [PERSON] Цей павільйон був проданий в жовтні 2009 року відповідачем [PERSON] за 45 000 доларів США, при цьому грошову суму за продаж павільйону отримав відповідач особисто, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою [PERSON] від 15.03.2012 року. Але згідно довідки КП «Ринок Колос», у період з 2004 року по 01 жовтня 2009 року орендарем торгівельного місця № 70 був [PERSON], договір оренди був розірваний за заявою останнього з 01.10.2009 року. Таке підтверджується наявним у матеріалах справи Абонементами за 2004-2009 роки на право користування торгівельною площею на території КП «Ринок Колос», згідно якого КП надає особі підприємницької діяльності [PERSON] в тимчасове платне користування торгівельну площу. За такого, оскільки сторони не надали суду право встановлювальних документів на підтвердження права власності на зазначене нерухоме майно, оскільки договір оренди надає тільки право користування, суд не може вважати зазначений торгівельний павільйон спільною власністю подружжя, отже і прийняти його до розподілу майна. Також суд не може прийняти до уваги пояснення позивачки стосовно неправомірного отримання відповідачем коштів у розмірі 15 000 доларів США за продаж садового будинку та земельної ділянки в СВТ «Над бузьке», оскільки право власності ані її, ані відповідача в судовому засіданні не підтверджено, а навпаки рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19.06.2012 року встановлена приналежність зазначеного майна іншій особі. Також суд не може прийняти до уваги твердження позивачки про продаж спільних автотранспортних засобів без її згоди, оскільки на автомобіль марки Мерседес накладено арешт судом в якості забезпечення позову, а автомобіль Ивеко перебуває у її власності, що унеможливлює такі дії відповідача, до того ж жодних доказів цього суду не надано. Згідно пояснень сторін, на теперішній час в зазначеній квартирі проживає позивачка з сином, матеріальної допомоги дітям відповідач не надає, що підтверджується Довідкою Центрального ВДВС - відповідач станом на 01.11.2012 року має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 14 900 грн. Згідно зі ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог пунктів 2,4 ст. 65 СК під час укладання договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Тобто зазначені норми матеріального права презюмують факт спільної сумісної власності подружжя , доки не доказано інше кимось із подружжя. Отже обов’язок спростувати презумпцію спільності майна лежить на відповідачеві, який жодних достовірних та допустимих доказів щодо наявності інших обставин, передбачених ст. 57 СК України суду не надав. Наведені обставини свідчать про те, що у відповідності до положень ст..ст. 22,28 КпШС, які були чинними на момент укладання вказаної угоди купівлі-продажу, спірна квартира є спільною сумісною власністю позивача та відповідача. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р., «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», п. 22 - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.. 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди – виходячи з дійсної його вартості під час розгляду справи. Відповідно до положень ст. 70 СК, у разі поділу майна, що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини і чоловіка є рівними, за рішенням суду частка майна може бути збільшена, якщо з дружиною або чоловіком проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, є недостатнім для їх розвитку. Пунктом 30 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ встановлено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. 2,3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. З огляду на наявність значної заборгованості відповідача по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина, який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, суд вважає за можливе збільшити частку позивачки у спірній квартирі до 23 часток. Також суд вважає за доцільне розділити в натурі між сторонами належні їм автотранспортні засоби, залишивши у власності позивачки автомобіль марки марки IVEKO (вантажний фургон), випуску 1995 року, рн 109-90 НІ, вартістю 50 497 грн., а у власності відповідача залишити автомобіль марки Mersedes-benz (легковий седан), випуску 1989 року, рн ВЕ4404 АА, вартістю 54 092 грн., стягнувши при цьому на користь позивачки з [PERSON] різницю у вартості спільного рухомого майна у сумі 1797 грн. 50 коп. (3595 грн. : 2 ) , оскільки наведену вартість рухомого майна відповідач не спростував. На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст. 60, 63, 68, 70 СК України, ст.ст. 316, 328, 355, 368, 372 ЦК України , суд дійшов висновку, що спірна квартира та два автотранспортні засоби є майном, нажитим сторонами як подружжям під час шлюбу й кожний з них має рівні права володіння, користування й розпорядження цим майном. У зв'язку із вище наведеним, позов підлягає частковому задоволенню й за позивачем слід визнати право власності на 2/3 частину спірній квартири, а автомобілі залишити у власності тієї сторони , на яку вони зареєстровані.. Враховуючи вартість спільного майна, що підлягає поділу між сторонами, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню компенсація у сумі 1797 грн. 50 коп. На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст.57, 60, 63, 68, 70 СК України, ст.ст. 316, 328, 355, 368, 372 ЦК України, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. В силу ст. ст. 81, 88 ЦПК України судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи сплачені позивачем при поданні позовної заяви, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 607 грн. 20 коп. судових витрат та 1620 грн. витрат на оплату судових експертиз, відповідно до Квитанції до прибуткогового касового ордеру № 125-0025 від 06.04.2012 року.

Outcome: partial