Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де зазначає, що 18 квітня 2006 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № 06.1/59/06-А, відповідно до якого відповідачу було відкрито невідновлювальну кредитну лінію у національній валюті України або в іноземних валютах в межах загальної суми 90\~ 000 гривень за офіційним курсом Національного банку України на дату надання кожного кредиту, строком до 17 квітня 2011 року, на купівлю автомобіля. Згідно заявок відповідача йому було видано банком кредит в сумі 80782 гривень та 3683 гривні 66 копійок. У звязку з порушенням відповідачем умов договору 31 травня 2010 року рішенням Печерського районного суду м. Києва задоволено позовні вимоги позивача за якими стягнуто з відповідача заборгованість, за договором кредиту, яка існувала станом на 05.02.2010 рік. Відповідно до п. 1.1 Договору остаточний строк повернення отриманих кредитних коштів, встановлено до 18 квітня 2011 року. За період з 05.02.2010 року до закінчення строку дії кредитного договору відповідач не сплатив відсотки за користування кредитом і заборгованість відповідача по нарахованим, не сплаченим та не стягнутим рішенням Печерського районного суду м. Києва відсоткам за користування кредитом станом на 01.01.2012 року становить 12524 гривні 74 копійки. Зважаючи на те, що п.9.3.1 Договору було передбачено, що дія договору припиняється після повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за нарахованими але не виплаченими відсотками за користування кредитом за період з 05.02.2010 року по 18.04.2011 року в сумі 12524 гривні 24 копійки та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позові, просить позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідно до рішення Печерського районного суду м. Київ № 2-1755/10 від 31.05.2010 року з нього стягнуто заборгованість за кредитним договором, заборгованість за відсотками за користування кредитом та судові витрати. Оскільки є рішення суду, яке набрало чинності з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав просить закрити провадження у справі. Заслухавши заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 квітня 2006 року між сторонами було укладено договір кредиту, за яким позивач відкрив відповідачу невідновлювальну кредитну лінію, відповідно до заяви останнього ним було отримано кредитні кошти в сумі 80782 гривні та 3683 гривні 66 копійок, строком до 17 квітня 2011 року. Відповідач не виконував кредитні зобовязання, а тому 31.05.2010 року рішенням Печерського районного суду м. Києва в справі № 2-1755/10 позовні вимоги публічного акціонерного товариства Кредитпромбанк в особі Херсонської філії відкритого акціонерного товариства Кредитпромбанк були задоволені та стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] кошти в розмірі 62129 гривень 81 копійку, з яких 12173 гривні 53 копійки нараховані проценти станом на 05.02.2010 року та судові витрати. Оскільки рішенням суду заборгованість за відсотками стягнута по 05.02.2010 року, а кредитний договір укладений до 17 квітня 2011 року то заборгованість за нарахованими але не виплаченими відсотками за користування кредитом за період з 05.02.2010 року по 18.04.2011 року складає 12524 гривні 24 копійки і не сплачена відповідачем. Заперечуючи проти позову, відповідач виходить із того, що ухваленим раніше рішенням остаточно вирішено спір по суті й припинено правовідносини сторін за кредитним договором; їхні правовідносини перейшли у сферу виконання судових рішень, які регулюються нормами Закону України "Про виконавче провадження", а також процесуальними нормами, що врегульовані розділом VII ЦПК України. Однак суд не може погодитися з твердженням відповідача, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ Кредитпромбанк, суд вважає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Наявність судових рішень про стягнення боргу та процентів за інші періоди невиконання боржником зобов'язання й відкриття виконавчого провадження за цими рішенням за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін. На підставі зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved