Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-13 00:00:00

Позивач 24 січня 2012року звернувся до суду з позовом до ТОВ «[PERSON] Україна» про поновлення на роботі, стягнення оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. У своїй позовній заяві позивач посилаючись на незаконність наказу виконуючого обовязки генерального директора до ТОВ «[PERSON] Україна» №АО/ОС-0002 від 05.01.2012року про його звільнення з роботи за п.2 ст.41 КЗпП України у звязку з втратою довіри. Позивач вказав, що відповідачем таке рішення аргументовано припущенням вини позивача та інших операторів в розкраданні майна підприємства, яке було здійснено в період з червня по листопад 2011року. Посилаючись на недоведеність своєї причетності до розкрадання майна ТОВ «[PERSON] Україна», не відповідність наказу про його звільнення №АО/ОС-0002 від 05.01.2012року ДСТУ 4163-2003, позивач просив зобовязати відповідача поновити його на посаді оператора, стягнути з ТОВ «[PERSON] Україна» середній заробіток за час вимушеного прогулу до моменту поновлення на роботі та моральну шкоду в сумі 3000грн. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та пояснив що вважає своє звільнення на підставі п.2 ст.41 КЗпП України у звязку з втратою довіри незаконним так як відсутній факт будь-яких винних дій з його боку, його причетність до розкрадання майна відповідача не доведено, і на протязі всього часу роботи у ТОВ «[PERSON] Україна» до нього не було застосовано жодних дисциплінарних стягнень, а лише заохочення. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та пояснив, що при перевірці з 08.11.2011року по 11.11.2011року нафтобази ТОВ «[PERSON] Україна» в с Баловне було виявлено нестачу нафтопродуктів і при проведенні службового розслідування позивач зізнався, що як матеріально відповідальна особа знаючи про недостачу , свідомо приховував цей факт і нікого не повідомляв, що підтверджується пояснювальною запискою позивача від 16.11.2011року, хоча згідно посадової інструкції товарного оператора, на якій перебував позивач він зобовязаний повідомляти про такі факти керівництво. Наказ №АО/ОС-0002 від 05.01.2012року про звільнення позивача відповідає примірнику наведеному в ДСТУ, Типовій інструкції з діловодства №1242 та іншим нормам чинного законодавства. Позивач підсумував, що таким чином за умов законності прийнятого рішення про звільнення позивача його вимоги про стягнення оплати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є безпідставними, а тому просив відмовити в задоволення позову. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони разом з позивачем працювали на нафтобазі ТОВ «[PERSON] Україна» в с. Баловне на посадах операторів, коли в літній період 2011року було виявлено нестачу нафтопродуктів, з метою ліквідації нестачі в дні перевірки працівниками КРУ по вказівці старшого оператора вони та позивач змінювали рівень нафтопродуктів у сховищі шляхом перепуску палива підчас заміру з інших резервуарів, а також іншими способами. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Цей висновок суду ґрунтується на наступному: Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] працював в ТОВ «[PERSON] Україна» на посаді товарного оператора будучи особою, яка несе повну матеріальну відповідальність, що підтверджується копією трудової книжки позивача та договором про повну матеріальну відповідальність від 08 квітня 2009року. В період з 08.11.2011року по 11.11.2011року комісією ТОВ «[PERSON] Україна» було проведено перевірку нафтобази ТОВ «[PERSON] Україна» в с. Баловне та виявлено нестачу нафтопродуктів. Згідно договору про повну матеріальну відповідальність укладеного 08 квітня 2009року між ТОВ «[PERSON] Україна» в особі генерального директора та позивачем як працівником, що займає посаду товарного оператора, а також Посадової інструкції товарного оператора ТОВ «[PERSON] Україна», з якою позивач ознайомлений під підпис, [PERSON] був матеріально відповідальною особою і ніс відповідальність за кількісний і якісний прийом, збереження та відпуск нафтопродуктів. Як вбачається з пояснювальної записки наданої [PERSON], члену комісії, провідному спеціалісту відділу забезпечення безпеки бізнесу режиму та охорони департаменту безпеки ТОВ «[PERSON] Україна» , позивач зізнався, що він знаючи про недостачу, свідомо приховував цей факт нікого не повідомляючи, вищевикладене підтверджується також поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] Згідно п.28 Постанови пленуму Верховного осуду України №9 від 06.11.1992року, при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за\~пунктами 2 і 3 ст. 41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги\~статей 148,\~149 КЗпП\~про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Зважаючи, на те що факт приховування позивачем нестачі ввірених йому товарно-матеріальних цінностей ним особисто викладено в пояснювальній записці, і в судовому засіданні позивачем не заперечується, то суд приходить до висновку, що недовіра яка стала підставою до звільнення позивача з посади товарного оператора ТОВ «[PERSON] Україна» є обґрунтованою, і може вважатися належною підставою для звільнення з посади за п.2 ст.41 КЗпП України. Аудіо записи надані позивачем в судовому засіданні не досліджувались так як з пояснень самого позивача вбачається, вони не відповідають принципу допустимості як добуті не законним шляхом (зроблені без обізнаності осіб про сам запис і мету його використання, записи не можливо ідентифікувати). За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «[PERSON] Україна» про поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в повному обсязі. У відповідності з ст.88 ЦПК України з позивача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 214,60грн.

Outcome: approved