Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-21 00:00:00

Позивач 23 січня 2013 року звернулась до суду з вимогами до відповідача. З підстав передбачених ст.ст.15,16, 19,23 Цивільного Кодексу України просить позов задовольнити та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 24 тис. грн. Пояснила, що з березня 2008 року працювала у відповідача. Звільнена з підприємства 11 червня 2012 року у звязку з скороченням штатів на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Після звільнення звернулась до Малинського міського центру зайнятості для постановки на облік , отримання статусу безробітної та допомоги по безробіттю. Наказом по міському центру зайнятості від 11 липня 2012 року позивачу надана статус безробітної, однак допомогу по безробіттю вона отримала лише у січні 2013 року, оскільки підприємством невчасно перераховувався єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Внаслідок неправомірних дій відповідача їй завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що суттєво погіршився стан її здоровя через постійне нервове напруження, [PERSON] вимушена була здійснювати пошук інших засобів для існування, її дочка вимушена була припинити навчання у звязку з відсутністю коштів, погіршились стосунки з її сином , який навчається у м. Дніпропетровську і якому позивач надає допомогу, для відновлення порушених прав вона вимушена була звертатись до контролюючих та правоохоронних органів , також вона втратила можливість надавати допомогу своїй престарілій матері та відсутність коштів позбавила її можливості належним чином лікуватись. Відповідач позов не визнав повністю. В судовому засіданні представник відповідача в заперечення позову пояснив , що підприємством після звільнення позивача, а саме 30 липня 2012 року, була перерахована до Управління пенсійного фонду України заборгованість по позивачу по сплаті єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Однак , оскільки заборгованість по сплаті внеску рахується в цілому по підприємству , а не окремо по працівникам, тому дані кошти були перераховані на погашення заборгованості . Нарахування допомоги позивачу по безробіттю в повному обсязі проведено 20 грудня 2012 року в розмірі 8133,66 грн. , а тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди. Представник третьої особи на стороні відповідача Управління Пенсійного фонду України в Малинському районі в судове засідання не зявився, направив до суду клопотання про розгляд справи за відсутністю представника та пояснення в якому зазначив, що відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування періоди трудової діяльності з 01 січня 2004 року можуть бути зараховані до страхового стажу лише за умови сплати внесків до Пенсійного Фонду України. Станом на 19 квітня 2013 року заборгованість МКП Благоустрій зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування становить 337056,63 грн., яка виникла відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з 22 квітня 2009 року по звітні періоди з березня 2009 року по березень 2010 року та є непогашеною на даний час. Таким чином відповідач не забезпечив набуття страхового стажу працівникам, зокрема позивачці за період з березня 2009 року по березень 2010 року та з квітня 2012 року по 11 квітня 2012 року. Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] дала показання , що вона працює головним бухгалтером МКП Благоустрій , остання підтвердила , що підприємством має заборгованість перед ПФУ в Малинському районі по сплаті страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування. На даний час заборгованість не сплачена. Заслухавши сторони, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Статтею 7 даного Закону передбачено, що єдиний внесок нараховується на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. В статті 9 Закону зазначено , що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. При цьому платники під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Статтею 22 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття ( в редакції чинною на час спірних правовідносин ) було передбачено , що застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] в період часу з 03 березня 2008 року по 11 червня 2012 року працювала у відповідача . Звільнена з роботи у звязку з скороченням штатів на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. ( арк..с.54-55 ). Після звільнення з роботи [PERSON] звернулась до Малинського міського центру зайнятості для постановки на облік, отримання статусу безробітної та отримання допомоги по безробіттю. Статус безробітної позивачу був наданий 11 липня 2012 року відповідно до наказу директора Міського центру зайнятості , однак у виплаті допомоги по безробіттю було відмовлено у звязку з несплатою відповідачем страхових внесків за відпрацьований позивачем період. Дані обставини підтверджуються довідкою міською центру зайнятості від 19.07.2012 року( арк.с. 29 ) , листами Малинського міського центру зайнятості від 23.07.2012 року ( арк..с. 25) , Житомирського обласного центру зайнятості ( арк.с. 26). Заборгованість підприємства перед Пенсійним фондом по сплаті внесків підтверджується листами УПФ в Малинському районі ( арк..с. 27-28). Дану заборгованість підтвердила і головний бухгалтер підприємства, будучи допитаною в якості свідка в судовому засіданні Статтею 2 Кодексу Законів про працю України передбачено , що працівники мають право на матеріальну допомогу в разі безробіття. Однак допомога по безробіттю була нарахована позивачу лише 20 грудня 2012 року ( фактично після спливу півроку з моменту набуття нею статусу безробітної ) за період з 11 липня 2012 року по 10 грудня 2012 року на основі поданої форми ОК -7 з Пенсійного фонду про сплату єдиного внеску. Дана обставина підтверджується довідкою Малинського міського центру зайнятості від 21 грудня 2012 року № 776. ( арк..с. 13). \~ \~ \~ \~ \~ Таким чином,\~ \~ відповідач порушив зобов'язання щодо сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України відносно працівника [PERSON], що потягло за собою порушення її права на одержання матеріальної допомоги на випадок безробіття. Тому суд приходить до висновку, що невчасне перерахування страхових внесків підприємством та як наслідок відмова останній у виплаті центром зайнятості допомоги по безробіттю завдало позивачу моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, які зазнала [PERSON] у звязку з протиправною поведінкою щодо неї, порушився сталий плив життя позивача , остання докладала додаткових зусиль щодо організації свого життя. Для відновлення своїх порушених прав позивач вимушена була звертатись до правоохоронних органів та контролюючих органів. Інші обставини на які посилається позивач як на підставу для задоволення , завданої їй морально шкоди не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та не підтверджені будь якими належними доказами. Наявність захворювання у позивача у вигляді остеохондрозу не повязана з протиправними діями відповідача щодо несплати внесків та не є наслідком цих дій. \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оцінюючи завдану потерпілому моральну шкоду, суд також враховує розяснення Пленуму Верховного Суду України, які викладені в Постанові № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди і приймає до уваги характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав потерпілий, характер немайнових втрат та враховує інші обставини. Суд враховує , що позивач є інвалідом ІІІ групи та те , що на момент розгляду справи порушене право позивача відновлено МКП Благоустрій та [PERSON] проведено нарахування допомоги по безробіттю в сумі 8133,66 грн. Враховуючи всі вищевказані обставини та виходячи з засад розумності і справедливості суд вважає, що розмір моральної шкоди 500 гривень є справедливим та достатнім для відшкодування немайнових втрат. В решті вимог слід відмовити. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 229,40 грн.

Outcome: partial