Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-19 00:00:00

У листопаді 2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що вони з відповідачкою з 06 листопада 1999 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому виконкомом Новопетрівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис № 3. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї послужила несумісність характерів подружжя та відсутність взаєморозуміння і довіря. Шлюбні відносини фактично припинились у грудні 2011 року. Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги. Просив його шлюб з відповідачкою розірвати, так як відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім'я розпалася остаточно. Також позивач просив залишити проживати дочку з матірю. Відповідачка в судове засідання не зявилася, але надіслала заяву, в якій просила слухати справу у її відсутність, позовні вимоги визнала, згодна на розірвання шлюбу з [PERSON] Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 06 листопада 1999 року виконкомом Новопетрівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис № 3. Від спільного життя мають неповнолітню дочку: [PERSON], [INFO] На підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають з грудня 2011 року, відновлювати подружні відносини не мають наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не мають потреби, оскільки вважають, що їхня сім'я розпалася остаточно. При таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін. Таким чином, з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 Сімейного Кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідачка бажає надалі іменуватися прізвищем Руснак, що підтверджується її письмовою заявою. На підставі ч.1,2 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи, що між сторонами досягнута домовленість, суд вважає можливим залишити проживати малолітню дочку з матір'ю. Частина 3 ст.115 Сімейного кодексу України регламентує, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] судовий збір у розмірі 107,30 грн. на користь позивача [PERSON]. На підставі ст. 105 ч.3,110,112,113,115,160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved