Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-24 00:00:00

Фізична особа- підприємець [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів на її користь вартість наданих послуг за договором № 0/1271 від 6 травня 2011 року в розмірі 36448,08 грн, з яких: 6074,68 вартість надання інформаціно- консультаційних послуг з приводу продажу об»єкта нерухомості; 30373,40 грн.- штрафу у розмірі п»ятикратної вартості послуг за невиконання договору. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала прохала, задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, прохав відмовити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась, надавши на адресу суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність протии, задоволення позову заперечувала. Згідно ст. 169 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу по суті у відсутність не з»явившихся осіб на підставі наявних по справі доказів . Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Так, судом було встановлено та підтверджено документально, що 06 травня 2011 року між позивачем агенством нерухомості «Ніка» в особі приватного підприємця [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] з іншої сторони було укладено договір №0/1271 про надання інформаційно-консультаційних послуг з приводу продажу обєкта нерухомості. П. 1.1 вищезгаданого договору визначено, що «Замовник» доручає, а «Виконавець» бере на себе зобовязання надавати інформаційно консультаційні послуги з продажу будинку, адресу якого не зазначено, за що «Замовник» бере на себе зобовязання сплатити виконавцю грошову винагороду у розмірі, передбаченому цим договором. П. 2.2 договору передбачено, що обовязки «Виконавця» за вказаним договором визнаються виконаними у випадку підписання сторонами акту виконаних робіт, якщо Замовник продасть обєкт нерухомості особі, яка вказана у додатку № 1 цього договору, але в додатку №1 до договору №0/1271 про надання інформаційно-консультаційних послуг з приводу обєкта нерухомості не тільки не зазначено обєктів нерухомості, за якими агентство нерухомості взяло на себе обовязок продати, але і не зазначено самих замовників. Розділом 4 зазначеного договору передбачено визначення оплати за надані послуги та порядок розрахунків, однак жодної суми в даному розділі не визначено. Позивачем у порушення вимог договору не надано вагомих доказів, підтверджуючих виконання зобовязань, оскільки головною метою укладання такого договору зі сторони замовника слугувало саме продаж будинку. Але, як вбачається з матеріалів справи протягом майже року після укладання вказаного договору жодної пропозиції щодо продажу нерухомості від позивача не надходило, що змусило відповідачів звернутись до третіх осіб з метою продажу будинку, як наслідок продаж будинку відбувся через інше агентство нерухомості. Вказане у сукупності свідчить про те, що у відповідача не виникло будь-якого обов»язку щодо оплати послуг у відповідності до договору. Сам по собі факт укладення договору купівлі-продажу не може бути підставою для виникнення зобов»язання по оплаті за ненаданні фактично послуги у межах укладеного договору. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до положень ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У зв'язку з відсутністю підстав для задоволення суд вважає за потрібне відмовити фізичній особі підприємцю [PERSON] у задоволенні вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в задоволенні вимог щодо відшкодування судових витрат також слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed