Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-07 00:00:00

30 серпня 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] та зняття його з реєстрації. В позовній заяві зазначено, що відповідно договору дарування від 09 січня 1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], позивач [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS]. 22 лютого 1995 року відповідача [PERSON], було зареєстровано у вищезазначеній квартирі, оскільки на той час перебував у шлюбі з донькою позивача та проживав у даній квартирі до 2004 року. Оскільки відповідач не проживає в помешканні вищезазначеної квартири більше одного року, позивач звернулась до суду із даною позовною заявою. В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся судом у встановленому законом порядку про що свідчить надруковане оголошення у пресі (газета «Вінничина»від 05 жовтня 2012 року № 77), причину своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутність відповідача, оскільки наявних в справі доказів достатньо для встановлення прав та взаємовідносин сторін. Вислухавши думку представника позивача, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, суд дійшов до переконливого висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як було встановлено судом, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 09 січня 1996 року, який зареєстровано в реєстрі за № 1 та зареєстровано 02 лютого 1996 року у «Вінницькому обласному обєднаному бюро технічної інвентаризації»за № 244, належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с. 5, 6). Відповідно до записів у домовій книзі для реєстрації громадян, які проживають в [INFO], відповідач з 22 лютого 1995 року зареєстрований в [INFO] (а.с. 8-11). Відповідно довідки № 418, виданої 28 серпня 2012 року квартальним комітетом «Вінниченко», відповідач [PERSON], у квартирі позивача, за адресою: [ADDRESS], не проживає з 2004 року, спільне господарство з позивачем не ведуть з 2002 року. (а. с.4). Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили ту обставину, що відповідач [PERSON] дійсно більше 7 років не проживає за вищевказаною адресою. Відповідно до ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1ст 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяці. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає більше 7 років, не сплачує плату за комунальні послуги, які нараховуються на нього, як на особу, яка зареєстрована в даній квартирі, не несе інших витрат по утриманню будинку, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування жилим приміщенням вище зазначеної квартири, підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а саме судовий збір в розмірі 107 (сто сім) грн. 30 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved