Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-23 00:00:00

Позивач звернулась до Шевченківського районного суду м.Чернівці із заявою, посилаючись на те, що 14.01.2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. ЇЇ чоловік [PERSON] до одруження та після проживав та проживає на території Італії. В кінці літа 2010 року [PERSON] повідоми її, що у нього майже готові документи на воззєднання сімї на території Італії. Позивач на той час була вагітна. Коли прийшов час народжувати, з метою уникнення конфлікту позивач поїхала в Італію народжувати. Відповідач запевнив її, що після народження дитини та оформлення необхідних документів вони повернуться проживати в Україну. Після народження їхньої спільної дитини - [PERSON] Нікина вона з чоловіком та мамою чоловіка проживали із співмешканцем свекрухи у нього в квартирі. В Італії у її відповідача та його матері житла немає. В звязку із певною ситуацією з сином від першого шлюбу позивачу необхідно було повернутись в Україні, однак чоловік та свекровь, забрали документи, новонароджену дитину і тому вона була змушена повернутись до України сама. З часом знову повернувшись до Італії вона намагалась забрати доньку, однак відповідач зі своєю мамою чинили всілякі перешкоди. Чоловік сказав їй, що вона повинна повернутись до України без доньки та змусив залишити квартиру співмешканця його мами. Вважає, що в інтересах дитини доцільним визначити місце проживання з нею, оскільки вона працює, має дохід, житло. 12.03.2012 року вона звернулась до Служби у справах дітей Чернівецької міської ради для надання висновку про доцільність проживання малолітньої [PERSON]. Яка є громадянкою України з нею на території України. 24.10.2012 року комісією з питань захисту дітей було ухвалено рішення про зняття її заяви з розгляду в звязку з тим, що дитина перебуває в республіці Італія. Після цього вона звернулась до в Генеральне консульство України в Італії з проханням розяснити можливість розгляду її заяви щодо визначення місця проживання дитини. Генеральне Консульство України в Мілані повідомило, що ані [PERSON], ані [PERSON] не перебувають на консульському обліку в Республіці Італія, їх місце реєстрації є Україна, а тому дане питання не відноситься до їх компетенції. Просила визначити місце проживання малолітньої [PERSON], 02.10.2010 року з [PERSON], залишивши малолітню [PERSON] на її утриманні та вихованні, зобовязати [PERSON] в десятиденний строк з дня набрання законної сили рішення по даній цивільній справі передати малолітню [PERSON], [INFO] [PERSON]. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі. посилаючись на обставини. Викладені в позовній заяві та просили позов задоволити. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та пояснили, що дійсно на час звернення позивача до Генерального Консульства України в Італії, помилково відповідач не був покладений на консульській облік. Однак на даний час він перебуває на обліку, має постійну роботу та дохід, не чинить перешкоди у спілкуванні доньки з мамою, дитина прижилась в Італії, у справі відсутній висновок органу опіки та піклування, а тому будь-яких правових підстав для задоволення позовних вимог позивача немає. Просили відмовити в задоволенні позову на підставі їх пояснень та документів, доданих до справи. Представник служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судовому засіданні позовні вимоги залишив на розсуд суду та пояснив, що дійсно до них зверталась [PERSON] із заявою про надання висновку про доцільність визнання місця проживання разом з нею. Однак, відповідно до їхньої внутрішньої інструкції служба має прав надати висновки тільки щодо дітей, які проживають на території України. Оскільки [PERSON] на даний час проживає на території Республіки Італія вони не має правових підстав надати даний висновок. Хоче зазначити, що служба у справах дітей діє в інтересах дитини, а тому відповідно до Європейської Конвенції з прав дитини він вважає, що доцільним було б визначити місце проживання з мамою, тим паче що [PERSON] є дівчинкою. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 14.01.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. [PERSON] до одруження та після проживав та проживає на території Італії. В кінці літа 2010 року [PERSON] повідоми позивачу, що у нього майже готові документи на воззєднання сімї на території Італії. Позивач на той час була вагітна. Коли прийшов час народжувати, з метою уникнення конфлікту позивач поїхала в Італію народжувати. Відповідач запевнив її, що після народження дитини та оформлення необхідних документів вони повернуться проживати в Україну. Після народження їхньої спільної дитини - [PERSON] Нікина позивач з чоловіком та мамою чоловіка проживали із співмешканцем свекрухи у нього в квартирі. В Італії у її відповідача та його матері житла немає. В звязку із певною ситуацією з сином від першого шлюбу позивачу необхідно було повернутись в Україні, однак чоловік та свекровь, забрали документи, новонароджену дитину і тому вона була змушена повернутись до України сама. З часом знову повернувшись до Італії вона намагалась забрати доньку, однак відповідач зі своєю мамою чинили всілякі перешкоди. Чоловік сказав їй, що вона повинна повернутись до України без доньки та змусив залишити квартиру співмешканця його мами. 12.03.2012 року позивач звернулась до Служби у справах дітей Чернівецької міської ради для надання висновку про доцільність проживання малолітньої [PERSON]. Яка є громадянкою України з нею на території України. 24.10.2012 року комісією з питань захисту дітей було ухвалено рішення про зняття її заяви з розгляду в звязку з тим, що дитина перебуває в республіці Італія. Після цього вона звернулась до в Генеральне консульство України в Італії з проханням розяснити можливість розгляду її заяви щодо визначення місця проживання дитини. Генеральне Консульство України в Мілані повідомило, що ані [PERSON], ані [PERSON] не перебувають на консульському обліку в Республіці Італія, їх місце реєстрації є Україна, а тому дане питання не відноситься до їх компетенції. Згідно документів, доданих в судовому засіданні відповідач [PERSON] вже перебуває на обліку в Генеральному консульстві України в Республіці Італія, має дохід, згідно довідки про доходи. Відповідно ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України питання про виховання дитини вирішуються батьками спільно. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними можу вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Як розяснив Пленум Верховного Суду України п.24 постанови від 12.06.1998 року №16 Про практику застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо ( в тому числі в одній квартирі) про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обовязків батька та матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке б відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Разом з тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо. Рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена із своєю матірю. Судом було встановлено, що [PERSON], 02.20.2010 року є громадянкою України, є дівчинкою, яка потребує материнської турботи, батько [PERSON] не має власного житла на території Республіки Італія, разом з мамою та дитиною проживає у співмешканця матері, позивач [PERSON] має власне житло на території України, займається підприємницькою діяльністю, незважаючи на ненадання висновку органом опіки та піклування Чернівецької міської ради, ними було проведено обстеження житлово-побутових умов позивача, які визнані хорошими для проживання та розвитку малолітньої [PERSON], [INFO], мати веде здоровий спосіб життя, позитивно характеризується по місцю проживання та робіт. Судо не було встановлено виняткових обставин, які дозволяли розлучити малолітню [PERSON] з матірю. Також відповідно до ст.ст.11,15 ЗУ Про охорону дитинства кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини регламентовано Постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008 р. (п.п. 73, 74): У разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби, також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після з'ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Висновок органу опіки та піклування Чернівецької міської ради носить рекомендаційних характер при вирішення спору в судовому порядку. Таким чином, суд дослідивши всі докази по справі приходить до висновку, що позов [PERSON] необхідно задоволити частково та визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO]\~ разом мамою [PERSON] [INFO], зобовязати [PERSON] передати малолітню [PERSON], 02.10.2010 року [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON] судовий збір в сумі 114 грн. 71 коп. на користь [PERSON] В іншій частині позовних вимог відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved