Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 14.02.2009 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (актовий запис №60), посилаючись на те, що життя з відповідачем не склалося, фактичні шлюбні відносини припинені, бажання продовжувати їх відсутнє, тому він просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Їхня спільна неповнолітня дитина буде проживати з матір'ю, а він е прийматиме участь у її вихованні та утриманні. В судовому засіданні позивач свої вимоги, викладені в позові, підтримав та додатково суду пояснив, що спір про майно між ним та відповідачем на даний час відсутній, фактично вони не проживають однією сім'єю з 2010 року. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі. При цьому суду пояснила, що після розірвання шлюбу їх спільна дитина буде проживати з нею, а позивач прийматиме участь у її вихованні та утриманні. Спір про майно між нею та позивачем відсутній. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]», яке було змінено під час державної реєстрації шлюбу між сторонами. На пропозицію суду про надання строку для примирення сторони категорично відмовились, так як вважають, що відновити шлюб неможливо і їх подальше спільне життя може негативно позначитися на інтересах дитини. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], виданого 14.02.2009 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, встановлено, що 14.02.2009 року сторони уклали шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний запис за №60 (а.с.3). Відповідно до свідоцтва про народження від 02.02.2010 року, серії [NUMBER], виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с.4), сторони є батьками неповнолітньої дитини -[PERSON], [INFO]. Судом також встановлено те, що сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку сторони вважають неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. В судовому засіданні позивач просив не стягувати з відповідача сплачений ним при подачі позовної заяви до суду судовий збір. Тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved