Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-21 00:00:00

11 липня 2012 року позивач [PERSON] звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він перебував у шлюбі з відповідачкою з 1996 року по 2006 рік, у шлюбі народилася донька [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу донька [PERSON], мешкала з відповідачкою, він регулярно надав кошти на утримання доньки. У 2009 році відповідачка вдруге одружилася та народила доньку [PERSON], [INFO]. У 2012 році між відповідачкою та їхньою донькою [PERSON] виникли непорозуміння, на що донька зреагувала та пішла жити до його матері [PERSON], відповідачка не чинить перешкоди для проживання [PERSON] з його матір?ю, вона відмовилася від утримання доньки. Зараз їхня донька [PERSON] здала документи до Лисичанського гірничого технікуму для подальшого навчання та отримання спеціальності, але він сам не в змозі повністю забезпечити всім необхідним доньку та донька має законне право на утримання від матері. Мотивуючі свої позовні вимоги ст.ст. 180, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, позивач вважає, що має право на отримання на свою користь від [PERSON] щомісячно аліменти в розмірі 500 грн. на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] до досягнення нею повноліття. Відповідач проти позову заперечувала, посилаючись на те, що донька на цей час проживає з матірю позивача, тобто з бабусею. Відповідач зверталася до [PERSON] у захисту прав дітей з проханням перевірити чи дійсно донька проживає з бабусею, де їй усно відмовили, зазначивши, що [PERSON] вже 15 років, і вона має право сама визначати з ким їй проживати. Разом з тим, в судове засідання відповідач надала лист [PERSON] у справах дітей Соледарської міської ради від 16.08.2012 року № 72, у якому зазначалося, що з неповнолітньою [PERSON] та її бабусею проведена профілактична бесіда та надані пояснення, що дитина повинна проживати з батьками. В свою чергу, відповідач не заперечувала надавати допомогу дитині у разі, якщо вона не буде з нею проживати, але вважає за необхідне відкрити їй картковий рахунок у банку та перераховувати кошти на її утримання. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, оцінивши надані суду докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначає, що він перебував у шлюбі з відповідачкою з 1996 року по 2006 рік, у шлюбі народилася донька [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу донька [PERSON], мешкала з відповідачкою, він регулярно у добровільному порядку надавав кошти на утримання доньки. У 2009 році відповідачка вдруге одружилася та народила доньку [PERSON], [INFO]. У 2012 році між відповідачкою та їхньою донькою [PERSON] виникли непорозуміння, на що донька зреагувала та пішла жити до його матері [PERSON]. У позовній заяві також вказувалося про те, що відповідачка не чинить перешкоди для проживання [PERSON] з його матір?ю, вона віддала аліменти, які він переслав та відмовилася від утримання доньки. Він сам не в змозі повністю забезпечити всім необхідним доньку та донька має законне право на утримання від матері. Представник позивача [PERSON] наполягала на прийняття рішення про стягнення аліментів та вказувала на те, що [PERSON] проживає з нею, вона пост пули в технікум та їй необхідно кошти на навчання. [PERSON] надала заяву від мешканців кВ. 17, 24, 16,29, 28 дома № 1 по вул. Носова м. Соледар, у якій зазначається про те, що [PERSON] мешкає з бабусею [ADDRESS]. Проте, суд вважає, що така заява не може бути прийнята судом як належний доказ, оскільки вона не відповідає чинному законодавству України. Відповідач має намір примиритися зі своєю дитиною та вважає, що вона повинна жити в сімї, з матірю, спілкуватися з маленькою сестрою. [PERSON] у справах дітей Соледарської міської ради від 16.08.2012 року № 72, у якому зазначалося, що з неповнолітньою [PERSON] та її бабусею проведена профілактична бесіда та надані пояснення, що дитина повинна проживати з батьками Опитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання, що позивавч [PERSON] вже майже 5 років не мешкає за адресою: [ADDRESS], що зі слів його матері та інших мешканців будинку він знаходиться у м. Керч. Суд встановив, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за місцем проживання: [INFO], кв. 126,127. Опитана в судовому засіданні [PERSON] (з дозволу законного представника матері [PERSON]В.) дала пояснення, що дійсно вона мешкає з бабусею, батько надсилав аліменти матері до того часу, коли вона мешкала з нею. На час розгляду справи доказів позбавлення батьківських прав щодо [PERSON], а також рішення щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] з батьком (або з бабусею) суду не надано. Статтею 179 Сімейного кодексу України ( надалі СК України) визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на імя кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Суду не надано доказів, що отримуючи від позивача аліменти на дитину, відповідач використовувала їх не за цільовим призначенням. Тому, доводи позивача про нецільове використання аліментів є безпідставними. Стаття 180 СК України визначає, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За вимогами статті 182 СК України, - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності з положеннями статті 182 СК України, роз'яснень викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при визначенні розміру аліментів, суд повинен ураховувати матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки сина та інші обставини, що мають істотне значення, їх стан здоров'я. Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно довідки Соледарського комунального виробничого ремонтно-житлового підприємства Ремонтник[PERSON] зареєстрована в [INFO] разом з матірю [PERSON] та [PERSON]. Позивач з неповнолітньою дитиною не проживає, вихованням її не займається. За перелічених вище обставин та враховуючи чинне сімейне законодавство України, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Тому суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК України віднести за рахунок позивача. На підставі ст.ст. 180, 182, 183 СК України,

Outcome: dismissed