Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-11 00:00:00

Уточнивши первинні позовні вимоги /a.c. 29/, позивач звернувся до суду з позовом, в обгрунтування якого вказав, з 1984 р. по 2011р. він працював на підприємствах відповідача. За період роботи на підприємствах ПАТ "Краснодонвугілля» позивач отримав професійні захворювання. Згідно довідки МСЕК від 13.02.2012 року первинно йому було встановлено 40 % втрати професійної працездатності, з них 25% - по хронічному бронхіту, 15% - хронічна двобічна сенсоневральна приглуховатість. Зважаючи на викладене, позивач вважає що у нього наявна моральна шкода, оскільки він втратив професійну працездатність, змушений вживати лікарські препарати, знаходитися на лікуванні. Моральну шкоду оцінює в 15 000 грн. У судовому засіданні позивач надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, також зазначив, що під час трудової діяльності виконував важку роботу на підприємстві. Вважає, що професійні захворювання в нього виникли в зв'язку з неналежним забезпеченням керівництвом підприємства заходів безпеки та гігієни праці. Вказав, що зі зміною керівництва шахти умови праці погіршились, що і призвело до погіршення стану його здоров»я. Зазначив, що захворювання обмежують його життєдіяльність, спричиняють незручності, порушується його звичайний уклад життя, що завдає йому моральні страждання. Просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 15000 грн. Представник відповідача ПАТ «Краснодонвугілля» Гущін О.Г. з позовом не погодився в повному обсязі, суду пояснив, що в матеріалах справи відсутні докази, якими підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Позивачем не надано підтверджень наявності причинного зв'язку між профзахворюванням та виниклими моральними стражданнями, відсутній висновок судово-психологічної експертизи. Тому вважає, що немає об'єктивних підстав та доказів щодо задоволення позову, вважає, що в спричиненні моральної шкоди позивачу відсутня провина відповідача. Крім того, послався на пропущення позивачем строку для звернення до суду. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи відділення ВД Фонду СНВ України в м.Краснодоні Гребенар О.В. пояснив, що позивач є застрахованою особою, отримує регресні виплати, своєчасно отримав одноразову допомогу. Вказав, що позивач має право на безоплатну медичну допомогу, яка може бути оплачена при наявності призначень лікаря. Проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Згідно вимог ч. ч. 3, 4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, дійшов до наступного висновку. Позивач з 1984 року працював на різних підземних посадах із повним робочим днем на підприємствах ВАТ «Краснодонвугілля», яке є правонаступником ПАТ «Краснодонвугілля». Останнім місцем роботи позивача є СП шу «Суходольське-Східне» ПАТ «Кранодонвугілля», де позивач працював на посаді ГРОЗ на підземних роботах з повним робочим днем, про що свідчить копія трудової книжки позивача /а.с. 4-7/. За час роботи позивач отримав професійні захворювання - хронічний бронхіт, хронічна двобічна сенсоневральна приглуховатість. Згідно довідки МСЕК від 13.02.2012р., позивачу з 13.02.2012р. первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності в розмірі 40%, рекомендовано медикаментозне лікування (а.с.10). Згідно з положеннями ст.. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я. Згідно п. 1 ст. 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникли у сфері трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Дія положення підпункту «е»пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999 року, яким встановлено обов'язок Фонду СС НВ ПЗУ про відшкодування моральної шкоди наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому зупинена на 2006 рік згідно із Законом України від 20.12.2005 року № 3235-IV, тобто на час виникнення спірних правовідносин у Фонду відсутній обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди. Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 08 жовтня 2008 року у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином ПАТ «Краснодонвугілля» є належним відповідачем по справі. Питання права постраждалого на виробництві на отримання компенсації моральної шкоди досліджене в рішенні Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-9/2004, в якому зазначено, що Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою. Як вбачається з акту 26.12.2011р. розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON], комісією проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання. Відповідно до акту, професійні захворювання виникли в зв'язку з тривалою дією вугільно-породного пилу на органи дихання в концентраціях, що перевищують гранично-допустиму норму та через недосконалість технології з зазначенням всіх виробничих факторів, що призвели до захворювання, а саме- запиленість повітря робочої зони( концентрація пилу, в тому числі вміст вільного двоокису кремнію більш 10%, загазованість повітря робочої зони шкідливими речовинами, підвищені та знижені температури, високий рівень шуму, рівень вологості 80-84%, рівень фізичного перевантаження, відсутність природнього освітлення, особистий ризик для особистого життя (а.с.8-10). Відповідно до акту санітарно-епідеміологічного обстеження Шу «Суходільське-Східне» СП ПАТ «Краснодонвугілля» - у результаті праці на підприємстві, позивач піддавався впливу шкідливих та неблагосприятливих виробничих факторів (а.а.20). Згідно інформаційної довідки про умови праці [PERSON] /а.с. 17-19/, основним шкідливим виробничим фактором для [PERSON], що призвів до погіршення стану його здоров'я є вугільно - породний пил. Відповідно до статей 4, 7 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується на принципах: пріоритету життя і здоров'я працівників по відношенню до результатів виробничої діяльності підприємства, повної відповідальності власника за створення безпечних і нешкідливих умов праці, умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Із вимог статей 21, 28, 34 Закону № 1105-XIV в їх сукупності, вбачається, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що умови праці позивача були такими, які потягли за собою професійне захворювання, в зв'язку з чим було встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 40% вперше 13.02.2012р. Як вбачається з пояснень свідків [PERSON], [PERSON], позивач страждає на одишку, часто скаржиться на свій стан здоров'я, затрудненість дихання, страждає на радикуліт, гіпертонію, інші хронічні захворювання. Крім того, має проблеми зі слухом, погано чує, в зв'язку з чим став дратівливий. Хоча свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала на те, що стосунки в родині не змінились, зазначила, що її невдоволення, як дружини позивача, викликає лише те, що позивач голосно вмикає телевізор. Судом критично оцінюються заперечення представника відповідача в тій частині, що позивачем не підтверджено, що саме робота на підприємствах відповідача мала наслідком професійне захворювання, оскільки згідно трудової книжки позивач працював саме на підприємствах ПАТ «Краснодонвугілля». Крім того, заперечення представника відповідача щодо пропущення позивачем строку звернення до суду, визначений положеннями ст.233 КЗпрП України, є безпідставними, оскільки зазначені правовідносини не є трудовими, а тому до них не може бути застосований строк звернення до суду, встановлений ст.233 КЗпрП України. В даному випадку предметом позову є відшкодування моральної шкоди, тобто, відшкодування шкоди, завданої особистим немайновим правам позивача. Відповідно до п.1 ч.1 ст.268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що ушкодження стану здоров'я позивача відбулись внаслідок впливу негативних факторів, пов'язаних з трудовою діяльністю позивача на виробництві, а саме- підприємстві вугільної промисловості. Разом з тим, суд приймає до уваги, що п. 3 ППВС України від 31 березня 1995 року № 4 (з наступними змінами), передбачено, що відповідно до чинного законодавства, моральна шкода складається з моральних переживань у зв'язку з ушкодженням здоров'я, порушенні нормальних життєвих зв'язків у зв'язку з неможливістю продовження активного життя, порушенні зв'язків з оточуючими людьми, настанні негативних наслідків. До моральної шкоди відносяться також моральні і фізичні страждання, чи інші негативні явища, заподіяні фізичній особі протиправними діями. В даному випадку моральна шкода - це втрати немайнового характеру, які позивач зазнав внаслідок негативних наслідків, які знайшли свій вираз у погіршенні стану здоров'я позивача, в переживаннях, хвилюванні, які зазнає позивач в зв'язку із погіршенням свого здоров'я, в обмеженні його життєдіяльності. Зазначені негативні явища мають місце в зв'язку з невиконанням відповідачем по справі свого обов'язку щодо забезпечення належних умов праці позивача, що призвело до професійного захворювання та стійкої втрати працездатності позивачем, а, відповідно - до обмеження життєдіяльності позивача. Визначаючи розмір моральної (немайнової) шкоди, суд приймає до уваги факт встановлення позивачу 40% втрати професійної працездатності внаслідок професійних захворювань, те. що позивач не може працювати за спеціальністю. Але суд також враховує, що в судовому засіданні позивач не посилався на значене погіршення стану свого здоров»я та на значні зміни свого життя, не надав докази на підтвердження цього, також не надав доказів на підтвердження необхідності докладати додаткові зусилля для організації життя, не підтвердив фактів звернення за медичною допомогою зі скаргами на болі або інші негативні прояви погіршення здоров»я. Також суд враховує наявність розбіжностей в позовній заяві та поясненнях, які позивач надавав в судовому засіданні: так в позові зазначено, що за станом здоров»я позивач не може працювати, оскільки це спричиняє йому біль, тоді як в судовому засіданні позивач неодноразово вказував на своє бажання продовжити роботу на підприємствах вугільної промисловості і обурювався тим, що його не приймають на роботу. Свідок [PERSON], яка є дружиною позивача, пояснювала, що коло їх спілкування не змінилось; вказувала, що позивач взмозі виконувати та виконує роботи на дачі - займається виноградарством, уклад життя сім»ї позивача не змінився. Також суд приймає до уваги що позивачу Фондом ССНВ своєчасно та у повному обсязі сплачена одноразова допомога у зв»язку з втратою працездатності, яку позивач витратив на придбання автомобіля, також позивач отримує регресні виплати, розмір яких становить близько 5000 грн. в місяць. Пояснення позивача та його представника, а також свідка [PERSON] щодо того, що позивач переносить моральні страждання у зв»язку з погіршенням його матеріального становища суд до уваги не приймає, оскільки зміна матеріального становища не впливає на розмір моральної шкоди. Оцінивши всі досліджені в судовому засіданні докази відповідно до вимог ст.. 212 ЦПК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд заявлені позовні вимоги по стягненню моральної шкоди в сумі 15000 грн. вважає перебільшеними. Враховуючи ступень та глибину моральних страждань позивача, які були встановлені в ході судового засідання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 2000 грн., в іншій частині в задоволенні позову - відмовити за необґрунтованістю вимог. Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України

Outcome: partial