Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-05 00:00:00

У липні 2012 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною вимогою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 07 липня 2007 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області. Від вказаного шлюбу є неповнолітня дочка- [PERSON], [INFO], проте подружнє життя з відповідачем не склалося. Після народження дочки, з 2007 року сторони проживають окремо. Позивачка проживає разом з іншим чоловіком в смт Петрівка Іванівського району Одеської області, а відповідач проживає з іншою жінкою в с.Новоборисівка Великомихайлівського району Одеської області. Спільна донька проживає разом з позивачкою, спору про місце проживання дитини немає. На даний час позивачка вагітна, чекає дитину від чоловіка, з яким проживає: [PERSON], який визнає батьківство її ненародженої дитини. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, тому позивачка просить розірвати шлюб міє нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 07 липня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області. Позивачка в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги. Просила її шлюб з відповідачем розірвати, так як відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім'я розпалася остаточно. Також позивачка просила залишити проживати дочку [PERSON] з нею. Крім того пояснила, що на даний час вона вагітна від іншого чоловіка. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, на розірвання шлюбу з [PERSON] згоден, також пояснив суду, що відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім'я розпалась остаточно. Згоден, щоб після розірвання шлюбу дитина залишились проживати з позивачкою. Також підтвердив, що перебуваючи в шлюбі з [PERSON], батьком ненародженої її дитини не являється. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 07 липня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області, а/з №32. Від спільного життя мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Згідно ч.3 ст.110 Сімейного кодексу України, чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. В матеріалах справи наявна нотаріально завірена заява від [PERSON], згідно якої він вказує, що перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, стверджує, що вважає себе батьком дитини, яка має народитися у громадянки [PERSON], [INFO]. На підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають з 2010 року, відновлювати подружні відносини не мають наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не мають потреби, оскільки вважають, що їхня сім'я розпалася остаточно. При таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає надалі іменуватися прізвищем Сокур. Спору по розділу майна немає. На підставі ч.1,2 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи, що між стронами досягнута домовленість, суд вважає можливим залишити проживати дитину з матір"ю. Частина 3 ст.115 Сімейного кодексу України регламентує, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір у розмірі 107,30 грн. на користь позивачки [PERSON] На підставі ст. 105 ч.3,110,112,113,115,160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved