Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рівненського міського суду із цивідбним позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на земельну ділянку. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.11.2009 року між нею та відповідачем укладено договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0,3115 га по вул. Струтинської, 20 у м. Рівне. Однак, зазначений договір нотаріально не посвідчений, як того вимагає законодавство, а відповідач відмовляється йти до нотаріальної контори з цією метою. Просить визнати укладений між нею та відповідачем [PERSON] купівлі продажу земельної ділянки по вул. Струтинської, 20 в м. Рівне від 23.11.2009 року дійсним; визнати за нею право власності на зазначену земельну ділянку, а також стягнути із відповідача на її користь судові витрати по справі. В судове засідання позивач не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином та заздалегідь. До початку розгляду справи подала клопотання, у якому просить розгляд справи проводити без її участі. Додатково вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечив проти задоволення позову [PERSON] та додатково пояснив, що дійсно 23.11.2009 року він продав [PERSON] земельну ділянку по вул. Струтинській, 20 у м. Рівне, однак підписаний договір нотаріально не посвідчений, так як даний момент у нього зявились проблеми фінансового характеру, що унеможливлює сплату послуг нотаріуса по переоформленню уже проданої ділянки. Заслухавши пояснення відповідача, всебічно, повно та обєктивно дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 1,55 га по вул. Струтинській, 20 в м. Рівне, на підставі Державного акту серії ЯЄ № 245297 від 17.04.2008 року на підставі договору купівлі продажу від 27.08.2007 року № 4273, кадастровий номер 5610100000:01:012:0047, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку, що наявний в матеріалах справи. 23 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0,3115 га по вул. Струтинській, 20 в м. Рівне, що підтверджується копією зазначеного договору. Зазначене сторонами не оспорюється та відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Відповідно до п. 6 Договору від 23.11.2009 року, відповідач взяв на себе наступні зобовязання: зробити розподіл земельної ділянки, загальною площею 1,55 га та виділити з неї окрему земельну ділянку площею 0,3115 га; на протязі одного року, виготовити за власні кошти, новий Державний акт на продану земельну ділянку; підготувати всі необхідні документи для нотаріального посвідчення договору купівлі продажу земельної ділянки площею 0,3115 га.; передати Покуплю усі необхідні документи, які необхідні для реалізації прав володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою; не здійснювати дії, що можуть призвести до зниження споживчої якості земельної ділянки, її ринкової вартості або погіршення санітарного чи екологічного стану; попередити Покупця про всі відомі йому (Продавцю) недоліки відносно проданого обєкту. Підписуючи договір сторони підтвердили факт повного розрахунку за продане майно, та в судовому засіданні цей факт знайшов своє підтвердження. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Між сторонами досягнуто домовленості із усіх істотних умов договору купівлі-продажу, що підтверджується підписаним договором купівлі-продажу від 23 листопада 2009 року, а саме предмету договору та його ціни. Поряд з цим [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, однак не заперечив факт укладення договору та часткового його виконання. Факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору підтверджується повідомленнями приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, в судовому засіданні встановлені визначені законом підстави задоволення позову, а визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст.ст. 203, 220, 655 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved