Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-22 00:00:00

05.11.2012р. до Іллічівського міського суду Одеської області надійшов зазначений позов [PERSON] (а.с.2-4), який під час судового розгляду було змінено та доповнено 07.02.2013р., 23.04.2013р. (а.с.63-67, 135). В судовому засіданні позивач підтримав вимоги в редакції заяв на а.с.63-67, 135, просить: -визнати наказ №26 від 13.09.2012р. про його звільнення за ст.40 ч.1 п.4 КЗпП України з посади механіка автогосподарства ТОВ «Євролінк» незаконним; -поновити його на роботі на посаді механіка автогосподарства ТОВ «Євролінк» з 13.09.2012р.; -стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2012р. в розмірі 9200грн.; -стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000грн. В обґрунтування позовних вимог позивач та його представник [PERSON] у позовній заяві та у виступі в судовому засіданні посилались на ті обставини, що [PERSON] був прийнятий на посаду механіка автогосподарства ТОВ «Євролінк» з 10.08.2012р., однак він не був ознайомлений з наказом про прийняття на роботу, з посадовою інструкцією, з трудовим договором, не було укладено договір про матеріальну відповідальність; [PERSON] не було повідомлено де знаходиться його постійне робоче місце, ким ведеться облік робочого часу, умови праці, посадові права та обовязки, склад водіїв, транспортних засобів, не надані відповідні журнали інструктажів та ключі від підсобних приміщень на орендованій території підприємства «Чорноморгідробуд» в м.Одесі; [PERSON] не було повідомлено про фактичне місце знаходження офісу ТОВ «Євролінк»; з засновником відповідача [PERSON] він контактував в телефонному режимі і за пропозицією [PERSON] використовував у роботі власний автотранспорт; в звязку з порушенням відповідачем вимог КЗпП України [PERSON] 30.08.2012р. прийняв рішення про звільнення, про що зателефонував [PERSON], попросив прийняти письмову заяву про звільнення та повернути трудову книжку. 13.09.2012р. [PERSON] запропонував скласти письмове пояснення щодо причин невиходу на роботу. 05.10.2012р. [PERSON] отримав письмовий лист відповідача з пропозицією отримати трудову книжку, однак за адресою, зазначеною на конверті, підприємство було відсутнє, а копія наказу про звільнення йому не була вручена. Про звільнення [PERSON] стало відомо зі слів працівника міліції, який проводив перевірку за його заявою. Крім того, позивач посилається на те, що діями відповідача, порушеннями трудового законодавства йому завдано моральну шкоду, т.я. порушено звичайний уклад життя, виникли перешкоди в працевлаштуванні, був вимушений звертатись до органів міліції та суду. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, посилаючись в письмових запереченнях (а.с.76-79) та у виступі в суді на ті обставини, що після прийняття на роботу [PERSON] було надано робоче місце за адресою: м.Одеса, вул.Промислова, 33, де ТОВ «Євролінк» орендує площу для автомобілів та підсобне приміщення; що [PERSON] халатно відносився до роботи допускав відсутність на робочому місці, а після 31.08.2012р. взагалі перестав зявлятись на роботу, заявивши по телефону про звільнення за власним бажанням, однак ніяких письмових заяв не подавав, в звязку з чим після отримання письмових пояснень [PERSON] 13.09.2012р. він був звільнений за прогули. Третя особа [PERSON] засновник відповідача, який виконував обовязки директора на час звільнення [PERSON] і був притягнутий до участі у справі ухвалою суду від 23.04.2013р., не визнав позовні вимоги, посилаючись на ті ж обставини, що і представник відповідача [PERSON] За згодою [PERSON] (а.с.144) він був опитаний за клопотанням сторони позивача у якості свідка (а.с.72). Із пояснень свідка [PERSON] слідує, що за юридичною адресою ТОВ «Євролінк» не знаходиться, фактично орендує приміщення на бул.Гайдара м.Іллічівська та в м.Одеса; що він приймав [PERSON] на роботу, усно ознайомив з наказом про прийняття на роботу, повідомивши робоче місце в м.Одеса та посадові обовязки, надавши ключі та документацію, що [PERSON] не подавав йому заяву на звільнення, а після написання пояснень 13.09.2012р. у телефонному режимі був сповіщений про звільнення і відмовився від отримання копії наказу та трудової книжки. Третя особа [PERSON] директор відповідача неодноразово не зявлялась на виклики суду, надавши заяви (а.с.91, 135), із яких слідує, що вона відмовляється від участі у розгляді справи і давання пояснень у якості третьої особи, свідка. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, третьої особи [PERSON], допитавши свідка [PERSON], зясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені слідуючі факти та відповідні правовідносини. На підставі заяви [PERSON] про прийняття на роботу (а.с.30) відповідачем було прийнято наказ (розпорядження) №21 від 10.08.2012р. (а.с.31), згідно якому [PERSON] прийнятий на роботу з 10.08.2012р. зі строком випробування 3 місяці, тривалістю робочого дня (тижня) 8год. (в наказі не конкретизовано: тривлість дня чи тижня) на посаду механіка автогосподарства ТОВ «Євролінк». Крім того, в наказі зазначено оклад (тарифну ставку) 1150грн. В копії наказу на а.с.31 відсутній підпис працівника про ознайомлення з наказом. Докази на а.с.31, 33, 37-39, 40, 41, 60 підтверджують, що ТОВ «Євролінк» уклало трудовий договір у письмовій формі з [PERSON] і на підставі ст.ст.24, 24-1 КЗпП України цей договір зареєстровано 20.08.2012р. в Іллічівському міському центрі зайнятості Одеської області. Згідно ст.29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобовязаний: 1)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~розяснити працівникові його права і обовязки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничіх факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоровя, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. Відповідачем не надано доказів щодо виконання вимог, встановлених ст.29 КЗпП України. Ухвалою суду від 10.12.2012р. було задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с.8) та зобовязано відповідача надати оригінал розписки або інших документів, підтверджуючих роз?яснення [PERSON] його трудових прав, обовязків та питань визначення робочого місця та часу роботи [PERSON], а також відомості про проходження інструктажу з охорони праці та техніки безпеки. Стороною відповідача ухвала суду на а.с.20-21 в частині надання вищеперелічених документів не виконана. Із листа Управління соціальної політики Іллічівської міської ради, яке проводило перевірку заяви [PERSON] (а.с.164-165), слідує, що Правила внутрішнього трудового розпорядку та посадова інструкція механіка автогосподарства не надані на момент перевірки, що в наявності журнал реєстрації інструктажів з питань охорони праці, однак підпис [PERSON] в ньому відсутній. Із табеля обліку використання робочого часу за вересень 2012р. (а.с.46) слідує, що з 01.09.2012р. [PERSON] не працював в ТОВ «Євролінк» і період з 01.09.2012р. по 13.09.2012р. керівником підприємства визначено як прогули [PERSON] Наказом (розпорядженням) №26 від 13.09.2012р. [PERSON] звільнено з 13.09.2012р. згідно пояснюючій довідці, ст.40 п.4 КЗпП України (а.с.31, 33). В наказі не вказано період, час відсутності [PERSON] без поважних причин на роботі. Крім того, відсутній підпис [PERSON] про ознайомлення з наказом. Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно актів на а.с.42-44 [PERSON] був відсутній на робочому місці 07.09.2012р., 10.09.2012р. та 03.09.2012р., а саме був відсутній з 08:00год. до 17:00год. на території автобази в м.Одеса по вул.Промисловій, 33а, що засвідчено директором [PERSON], бухгалтером [PERSON], засновником [PERSON] При цьому наказ про звільнення підписаний виконуючим обов?язки директора [PERSON], т.я. [PERSON] за наказом №25 перебувала у відпустці з 03.09.2012р. по 26.09.2012р. (а.с.121). Свідок [PERSON] підтвердила свою участь у складанні актів на а.с.42-44 та пояснила, що [PERSON] вперше побачила в судовому засіданні, т.я. працювала в приміщенні по бул.Гайдара 7 б м.Іллічівська, табель складала на підставі данних директора, засновника, а гроші, які призначались для виплати заробітної плати, після отримання у банку передавала [PERSON] для видачі працівникам на їх робочих місцях; що накази і трудові книжки зберігаються в приміщенні офісу на бул.Гайдара 7 б м.Іллічівська і їх видає безпосередньо директор [PERSON]; що вона відправляла лист [PERSON], однак [PERSON] не прибув для отримання трудової книжки. Копія наказу про звільнення [PERSON] не вручалась і не направлялась. Докази на а.с.5, 34-36 підтверджують, що директор ТОВ «Євролінк» 02.10.2012р. запропонувала [PERSON] отримати трудову книжку на своєму робочому місці. В листі від 02.10.2012р. не вказана інформація про звільнення, підстави звільнення, адресу робочого місця, адресу місця зберігання наказів та трудових книжок, книги обліку руху трудових книжок. В листі зазначено телефон засновника [PERSON] (що визнано позивачем, третьою особою [PERSON], представником відповідача). На конверті адреса ТОВ «Євролінк» аналогічна даним реєстра (а.с.5). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.28-29) місцезнаходження ТОВ «Євролінк»: [ADDRESS]. Відсутність цього підприємства, його керівника, представника по вказаній адресі підтверджується листом територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області від 18.04.2013р. (а.с.133-134), матеріалами Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області №4246/2012р. Фактичну обставину про відсутність адміністрації відповідача по вказаній у реєстрі адресі визнали і представник відповідача, і третя особа [PERSON] Довідки поштового відділення (а.с.137-141) підтверджують відсутність працівників відповідача і за адресою: м.Іллічівськ бул.Гайдара, 7-б. Копії рахунків та накладних (а.с.80-88) свідчать, що [PERSON] була відома адреса підприємства, зазначена в Єдиному державному реєстрі. Із копії договору оренди (а.с.89-90) слідує, що ТОВ «Євролінк» орендувало у автобази «Чорноморгідробуд» в м.Одесі автостоянку для зберігання, ремонту транспорту, оглядову яму та підсобне приміщення. Однак, сторона відповідача не надала доказів, що було визначено робоче місце [PERSON], що йому було повідомлено фактичне місцезнаходження адміністрації ТОВ «Євролінк». Фактично сторони визнали, що [PERSON] не був знайомий ні з директором [PERSON], ні з бухгалтером [PERSON] 13.09.2012р. [PERSON] складено пояснювальну записку на імя директора ТОВ «Євролінк» [PERSON] (яка перебувала у відпустці, як і на час складання актів про відсутність [PERSON] на роботі). Із цих пояснень вбачається слідуюче: 31.08.2012р. [PERSON] повідомив [PERSON] про завершення роботи, т.я. не був ознайомлений з наказом про прийняття на роботу і подав заяву на звільнення, що з 03.09.2012р. він не повинен був виходити на роботу (а.с.47). Третя особа [PERSON] не визнав факт отримання ним заяви [PERSON] про звільнення. Сторони не надали достатніх доказів як у підтвердження, так у спростування цього факту. Суд вважає, що [PERSON], не маючи інформації про фактичне місцезнаходження директора, адміністрації ТОВ «Євролінк» не мав змоги здати заяву про звільнення безпосередньо директору ТОВ «Євролінк» або направити її поштовим звязком. Представником відповідача було заявлено клопотання про витребування у оператора мобільного звязку МТС роздруківки вхідних та вихідних телефонних дзвінків абонента [PERSON] у період вересня-жовтня 2012р. (а.с.107). У задоволенні цього клопотання відмовлено, в т.ч. з урахуванням технічних складнощів у підготовки цієї інформації, про що вказано в листах ПрАТ «МТС» (а.с.167, 168-171). Однак, навіть у разі отримання цієї інформації, вона б не мала правового значення для вирішення спору, т.я. був би невідомий зміст розмов і діючим трудовим законодавством не передбачено вирішення питань щодо працевлаштування, звільнення у телефонному режимі. Адміністрація відповідача мала відомості щодо адреси, телефонів позивача (а.с.30, 40) і мала змогу у випадку відсутності [PERSON] на роботі з невідомих причин направити йому лист, телеграму з пропозицією зявитись для надання пояснень (вказавши конкретну адресу, де знаходиться директор, працівник відділу кадрів). Таким же чином адміністрація позивача могла направити позивачу для відома копію наказу про звільнення. Однак такі заходи не приймались. Із п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992р. слідує, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. За змістом ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. Із постанови Верховного Суду України від 31.10.2012р. у справі №6-120 цс12 (а.с.172) слідує, що строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, що спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно; що у разі якщо вказані працівником причини звільнення порушення працедавцем трудового законодавства відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП не підтверджуються або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору. Суд вважає, що навіть у разі неотримання заяви [PERSON] про звільнення, після отримання пояснень від 13.09.2013р. (а.с.43) відповідач мав змогу і повинен був зробити висновок про поважність причин відсутності [PERSON] на роботі і прийняти рішення про звільнення з 01.09.2013р. на підставі ст.38 КЗпП України; що відсутні підстави для звільнення [PERSON] за прогули. Згідно ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Судом встановлено невиконання відповідачем обовязків, встановлених ст.29 КЗпП України. Крім того, відповідно до ст.141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержуватися законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Згідно ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, на власника або уповноважений ним орган покладається систематичне проведення інструктажу (навчання) працівників з питань охорони праці, протипожежної охорони. Статтею 158 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників. Згідно ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Порядок застосування дисциплінарних стягнень встановлено ст.149 КЗпП України. Відповідно до ч.4 ст.149 КЗпП України стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до п.2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Мінпраці України, Мінюсту України, Мінсоцзахисту України від 29.07.1993р. №58, з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення, власник або уповноважений ним орган зобовязаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки. Пунктом 4.1 вказаної Інструкції передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення; при затриманні видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки, про новий день звільнення видається наказ, а також вноситься запис до трудової книжки працівника, раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому п.2.10 цієї Інструкції. Із п.4.2 зазначеної Інструкції слідує, що якщо працівник відсутній на роботі у день звільнення, то власник або уповноважений ним орган у цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Відповідачем не було дотримано жодної із вищеперелічених правових норм. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним та підлягає задоволенню у повному обсягу. При цьому суд керується і положеннями ст.ст.235, 237-1 КЗпП України. Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, при винесенні рішення про поновлення на роботі одночасно приймається рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, наказ №26 від 13.09.2012р. про звільнення [PERSON] підлягає визнанню незаконним, позивач повинен бути поновлений на роботі, підлягає оплаті середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2012р. у сумі 9200грн. (з урахуванням заробітної плати 1150грн.). Суд погоджується з розміром компенсації моральної шкоди, визначеної позивачем з урахуванням порушення трудових прав позивача, принципів розумності, справедливості, співмірності розміру компенсації моральної шкоди з розміром середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На підставі ст.ст.4, 5, 6 Закону України «Про судовий збір» та ст.88 ч.3 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 344,10грн.

Outcome: approved