Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 28 листопада 2012 року постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області була закрита кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України відносно відповідачки [PERSON] у звязку зі спливом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, що не є реабілітуючою обставиною і відповідачка є винною у тому, що у травні 1998 року вона виготовила завідомо неправдивий документ довідку від виконкому Кислянської сільської ради про те, що вона є спадкоємицею [PERSON], після чого підписала довідку, скріпила її печаткою Кислянської сільської ради та видала довідку для винесення незаконного рішення №106 16-ої сесії 22 скликання Кислянської сільської ради, на підставі якого відповідачка отримала державний акт на право приватної власності на землю від 24 квітня 1998 року. Просить суд визнати недійсним п.2 рішення 1 сесії 23 скликання Синельниківської районної ради народних депутатів від 21 квітня 1998 року в частині кількості земельних ділянок, які передавалися у власність відповідачці, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю в частині одного земельного паю та зобовязати відповідачку привести державний акт у відповідність до чинного законодавства. Прокурор Рєзнік О.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просить їх задовольнити. Також уточнила, що [PERSON] є матірю відповідачки і донькою [PERSON]. За життя [PERSON] заповіла все своє майно доньці [PERSON], однак після смерті спадкодавця, мати відповідачки [PERSON] спадщину не прийняла, однак відповідачка перед вирішенням питання щодо видачі державних актів на землю на її імя, видала неправдиву довідку про те, що начебто її мати [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], що не відповідало дійсності. На всі три земельні ділянки, що належали відповідачці, її матері та бабусі, видано один державний акт. Загальна площа земельної ділянки в цьому акті зазначена 18,15 га, тоді як одна земельна ділянка площею 6,05 га оформлена на відповідачку незаконно. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі і проти їх задоволення не заперечує. Однак зазначила, що вважала, що її мати прийняла спадщину, оскільки проживала разом з бабусею та доглядала її. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, знаходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Факт належності відповідачці земельної ділянки загальною для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 18,15 га, яка розташована на території КСП «Комунар» Синельниківського району Дніпропетровської області підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ДП №11579, виданого на підставі рішення І сесії ХХІІІ скликання Синельниківської районної Ради народних депутатів від 21 квітня 1998 року. Як вбачається з копії постанови Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2012 року кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України відносно відповідачки [PERSON] у звязку зі спливом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності була закрита, однак встановлено, що відповідачка є винною у тому, що у травні 1998 року вона виготовила завідомо неправдивий документ про те, що вона є спадкоємицею [PERSON], після чого підписала документ, скріпила його печаткою Кислянської сільської ради та видала його для винесення незаконного рішення Кислянської сільської ради, на підставі якого відповідачка отримала державний акт на право приватної власності на землю від 24 квітня 1998 року. У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, факт скоєння відповідачкою злочину був встановлений і вона проти задоволення позовних вимог у судовому засіданні не заперечувала. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки прокурор від сплати судового збору звільнений, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір в розмірі 229,40 грн. з відповідачки на користь держави у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved