Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

Позивач в судове засідання не з'явився, оповіщений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, про причину неявки не повідомив. Представник позивача пояснив, що за наказом від 08 грудня 2011 року позивач працював на посаді головного інженера філії «Ізмаїльська дорожна експлуатаційна дільниця» дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Наказом № 84 від 30 серпня 2012 року він був звільнений по ст. 41 п.1 КЗпП України за відмову від виїзду на 212 кілометр автошляху М-15, де сталась дорожньо-транспортна пригода. Його відмова була повязана із тим, що він у виконання наказу № 138 від 04 липня 2012 року працював на іншій ділянці, де здійснював дійовий контроль за якістю проведення робіт з ліквідації ямковості та інших деформацій покриття. Окрім того, на нього не покладено обов'язок бути присутнім на місцях дорожньо-транспортних пригод, які стались внаслідок неякісного дорожнього покриття. Через неодноразове притягнення його до адміністративної відповідальності до штрафів він не вважає себе зобов'язаним покинути роботу та прибути на місце дорожньо-транспортної пригоди. Окрім того, ст. 41 ч.1 КЗпП України не передбачає можливість звільнення головного інженера. Просить визнати наказ № 84 від 30 серпня 2012 року недійсним, поновити його на посаді головного інженера філії «Ізмаїльська дорожна експлуатаційна дільниця» дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», стягнути середній заробіток а також моральну шкоду у сумі 3000 грн., розмір якої визначає через ступінь порушення його трудових прав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, оповіщений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, надав заяву про виключення філії «Ізмаїльська дорожна експлуатаційна дільниця» дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» з числа відповідачів через те, що філія не є юридичною особою. У відповідності до вимог ст. 169 ч.4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З оглядом на вищевикладені обставини суд з урахуванням думки позивача постановляє заочне рішення відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. У відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у відповідності до вимог ст. 60, 131 ЦПК України. За наказом від 08 грудня 2011 року підтверджена посада позивача в якості головного інженера філії «Ізмаїльська дорожна експлуатаційна дільниця» дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Наказом № 84 від 30 серпня 2012 року позивач був звільнений по ст. 41 п.1 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Разом із тим, у відповідності до ст. 41 ч.1 п.1 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами. В матеріалах справи відсутні доказі, які б надавали можливість включати посаду позивача до осіб, звільнення яких можливе за ст. 41 ч.1 п.1 КЗпП України. Окрім того, представником позивача надана копія наказу № 84 від 30 серпня 2012 року, яка окрім того, що є з печаткою, підписаний начальником філії «Ізмаїльська дорожна експлуатаційна дільниця», де причиною звільнення за одноразове невиконання розпорядження керівника позивач звільнений за те, що відмовився виконати 23 серпня 2012 року об 11 годині 30 хвилин розпорядження виїхати на 212 км. автошляху М-15 за викликом інспектора ДАІ [PERSON] про випадок дорожньо-транспортної пригоди з пошкодженням транспортних засобів № СВ0122, що у свою чергу викликало численні претензії автовласника з наступники дзвінками в Службу Автомобільних шляхів, в «Укравтодор» і обласну ДАІ. Знаходження позивача у вказаний час на роботі по виконанню наказу № 138 від 04 липня 2012 року по дочірньому підприємству «Одеський облавтодор» публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» матеріалами справи не оскаржене. Вимогою п. 1.1 вказаного наказу передбачено встановлення дійового контролю за якістю проведення робіт з ліквідації ямковості та інших деформацій покриття із забезпеченням присутності в місцях виконання робіт головного інженера філії і його особистої присутності. За вказаних обставин відмова він виїзду на іншу дільницю, ніж ту, на якій знаходився позивач, суд вважає неможливою визнавати грубим порушенням трудових обов'язків. З оглядом на вказане, враховуючи визнання наказу № 84 від 30 серпня 2012 року таким, що порушує трудові права позивача та поновлення його на роботі, суд у відповідності до вимог ст.235 ч.2 КЗпП України стягує середній заробіток за час вимушеного прогулу, розмір якого у відповідності до вимог ст. 2 постанови № 100 Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року з подальшими змінами «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» за довідкою відповідача визначається у 3582,65 грн., з оглядом на що сума, яка підлягає стягненню, дорівнює 12240,65 грн. У відповідності до роз'яснень п.6 постанови № 13 пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. Разом із тим, у відповідності до роз'яснень п. 13 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум,виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо),яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної(немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З урахуванням вказаного у відповідності до вимог ст. 237-1 КЗпП України суд проводить стягнення моральної шкоди у відповідності до роз'яснень п.9 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості і визначає у розмірі 500 грн. Таким чином загальна сума, що підлягає стягненню, визначається у розмірі 12740,65 грн. У відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі та стягнення 3582,65 грн. підлягає негайному виконанню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України розподіляються судові витрати, з оглядом на що з відповідача на користь держави стягуються 107 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України розподіляються судові витрати.

Outcome: approved