Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-12 00:00:00

У лютому 2012 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 15 980 грн. 00 коп. основного боргу, судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 26 травня 2010 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] передав у борг [PERSON] кошти у розмірі 2000 дол. СШАддо еквівалентно в гривні 15 980 грн. Відповідач зобовязалась повернути грошові кошти до 20 вересня 2010 року, однак порушила свої зобовязання у звязку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, не заперечувала проти його задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, та надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 26 травня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до п.1. позичкодавець передав у власність, а позичальник прийняла грошові кошти у сумі 15 851 грн. з зобовязанням повернути таку ж саму суму грошових коштів до 20 вересня 2010 року. Правилами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, іцо були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Оцінюючи в сукупності всі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними і такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом було достовірно встановлено, що відповідач не виконав умови взятого на себе зобовязання щодо своєчасного погашення суми. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З цих підстав вимоги позивача про стягнення судового збору, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду даної справи в суді також підлягають повному задоволенню та стягненню із відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved