Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-07 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № DNH4KP12151052 від 17.09.2006 в сумі 82913,54 грн. та відшкодувати судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до договору № DNH4KP12151052 від 17.09.2006, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», банк надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 9945,00 на споживчі потреби зі сплатою 25,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення 17.03.2010; погашення заборгованості здійснюється щомісячно. Посилаючись на неналежне виконання [PERSON] кредитних зобовязань та на вимоги ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором в розмірі 82913,54 грн., з яких: 9515,96 грн. заборгованість за кредитом, 30337,94 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 38635,19 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань, штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована сума), 3924,45 грн. штраф (процентна складова). У судовому засіданні представник позивача просив суд позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 82913,54 грн. та судові витрати в сумі 829,14 грн. Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги частково, пояснивши, що він дійсно підписував договір із банком на споживчі потреби, а саме на придбання побутової техніки: холодильнику, газової плити та пральної машини, однак товар він не отримував. Також [PERSON] пояснив, що заборгованість за кредитним договором виникла не з його вини, оскільки перший платіж він здійснив особисто, в подальшому йому необхідно було виїхати за межі України, тому він залишив грошові кошти на погашення кредиту своїй доньці, тому не вважає себе винним у невиконанні умов укладеного із банком договору. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору № DNH4KP12151052 від 17.09.2006, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», останній надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 9945,00 на споживчі потреби придбання побутової техніки зі сплатою 25,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення 17.03.2010; погашення заборгованості здійснюється щомісячно. Відповідно до акту прийому-передачі товару № DNH4KP12151052 від 17.09.2006 [PERSON] отримав товар побутову техніку, підписав його, тим самим засвідчивши, що переданий товар по своїй якості і комплектності відповідає технічним умовам заводу-виготовлювача. В період дії кредитного договору [PERSON] не дотримувався умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 30.07.2012 в нього виникла заборгованість в розмірі 82913,54 грн., з яких: 9515,96 грн. заборгованість за кредитом, 30337,94 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 38635,19 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань, штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована сума), 3924,45 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст. ст. 526, 1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що [PERSON] взятих на себе кредитних зобовязань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, його заперечення по суті позовних вимог не відповідають обставинами справи та нормам діючого законодавства, суд знаходить позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved