Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення грошової компенсації від вартості частки житлового приміщення. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що спірна квартира складається із трьох житлових ізольованих кімнат, кухні та інших підсобних приміщень житловою площею 38,6 кв.м та загальною площею 73 кв.м., в якій проживає відповідач із сім'єю із трьох осіб. Вказує, що забезпечена житлом, має власну квартиру в м. Дубно Рівненської області, однак, має намір користуватися та зберігати своє право власності на частку у спірній квартирі, якою користується співвласник відповідач, а виділ в натурі 1/2 частки квартири №39 по вул. Південно - Кільцева, 21 в м. Чернівці для окремого користування нею є неможливим як і фактичне спільне користування нею у разі вселення. Відповідач протягом семи років була категорично проти її вселення у спірну квартиру. Мотивує вимоги тим, що вартість аналогічної квартири в районі вулиці Південно - Кільцева в м. Чернівці, станом на 20.10.2010 року становила 80000 доларів США, тобто свою частку оцінює в 40000 доларів США, еквівалентних по курсу НБУ - 320000 грн. Просить, стягнути з відповідача [PERSON] на її користь грошову компенсацію від вартості Ѕ частки квартири №39 по вул. Південно - Кільцева, 21 м. Чернівці в сумі 40000 доларів США, що еквівалентно 320000 грн., що є спільною частковою власністю. Зобов'язати відповідача [PERSON] сплатити їй грошову компенсацію протягом місяця з дня набрання законної сили рішення суду та припинити її право на Ѕ частку у спільній власності на спірну квартиру та судові витрати. Відповідно до ухвали суду від 31.08. 2011 року (а.с. 170 т.1) було прийнято і відповідно обєдно до розгляду з вищенаведеним позовом зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення з останньої коштів в якості відшкодування Ѕ частини понесених витрат на утримання спільного майна квартиру № 39 розташовану в будинку 21 по вулиці Південно Кільцевій м. Чернівці. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй і [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по Ѕ частині житлової квартири № 39 в будинку по вул.. Південно Кільцевій 21 м. Чернівці. Не заперечуючи того, що [PERSON] має право володіти, користуватися і розпоряджатися належною їй на праві власності часткою квартири починаючи з 23.06. 2004 року, тобто з часу коли остання набула право власності на Ѕ частку зазначеної квартири і саме з цього періоду (23.06. 2004 року) [PERSON] і на даний час ніхто не перешкоджає у здійсненні її прав. Мотивує вимоги тим, що наявність майна у власності певної особи надає їй не тільки права а і певні обовязки, і перш за все це обовязок утримання майна. Зазначає, що за період з 01.03. 2008 року(тобто за останні три роки) нею здійснено витрати по утриманню всього майна, що перебуває як в , так і [PERSON] спільній власності, в тому числі і витрати на утримання частки останньої, зокрема оплати квартплати за утримання та обслуговування будинку обслуговуючій організації Санітарія2365 грн.32 коп.; оплати за теплопостачання ОДКП Чернівціоблтепломережа- 502.63 грн. та оплати за газопостачання ДК Газ України( з вересня 2008 року в квартирі встановлено пристрій індивідуального газового опалення) 1883.65 грн., а всього сума витрат на утримання спільного майна (в тому числі частки [PERSON] здійснену нею за період їх спільної власності з 01.03. 2008 року складає 4751.60 грн. Вказує, що прийняте рішення Шевченківським районним судом м. Чернівці від 23.03. 2006 року по справі № 2 104/2006 до даного часу не виконано. А, тому просить заявлені вимоги за зустрічним позовом задовольнити в повному обсязі. В червні 2012 року позивачем [PERSON] в порядку ст. 31 ЦПК України збільшено позовні вимоги, надавши суду відповідну заяву, в якій позивач просить стягнути з відповідача на її користь 370624,2 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати і витрати на правову допомогу, мотивуючи вимоги тим, що вона, як власник Ѕ частини спірної квартири в м. Чернівці по вул.. Південно Кільцевій, 21 кв. 39 могла б здавати свою частини в оренду і її доходи від оренди вказаної частки мали би становити 1000 грн. щомісячно з урахуванням мінімальної вартості оренди в сумі 2000 грн.; стягнення моральної шкоди з відповідача обумовлює тим, що їй завдано внаслідок нервових потрясінь, емоцій в результаті того, що відповідач не бажає з нею спілкуватися з питань її вселення до спірної квартири. В липні 2012 року позивачем [PERSON] в порядку ст. ст. 27, 31 ЦПК України збільшено позовні вимоги, надавши суду відповідну заяву пояснення, в якій посилаючись на обставини викладені в первинному позові та заяві про збільшення позовних вимог від 18.06. 2012 року, просить стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію від вартості Ѕ частини квартири 39 по вул.. Південно Кільцевій м. Чернівці в сумі 400000 доларів США, що еквівалентно 320000 грн. в сумі 50624,2 грн., а всього майнової шкоди стягнути на її користь з відповідача 370624.20 грн.; стягнути на її користь з відповідача моральної шкоду в сумі 5000 грн. та стягнути з відповідача на її користь судові витрати, а саме 1220 грн. витрат на проведення експертиз 2622 грн. і витрат на оплату за правову допомогу в сумі 800 грн. та зобовязати відповідача [PERSON] виплату грошових стягнень провести одноразовою сумою протягом місяця з дня набрання законної сили рішення суду. В листопаді 2012 року позивачем [PERSON] А,В. в порядку ст. 31 ЦПК України збільшено вищенаведені позовні вимоги і в наданій письмовій заяві, остання просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь в рахунок відшкодування судові витрати, витрати на проведення експертиз та витрати на правову допомогу, всього в сумі 5242 грн., а також вартість Ѕ частин квартири № 39 по вул.. Південно Кільцевій 21 м. Чернівці в сумі 400000 доларів США, що еквівалентно 320000 грн. та матеріальну шкоду в сумі 67772,20 грн., а всього в загальній сумі 393301,20 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн., вважаючи ці вимоги остаточними і такими, що підлягають до задоволення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі; в наданих суду письмових поясненнях підтримала заявлені вимоги; в подальшому у судові засіданні не зявилася, будучи повідомленою про день і час розгляду справи в порядку ч. 4 ст. 74 ЦПК України; від позивача до суду поступила письмова заява із клопотанням про розгляд справи в її відсутність, уклавши угоду доручення про надання правових послуг на представлення її інтересів представнику [PERSON] Представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги (із зміненнями і доповненнями, відповідно за заявами про збільшення позовних вимог) повністю підтримала і просила їх задовольнити в повному обсязі, а саме стягнути з відповідача на користь її довірительки [PERSON] грошову компенсацію від вартості Ѕ частини квартири № 39 по вул.. Південно Кільцевій 21 м. Чернівці в сумі 40 тисяч доларів США, що еквівалентно 320 тисячам грн.; - матеріальну шкоду в сумі 50624, 20 грн. втрачену матеріальну вигоду в не отриманні [PERSON] коштів в результаті не надання останньою Ѕ частин спірної квартири в оренду; - моральну шкоду в сумі 5000 грн. та судові витрати, а саме витрати на оплату експертизи в сумі 2622 грн.; - витрати на оплату за надання правової допомоги в сумі 800 грн.; перераховані вище суми стягнути з відповідача одноразовою сумою в місячний строк після набрання чинності рішенням суду з подальшим припиненням права власності на Ѕ частину квартири № 39 по вул.. Південно Кільцева, 21 м. Чернівці, після сплати стягнутої суми на користь [PERSON] Зустрічні позовні вимоги не визнала і просить в їх задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, будучи повідомленою про день, час і місце розгляду справи в порядку ч. 4 ст. 74 ЦПК України, від останньої відомостей про поважність причин неявки в засідання не надано. Представник первісного відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] (із змінами і доповненнями за заявами про збільшення позовних вимог) не визнала, подавши в суд заперечення, в яких вважає, що відсутні правові підстави для його задоволення, оскільки згідно висновку повторно призначеної судом судової будівельної експертизи дійсна ринкова вартість спірної квартири у стані, що існував до виконання відповідачем, тобто [PERSON] невідємних поліпшень, виконаних за власні кошти становить 334810 грн., а дійсна ринкова вартість квартири в цілому складає 412885 грн. і фактично проти здійснених невідємних поліпшень в квартирі № 39 розташованій в будинку 21 по вул.. Південно Кільцевій м. Чернівці позивач не заперечувала. Діючи в інтересах відповідача, вважає, що вартість Ѕ частини квартири складає 167407 грн. (334810 грн.: 2 = 167407 грн.) і не може бути в примусовому порядку, оскільки в її довірительки відсутні кошти на сплату Ѕ частини спірної квартири. Що стосується стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 50624,20 грн. як матеріальної шкоди, нанесеної [PERSON], як упущеної вигоди від можливої здачі в оренду Ѕ частини спірної квартири є не зрозумілими правові підстави щодо стягнення цієї суми, вважаючи, що в силу свого статусу спірне майно, як житлове приміщення не може приносити інших доходів ніж від здачі майна в найм; так як спірна квартира в натурі є неподільною; угоди про порядок користування між співвласниками не укладалося; при цьому, здача спірної квартири яка перебуває в спільній частковій власності в найм можлива тільки за згодою всіх співвласників. Вважає, що позовні вимоги в цій частині заявлених вимог ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 60 ЦПК України. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, нанесеної [PERSON] небажанням [PERSON] спілкуватися з питань вселення в спірну квартиру не можуть бути враховані судом, так як ймовірні думки [PERSON] як нематеріальна складова не є підставою для покладення на її довірительку відповідальності за моральну шкоду і при цьому, вважає, що звинувачення її довірительки з боку позивача спростовуються як доводами самої [PERSON] викладеними в письмових поясненнях останньої, так і дослідженими матеріалами виконавчого провадження, з якого чітко видно, що [PERSON] жодним чином своїми діями чи бездіяльністю не перешкоджала вселенню [PERSON] в спільне житлове приміщення. Вважаючи не доведеними позивачем і інші заявлені вимоги, просить в задоволенні позову [PERSON] (із доповненнями збільшеними вимогами) відмовити. Зустрічний позов своєї довірительки підтримала в повному обсязі та просила заявлені вимоги задовольнити, повністю підтримавши в наданих суду поясненнях обставини викладені в позові. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення відповідно представників сторін позивача [PERSON] [PERSON], відповідача [PERSON] [PERSON], суд приходить до наступних висновків. Судом, належними і допустимими доказами по справі встановлено факти і відповідні їм правовідносини, зокрема те, що [PERSON] і [PERSON] є співвласниками спірної квартири [ADDRESS], а саме - [PERSON] належить в даній квартирі - Ѕ частини спірного житла за заповітом, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом; про також свідчить і витяг з реєстру права власності на нерухоме майно (т.1 а.с.4, 5), відповідно до якого спадкове майно складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 67,70 кв.м., у тому числі житловою площею 38,60 кв.м.; інша Ѕ частини спірного житла означеної квартири належить відповідачу [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло і технічною характеристикою квартири (т.1 а.с.6). Судом встановлено, що позивач [PERSON] не заперечує, що невід'ємні поліпшення спірної квартири, в тому числі і належної їй частки виконані за власні грошові кошти [PERSON]; спірна квартира використовується [PERSON] для проживання, що підтверджується довідкою ПП Санітарія№ 791 від 23.11.2006 р. і в цій квартирі, а саме в цій квартирі крім відповідача [PERSON] проживає її малолітній син [PERSON], [INFO] (т.1 а.с. 54, 55). Іншого житла в останніх, як було встановлено судом, не має. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] в натурі не поділена, угоди про порядок користування нею між її співвласниками, сторонами по справі не укладалося; не надавалося згоди відповідно співвласником спірної квартири [PERSON] іншому співвласнику [PERSON] в найм, в силу вимог ст. 358 ЦК України, згідно якої здача спірної квартири, яка перебуває в спільній частковій власності, в найм можлива тільки за згодою всіх співвласників. Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Судом встановлено, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці ( т. 1 а.с. 49) [PERSON] вселено до квартири [ADDRESS]; частково задоволено і вимоги [PERSON] за зустрічним позовом; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1133 грн. в рахунок відшкодування частини понесених витрат на утримання спільного майна та 300 грн. на отримання юридичної допомоги та 40 грн. понесених судових витрат; відмовлено в задоволенні вимог про встановлення порядку користування спірної квартирою через необґрунтованість. Доводи представника позивача [PERSON] [PERSON] в частині того, що [PERSON] перешкоджає вселенню в спірну квартиру за вищенаведеним рішенням суду спростовуються доказами в справі, зокрема з матеріалів витребуваного і дослідженого виконавчого провадження вбачається, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю не перешкоджала вселенню [PERSON] в спільне житлове приміщення (т.1 а.с. 51 53). Як встановлено в судовому засіданні і дане вбачається з висновку № 3842 від 27.04.2012 р. Львіського НДІ судових експертиз, вартість спірної квартири складає 334810,0 грн., зокрема те, що дійсна ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 412885,0 грн. Даний висновок проведено з урахуванням даних і висновку № 75 дослідження спеціаліста будівельника від 07.04. 2008 року ( т. 1 а.с. 61 79). Отже, судом встановлено, частка кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] є рівною, оскільки дана обставина підтверджена свідоцтвом про право власності на житло та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом і представники сторін проти даного в засіданні не заперечували; кожному із співвласників, а це [PERSON] і Булат в спірній квартирі [ADDRESS], належить по 1/2 ідеальній частці квартири і вартість кожної із часток становить 167405 грн. При цьому, судом встановлено, що [PERSON] забезпечена житлом, має власну квартиру в м. Дубно Рівненської області та має намір зберігати своє право власності на Ѕ частку у спірній квартирі, що повністю було визнано представником останньої [PERSON] як і останньою визнано те, що інший співвласник [PERSON] користується спірною квартирою і сплачує за її утримання власні грошові кошти. Визнано було представником позивача [PERSON] і факт правомірності прийняття судом рішення про вселення її довірительки до спірної квартири, при цьому пояснити з зазначенням відповідних доказів, в силу вимог ст. 60 ЦПК України, чому [PERSON] з 2006 року і по даний час, тобто на протязі семи років не вселилася до спірної квартири, пояснити не змогла. Судом встановлено і дане вбачається з сукупності досліджених судом доказів, що спірна квартира розташована в багатоквартирному будинку і внаслідок цього, її виділ в натурі між співвласниками, з самостійним виходом є неможливим, як і фактично не можливим є встановлення порядку користування спірної квартири, оскільки кожному із двох співвласників, а це відповідно сторони по справі, можливо виділити окрему житлову кімнату в спірній квартирі та місць загального користування (туалет, ванна кімната, кухня, коридор), однак, один з співвласників [PERSON] не бажає вселятися до квартири. Наведене узгоджується і з вимогами закону. Так, згідно ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Отже, виходячи з наведеного, свою згоду співвласник спірної квартири - [PERSON] на сплату їй матеріальної компенсації вартості Ѕ частки іншого співвласника, позивача [PERSON] не надає, і як було встановлено в судовому засіданні та підтверджено представником [PERSON] [PERSON] в її довірительки відсутні на даний час кошти, оскільки після розлучення (т. 1 а.с. 56) [PERSON] самостійно виховує і матеріально утримує неповнолітню дитину, інше належне для проживання майно в останньої відсутнє. А тому, і її довірителькою було поліпшено житлові умови і це узгоджується з вимогами закону, так як в силу ч. 4 5 ст. 319 власник не може використовувати право власності на шкоду права і свободам громадян; статтями 21, 24, 41 Конституції України ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, власниками забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, в тому числі і щодо захисту права спільної часткової власності. А, тому, внаслідок матеріальної неспроможності [PERSON] остання не має можливості сплатити грошову компенсацію за частку (1/2) належну іншому співвласнику [PERSON], а примушування до здійснення таких дій з боку останньої, як співвласника є неприпустимим і вважається таким, що порушує права іншого співвласника ([PERSON]В.); крім цього, і законодавчо не передбачено можливості набуття права власності в примусовому порядку при відсутності обставин, встановлених диспозицією вищенаведених вимог закону. Таким чином з урахуванням наведеного і доказів досліджених в сукупності, при їх системному аналізі в оцінці суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] щодо відшкодування на її користь за рахунок відповідача вартості Ѕ частини спірної квартири в сумі 400000 доларів США, еквівалентних 320000 грн. є не обґрунтованими і задоволенню не підлягають. Крім цього дані вимоги позивача не узгоджуються і з висновками, відповідно призначених і досліджених в засіданні експертиз, а саме судово будівельної експертизи ( висновок № 635) від 20.06. 2011 року, згідно якого ринкова вартість спірної квартири на дату дослідження (із врахуванням проведених невідємних поліпшень за висновком № 75 від 07.04. 2008р.) становить 333039 грн., а ринкова вартість цієї ж спірної квартири на дату проведення експертної оцінки складає 455568 грн. ( т.1 а.с. 144 153), а також і з висновками № 3843 повторної судової будівельно технічної експертизи від 27.04. 2012 року ( т.1. а.с. 186), відповідно до якої дійсна ринкова вартість спірної квартири (з врахуванням проведених [PERSON] невідємних поліпшень) становить 334810, грн. та дійсна ринкова вартість квартири [ADDRESS] Кільцевій м. Чернівці на даний час складає 412885 грн. І, як було встановлено в засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] висновки означених вище експертиз (які були призначені суто за клопотанням позивача) заперечувалися, разом з цим, в установленому законом порядку не оскаржувалися. А, тому, суд в силу вимог ст. 60 ЦПК України вважає не доведеним позивачем відповідними доказами визначення вартості в рахунок стягнення компенсації Ѕ частки спірної квартири з відповідача в сумі 400000 доларів США, які еквівалентні сумі 320000 грн., так як не змогла представник позивача в судовому засіданні довести вказану суму, на який саме період і не зазначено доказів курсу валют по відношенню до гривні щодо наведеної суми. На думку суду, не ґрунтуються на законі і вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення з відповідача коштів в сумі 50624,20 грн. як шкоди упущеної вигоди від можливої здачі в оренду належної позивачу Ѕ частки спірної квартири. Позивачем в цій частині заявлених вимог не вказано жодної правової підстави, в той час, як представником [PERSON] [PERSON] в засіданні не заперечувалося факту використання [PERSON] спірної квартири для проживання в ній, як правом останньої в силу вимог ч.1. ст. 383 ЦК України та визнано фактично те, що неповнолітня дитина має проживати біля матері. Визнано було в засіданні представником позивача і те, що [PERSON] не надавалася згода, як співвласника її довірительки на здачу в найм квартири (1/2 частки) і в принципі дане не могло бути оскільки квартира є не подільною. При цьому, позивачем суду не зазначено доказів, згідно вимог ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, того, що [PERSON] здає спірну квартиру в найм без її згоди, чи будь яких доказів того, що взагалі [PERSON] отримуються доходи від використання спільного майна, а тому, в цій частині заявлених вимог доводи [PERSON] ґрунтуються на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України рішення, що приймається судом не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім цього, доводи позивача в наведеній частині вимог спростовуються ст. 359 ЦК України. А, тому суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] А,В. про стягнення матеріальної шкоди з [PERSON] в сумі 50624,20 грн. не ґрунтуються на законі і в їх задоволенні слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, члені її сім'ї та близьких родичів. Розмір визначається з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевного страждання, та інших обставин, доведеність яких покладена на позивача. Не доведеними позивачем в судовому засіданні суд вважає і заявлені вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] на її користь моральної шкоди в заявленому розмірі 5000 грн.; В даному випадку суд зазначає, що під час судового розгляду не було надано переконливих доказів в обґрунтування посилань позивача на заподіяння їй душевних страждань, тривалих нервових потрясінь, втрати сну, спокою в результаті не бажання відповідача спілкуватися з нею, її вселення в спірну квартиру. А, тому і в цій частині заявлених вимог [PERSON] слід відмовити за недоведеністю. Не доведено позивачем і понесені витрати на оплату наданої правової допомоги їй представником [PERSON], із якою було відповідно укладено угоду доручення ( т.1. а.с. 119), оскільки як видно з пояснення представника позивача [PERSON] [PERSON] являється її донькою. Не доведеним в судовому засіданні суд вважає і вимоги заявлені позивачем [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь судових зборів на суму 1220 грн., оскільки з належним чином досліджених квитанцій видно, що судовий збір позивачем оплачено в сумі 600 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в суді та 1762 грн. було витрачено позивачем на оплату судової будівельної експертизи, а не в сумі 2622 грн. В силу вимог ст. 89 ЦПК України оскільки судом в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено, то і стягненню не підлягають судові витрати. Що стосується заявлених зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення 2375.80 грн. в рахунок відшкодування Ѕ частини понесених витрат на утримання спільного майна спірної квартири [ADDRESS] Кільцевій м. Чернівці, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частині квартири № 39 в будинку по вул. Південно-Кільцевій,21 м. Чернівці. Відповідач [PERSON] набула право власності на 1/2 частку зазначеної квартири 23.06.2004 року, про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно. При цьому, судом встановлено, що [PERSON] має право на володіння, користування та розпорядження належної їй на праві власності частки спірної квартири, чого фактично не заперечувалося відповідачем в засіданні. В свою чергу, з наданих суду письмових пояснень позивача і відповідно доводів наведених в поясненнях представника позивача, [PERSON] не заперечує щодо проведення [PERSON] невідємних поліпшень в спірній квартирі, виконанних за власні кошти останньої. Отже, суд вважає, на підставі досліджених доказів при їх оцінки в сукупності, що належність власності [PERSON] частини спірної квартири закріплює законодавчо за останньою не тільки права але і певні обовязки по утриманню належного їй майна, зокрема, що передбачено вимогами ч. 3 ст. 13 Конституції України та ст.ст. 322, 319 ч.4 ЦК України. Крім цього, згідно Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. №572, власники квартир у квартирних житлових будинках зобов'язані: вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку (квартплату), оплачувати вартість комунальних послуг; здійснювати своєчасне проведення їх ремонту; забезпечувати технічне обслуговування конструктивних елементів і технічного обладнання. Виходячи з наведеного в судовому засіданні встановлено і даного не заперечувалося представником позивача, що протягом тривалого періоду час, а саме починаючи з 27.03. 2008 року [PERSON] вищенаведених вимог закону не дотримувалася, як власниця Ѕ частки спірної квартири, не здійснювала утримання цієї квартири, незважаючи на те, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці її було вселено до квартири [ADDRESS]; позивачем і виконання даного рішення, як вбачається з витребуваних і відповідно досліджених матеріалів виконавчого провадження № 810 по в/л 2 104 від 27.03. 2008 року відтягувалисяна підставі відповідних заяв (сторін виконавчого провадження); будь яких перешкод з боку [PERSON] в добровільному виконанні рішення про вселення до спірної квартири [PERSON] не здійснювалося, означене вище рішення суду не виконано; натомість відповідачем [PERSON] здійснювалися певні витрати на утримання всього майна, що перебуває в спільній з [PERSON] власності, тому числі і витрати на утримання частки майна останньої, а це - оплата квартплати за утримання та обслуговування будинку обслуговуючій організації ПП "Санітарія" - 2365 грн. 32 коп.; оплата за теплопостачання ОДКП Чернівціоблтепломережа- 502 грн. 63 коп.; оплата за газопостачання ДК Газ України(з врахуванням установленого в вересні 2008 року в квартирі індивідуального газового опалення) - 1883 грн. 65 коп., а всього сума витрат на утримання спільного майна складає 4751 грн. 60 коп., що підтверджується дослідженими по справі доказами квитанціями (т. 1 а.с. 110 115). Згідно зі ст. 360 ЦК України співвласник, відповідно до своєї частки в праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними майном. Отже, заявлені вимоги за зустрічним позовом на думку суду ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частину вказаних вище витрат в якості відшкодування, понесених відповідачем на утримання спільного майна, а саме в сумі 2375.80 грн. На думку суду законною є і вимога за зустрічним позовом про стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених на правову допомогу в сумі 300 грн., документально підтверджених ( т.1 а.с. 117) та у відповідності до ст. 89 ЦПК України стягненню підлягають і судові витрати, а саме 51 грн. по сплаті судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в суді ( т. 1 а.с. 107, 108). На підставі викладеного,

Outcome: approved