Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнила, та просить визнати за нею право власності на 31/200 частину житлового будинку № 147 по вул. Чайковського в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області, в порядку набувальної давності, які залишилися після [PERSON] і [PERSON], а також визнати за нею, право власності на 69/100 частин житлового будинку № 147 по вул. Чайковського в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області, в порядку забудови. Свої вимоги позивач мотивує тим, що житловий будинок № 147 по вул. Чайковського (колишня вул. Петровського, № 42) в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області на праві приватної власності зареєстрований у КП "ХРБТІ" в 1/2 частині за [PERSON], дядьком батька позивача [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом [PERSON] селищної ради 02.09.1950 року, інша 1/2 частина ні за ким не зареєстрована, що підтверджується довідкою КП ХРБТІ № Р115 від 25.02.2008 року. Рішенням виконкому [PERSON] селищної ради № 9 від 10.06.1955 року за цим будинком була закріплена земельна ділянка площею 1200 кв.м та лишки 1438 кв.м. [PERSON] разом з відповідачем [PERSON], яка є її сестрою, з моменту свого народження постійно мешкають за вищевказаною адресою в спірному будинку, до своєї смерті в цьому будинку мешкали і батьки сторін по справі [PERSON] і [PERSON]. У звязку з вітхістю старий будинок було знесено та замість нього [PERSON] було самовільно побудовано новий житловий будинок . Рішенням виконкому Харківської районної ради від 16.05.1989 року № 451 було дозволено оформити та прийняти в експлуатацію новий будинок. Після чого комісія виконкому [PERSON] селищної ради прийняла цей будинок в експлуатацію по акту, затвердженому рішенням виконкому [PERSON] селищної ради № 275а від 13.06.1989 року. А рішенням виконкому [PERSON] селищної ради № 90 від 13.02.1990 року було відмовлено в оформленні права власності на новий будинок та рекомендовано оформити право власності в суді. Питаннями узаконення і прийняття нового будинку в експлуатацію займався [PERSON], бо [PERSON] на отой час вже помер. За життя [PERSON] ні сам особисто, а після його смерті ні будь-хто з його близьких родичів, про існування яких сторонам по справі нічого невідомо, ніколи не намагались оселитися в спірному будинку, жодних претензій до них про звільнення частини будинку не висували, на спадщину ніколи не претендували. Після прийняття в експлуатацію нового будинку, [PERSON] не звертався до суду з позовом про визнання права власності на нього. Однак, з 50-х років ХХ століття, під час будівництва нового будинку, після прийняття його в експлуатацію та до самої своєї смерті 07.10.2004 року, [PERSON] добросовісно заволодів цим будинком та продовжував сумлінно, постійно, відкрито та безперервно володіти і користуватися ним, проживав в ньому разом із своєю сімєю, робив поточні та капітальні ремонти, сплачував комунальні платежі за весь будинок. Оскільки спірний будинок повинен належати батькові [PERSON] в порядку набувальної давності в цілому, а спадкоємців які прийняли спадщину після його смерті двоє, тому частки [PERSON] та [PERSON] є рівними, тобто по 1/2 частині будинку кожній з них, тому як вони також досить тривалий строк, більш ніж десять років, з моменту свого народження (з листопада 1956 року) добросовісно заволоділи цим будинком та продовжують і до цього часу сумлінно, постійно, відкрито та безперервно володіти і користуватися ним, в тому числі і частиною, що числиться належною [PERSON], проживають в ньому, роблять поточні та капітальні ремонти, сплачують комунальні платежі за весь будинок. Крім того, в період 1995-2006 років до цього будинку [PERSON] самочинно, без належного дозволу та належно затвердженого проекту до будинку була зроблена житлова прибудова на дві житлові кімнати, а також інші прибудови та господарські споруди. Однак, позивач не може прийняти будинок в експлуатацію без попереднього визнання права власності на основну його частину, в звязку з чим і звернулась до суду. До суду також звернулась [PERSON] із зустрічним позовом, який в подальшому уточнила та просить визнати за нею право власності на 31/200 частину житлового будинку № 147 по вул. Чайковського в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області, в порядку набувальної давності, які залишилися після [PERSON] і [PERSON]. В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог посилається на аналогічні обставини, які викладені в уточненому позові [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву, згідно якої, заявлені уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі, просила справу розглянути за її відсутності. [PERSON] в судове засідання не зявилась, до суду надійшла заява згідно якої вона свої зустрічні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі, а також просить справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] селищна рада Харківського району Харківської області в судове засідання не зявились, до суду надійшла заява, відповідно до якої проти позовів заперечень не мають, просять розглянути справу без присутності їх представника згідно чинного законодавства. Виходячи з наведеного, та з того, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити рішення в справі. Матеріалами справи встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Житловий будинок № 147 по вул. Чайковського (колишня вул. Петровського, № 42) в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області на праві приватної власності зареєстрований у КП "ХРБТІ" в 1/2 частині за [PERSON], дядьком батька позивача - [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом [PERSON] селищної ради 02.09.1950 року, інша 1/2 частина ні за ким не зареєстрована, що підтверджується довідкою КП ХРБТІ № Р115 від 25.02.2008 року (а.с. 9). Рішенням виконкому [PERSON] селищної ради № 9 від 10.06.1955 року за цим будинком була закріплена земельна ділянка площею 1200 кв.м та лишки 1438 кв.м,, що підтверджується відомостями, викладеними в довідках КП ХРБТІ № Р115 від 25.02.2008 року, б/н від 30.03.2012 року. Копії цього рішення в матеріалах КП ХРБТІ, в архівному відділі Харківської РДА і в Державному архіві Харківської області немає, що підтверджується їх відповідями (а.с. 170,175). [PERSON] та [PERSON], є сестрами-близнюками, народилися 17 листопада 1956 року, про що свідчать відповідні копії свідоцтв про народження (а.с. 31, 163). З моменту свого народження сторони по справі постійно мешкають за вищевказаною адресою, в спірному будинку, до своєї смерті в цьому будинку мешкали їх батьки [PERSON] і [PERSON]. У звязку з вітхістю старий будинок було знесено та замість нього батьком сторін по справі [PERSON] було самовільно побудовано новий житловий будинок літ. А-1. Рішенням виконкому Харківської районної ради від 16.05.1989 року № 451 було дозволено оформити та прийняти в експлуатацію новий будинок. Після чого комісія виконкому [PERSON] селищної ради прийняла цей будинок в експлуатацію по акту, затвердженому рішенням виконкому [PERSON] селищної ради № 275а від 13.06.1989 року (а.с. 10). А рішенням виконкому [PERSON] селищної ради № 90 від 13.02.1990 року було відмовлено в оформленні права власності на новий будинок та рекомендовано оформити право власності в суді (а.с. 174). [PERSON] помер 18 липня 1988 року, що підтверджується відповідною копією його свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 157012, виданого 17 вересня 1998 року Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 7866 (а.с. 73). Після прийняття в експлуатацію нового будинку, [PERSON] не звертався до суду з позовом про визнання права власності на нього. Однак, з 50-х років ХХ століття, під час будівництва нового будинку, після прийняття його в експлуатацію та до самої своєї смерті 07.10.2004 року, [PERSON] добросовісно заволодів цим будинком та продовжував сумлінно, постійно, відкрито та безперервно володіти і користуватися ним, проживав в ньому разом із своєю сімєю, робив поточні та капітальні ремонти, сплачував комунальні платежі за весь будинок, що підтверджується актом депутата, записами в будинковій книзі, зазначенням його імені як власника будинку в старому техпаспорті (станом на 1982-1988 роки). Таким чином, дані обставини є підставою для набуття [PERSON] права власності на спірний житловий будинок в цілому в порядку набувальної давності, відповідно до ст. 344 ЦК України, оскільки володіння і користування будинком відбувалося ним більш ніж десять років. Батько сторін по справі - [PERSON] помер 07 жовтня 2004 року, про що свідчить копія свідоцтва про його смерть серії 1-ВЛ № 469806, виданого 08 жовтня 2004 року [PERSON] селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 103 (а.с. 40). Мати сторін по справі [PERSON] померла 24 серпня 1989 року, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 1261 ЦК України [PERSON] та [PERSON], діти померлого, є єдиними його спадкоємцями за законом першої черги, спадщину вони прийняли, тому як постійно зареєстровані і мешкали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, згідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, про що свідчить запис у будинковій книзі (а.с. 171-173). На підставі документів, які містяться в матеріалах справи, можна зробити висновок, що спірний будинок повинен належати батькові [PERSON] в порядку набувальної давності в цілому, а спадкоємців які прийняли спадщину після його смерті двоє, тому частки [PERSON] та [PERSON] є рівними, тобто по 1/2 частині будинку кожній, оскільки вони, більш ніж десять років з моменту свого народження (з листопада 1956 року) добросовісно заволоділи цим будинком та продовжують до цього часу сумлінно, постійно, відкрито та безперервно володіти і користуватися ним, в тому числі і частиною, що числиться належною [PERSON], проживають в ньому, роблять поточні та капітальні ремонти, сплачують комунальні платежі за весь будинок, що підтверджується актом депутата (а.с. 177), довідкою [PERSON] селищної ради (а.с. 162), записами в будинковій книзі (а.с. 171-173), згідно з ч. 2 ст. 344 ЦК України можливо приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вони є. Дані обставини є підставою для набуття [PERSON] та [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку за кожною. Крім того, в період 1995-2006 років до цього будинку [PERSON] самочинно, без належного дозволу та належно затвердженого проекту до будинку була зроблена житлова прибудова літ. А1-1, розміром 4,70х8,60 м на дві житлові кімнати житловою площею 34,60 кв.м., прибудова літ. А2-1 розмірами 2,40х5,90 м і прибудова літ. А3-1 розмірами 3,20х5,90м загальною площею 28,20 кв.м, тамбур літ. а розмірами 2,30х2,40 м загальною площею 4,0 кв.м, а також надвірні будівлі тамбур літ. б розмірами 1,2х2,25 м до літньої кухні літ. Б, сарай літ. Е розмірами 3,20х1,90 м, сарай літ. И розмірами 6,80х8,30 м, вбиральня літ. Ж, літній душ літ. З, зливна яма літ. К, як місцева очисна каналізаційна споруда. Рішенням виконкому [PERSON] селищної ради № 127 від 08.04.2008 року було надано дозвіл на збереження всіх цих будівель, а право власності на них рекомендовано оформити згідно чинного законодавства (а.с. 5). КП Архітектурне бюро Харківського району було проведено обстеження цих будівель, про що 18.03.2008 року був складений висновок про стан забудови на присадибній ділянці, згідно якого самочинне будівництво виконано в межах присадибної ділянки садиби № 147 по вул. Чайковського в смт Безлюдівка Харківського району Харківської області, але з порушенням будівельних норм, відповідають вимогам ДБН 360-92** і можуть бути збережені. Однак, право власності на зазначені прибудови та надвірні будівлі визнано не було, частка яких по відношенню до вартості усього будинку ще не визначалася, ідеальні частки у зв'язку з цим не перерозподілялися (а.с. 11). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8315 від 23.11.2012 року ідеальна частка усіх зроблених [PERSON] прибудов по відношенню до вартості усього будинку складає 69/100 частин, а ідеальна частка житлового будинку літ. А-1 з існуючими в ньому надвірними будівлями (літньою кухнею літ. Б, сараєм літ. В, льохом літ. Г, підпорною ст. № 4, колодязем № 5, сходами № 7, огорожею № 1, хвірткою № 2, воротами № 3, хвірткою № 6) № 147 по вул. Чайковського в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області у звязку з зробленими в ньому прибудовами складає 31/100 частин. Таким чином, [PERSON] має право власності на 69/100 частин цього будинку в порядку забудови, та на 31/200 частин (31/100 : 2) - в порядку набувальної давності. З відповіді Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 25.07.2012 року № 2105/02.14 вбачається, що після [PERSON], який помер 18.07.1988 року, спадкова справа не заводилась, ніхто зі спадкоємців не звертався з питань оформлення права власності, свідоцтв про право на спадщину держнотконтора не видавала. Після Ксмерті [PERSON], який помер 07.10.2004 року, з заявами про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто із спадкоємців не звертався, свідоцтво про право на спадщину держнотконтора не видавала (а.с. 191). Згідно вимог ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною 3 цієї статті передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Як вбачається із ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, що передбачено ст. 1261 ЦК України. Частиною 3 статті 1268 ЦК України, встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Виходячи з вищевикладеного, та беручи до уваги, що [PERSON] позов [PERSON] визнає, та [PERSON] зустрічний позов визнає в повному обсязі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, не суперечать закону та підлягають задоволенню. \~ \~ \~ Судові витрати суд залишає за рахунок сторін. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved