Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 11.11.2006 року по 15.06.2011 року перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON]. За період шлюбу 28.11.2007р. сторони придбали житловий будинок № 53 по вул.Брянській с.Ярке Поле, Кіровського району АР Крим, та земельну ділянку площею 0,238 га для обслуговування зазначеного домоволодіння, які зареєстровані за відповідачем [PERSON] Враховуючи, що вказане майно придбано сторонами за період шлюбу, та належить йому з колишньою дружиною на праві спільної сумісної власності просить визнати за ним право право власності на ? частки домоволодіння № 53 по вул.Брянській с.Ярке Поле, Кіровського району АР Крим, та ? частки земельної ділянки площею 0,238 га для його обслуговування. У судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав. Відповідач та її представник в задоволенні позову просили відмовити, зважаючи на те, що на утриманні відповідача знаходиться двоє малолітніх дітей батьками яких є позивач, та розмір аліментів, стягнутий з [PERSON] на їх утримання недостатній, тому ваажають, що частка нерухомого майна відповідача повинна складати 2/3. Представник третьої особи зазначила, що враховуючи інтереси малолітніх дітей, які проживають з відповідачем не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині 1/3 частки майна, яке суд визнає спільною сумісною власністю, залишивши за відповідачем право власності на 2/3 частки зазначеного нерухомого майна. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] Гулнора Мухамадівна з 11.11.2006 року по 15.06.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.7, 8), від якого мають дітей – [PERSON] Феріде Діляверівну, [INFO] та [PERSON] Аблязіза Діляверовича, [INFO], (а.с.29, 30). Житловий будинок № 53 по вул.Брянській с.Ярке Поле, Кіровського району АР Крим придбаний відповідачем [PERSON] в період шлюбу з позивачем за договором купівлі продажу від 28.11.2007 року, та за відповідачем 18.12.2007 року зареєстровано право власності на зазначене домоволодіння (а.с.10-12). Земельна ділянка площею 0,238 га. для обслуговування житлового будинку № 53 по вул.Брянській с.Ярке Поле, Кіровського району АР Крим придбана відповідачем [PERSON] в період шлюбу з позивачем за договором купівлі продажу від 28.11.2007 року, та за відповідачем зареєстровано право власності на зазначену земельну ділянку, що підтверджується державним актом, дослідженим в судовому засідання (а.с.13,14). Згідно зі ст.ст. 60, 63, 71 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, придбана за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Майно, яке є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними у натурі. Якщо дружина і чоловік не домовилися про порядок розділу майна, спор може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей і інші обставини, що мають істотне значення. Речі, які неможливо поділити присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Статтями 60, 70 СК України законодавець встановлює презумпцію правового статусу майна, що набуто за час шлюбу, як об’єктів права спільної сумісної власності подружжя та рівності часток подружжя у разі поділу такого майна. У такому разі позивач звільняється від доведення обставин віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя, яке має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, який заперечує проти позову, відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України має спростувати матеріально-правову презумпцію. Оскільки у судовому засіданні об'єктивно встановлено, що спірний будинок та земельна ділянка були придбані за договорами купівлі-продажу у період шлюбу позивача та відповідача, враховуючи, що позивачем не ставляться вимоги про поділ майна в натурі, суд визнає житловий будинок № 53 по вул.Брянській с.Ярке Поле, Кіровського району АР Крим, та земельну ділянку площею 0,238 га. для обслуговування житлового будинку № 53 по вул.Брянській с.Ярке Поле, Кіровського району АР Крим власністю подружжя та вважає за можливе визнати за позивачем права власності на ? частки зазначеного нерухомого майна, залишивши за [PERSON] право власності на ? частки спірного будинку та земельної ділянки, визнавши житловий будинок № 53 по вул.Брянській с.Ярке Поле, Кіровського району АР Крим та земельну ділянку площею 0,238 га, для обслуговування житлового будинку № 53 по вул.Брянській с.Ярке Поле, Кіровського району АР Крим об’єктами права спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по ? частки за кожним.. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду, частка майна дружини (чоловіка) може бути збільшена, якщо з нею (ним) проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син (дочка) за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Таким чином, збільшення частки майна на користь того з подружжя, з ким проживає дитина, можливе при наявності певної умови - якщо розмір аліментів, які така особа одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування. За змістом ст. ст. 181, 182, 183, 184, 189 СК аліменти - кошти на утримання дитини, розмір яких визначається за домовленістю між батьками чи за рішенням суду. Судом встановлено, що на виконанні у відділі ДВС Кіровського РУЮ знаходиться виконавчий лист №2-457/2011 від 12.09.2011р. про стягнення з [PERSON]У на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно. Крім того, у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що розмір аліментів які вона одержує від позивача на утримання дітей, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, вимоги про збільшення її частки у спільному майні подружжя задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до довідки відділу ДВС Кіровського РУЮ від 15.02.2013р. заборгованості з виплати аліментів [PERSON] не має. Посилання відповідача про нерегулярне отримання від позивача аліментів, та наявність заборгованості на час звернення позивача з позовом про поділ майна не може розцінюватися судом як підстава для збільшення частки майна на користь того з подружжя, з ким проживають діти. В заперечення позовних вимог відповідачем в судовому засіданні не доведено наявність обгрунтованих обставин, які б мали істотне значення при вирішенні спору в контексті відступу від засади рівності часток подружжя. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Суд вважає за можливе не стягувати з відповідача судові витрати, враховуючи заяву позивача, в якій він просить не стягувати з відповідача судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved