Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-26 00:00:00

Позивач 25 грудня 2012 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилався на те, що шлюб з відповідачкою у 2005 році було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська та виконавчим листом від 19 квітня 2004 року з позивача утримуються аліменти на користь відповідачки на утримання [PERSON] в розмірі ? частини з його заробітку (доходу) щомісячно. Дані виплати проводилися шляхом утримання в розмірі ? частин від заробітної плати, або ? частки від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого діючим законодавством України на момент безробіття. Позивач вказує, що в силу своїх можливостей в добровільному порядку сплачував аліменти. Після розірвання шлюбу з відповідачкою позивач в друге уклав шлюб з [PERSON]. Від даного шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. У зв`язку з даними обставинами, після народження другої дитини у позивача в силу ст. 180 СК України виник обов`язок забезпечити її життя належним чином, надаючи їй матеріальне забезпечення не нижче 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач в позові зазначає, що його дружина не працює, оскільки знаходиться в декретній відпустці за доглядом за дитиною до трьох років. На сьогодні сім`я має дохід лише з соціальної допомоги на дитину та від нестабільних, мінливих заробітків позивача, але цих заробітків не вистачає. Після звільнення з приватного підприємства «Будмонтажкомплект» у 2008 році позивач є безробітною людиною, та не має стабільного заробітку. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам, виданої Ленінським ВДВС ДМУЮ, станом на грудень 2012 року позивач повинен сплачувати аліменти в сумі 703,71 грн., яка нараховувалася відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» згідно експрес-інформації Державного комітету статистики України про середньомісячну заробітну плату штатних працівників у м. Дніпропетровськ. Вказує, що така сума для нього є неприпустимою, оскільки його матеріальний стан на сьогоднішній день не надає можливості виплачувати аліменти в повному обсязі. Позивач просив зменшити розмір аліментів, що стягуються та призначити виплату аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі, що буде дорівнюватися 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину та складатиме 360 грн. з подальшою індексацією цієї суми. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог, посилалася на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що на даний час вона знаходиться в декретній відпустці за доглядом за дитиною до трьох років та не має заробітку. Крім того, їх син [PERSON] дуже часто хворіє та потребує постійного лікування та щорічного оздоровлення. Представник третьої особи у судовому засіданні просила прийняти рішення згідно діючого законодавства з урахуванням інтересів дитини. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступним підставам. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 18 березня 2005 року було розірвано (а.с.46). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.47). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2004 року, вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісячно, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], починаючи з 04 березня 2004 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.28). Встановлено, що позивач на даний час не працевлаштований та згідно довідки Ленінського ВДВС ДМУЮ станом на 27.03.2013 року має заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 17752,26 грн. (а.с.48). Встановлено, що 19 листопада 2011 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON], від якого у них є малолітня дитина - [PERSON], [INFO] (а.с.12,13). Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Встановлено, що відповідач на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років з 28 грудня 2011 року по 01 листопада 2014 року (а.с.49), а тому суд приходить до висновку, що зменшення розміру аліментів на утримання сина значно погіршить матеріальний стан відповідача. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них. Зазначені обставини, за змістом цієї норми, можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів лише у тому разі, коли погіршення матеріального та сімейного стану суттєво впливає на здатність боржника сплачувати аліменти у попередньому розмірі. Проте, не є підставою, в розумінні ч.1 ст.192 СК України, для зменшення розміру аліментів обгрунтування позивача щодо зміни його сімейного стану. Крім того, за змістом ст.ст.150, 180 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя. За таких обставин суд вважає, що визначений рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2004р. розмір стягуваних з [PERSON] на утримання його сина [PERSON], [INFO] аліментів у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, відповідає вимогам законодавства з врахуванням можливостей обох батьків щодо утримання дитини та потреб самої дитини, а передбачені законом підстави для його зменшення відсутні. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано суду доказів щодо зменшення його заробітку з дня призначення аліментів та на час подачі позову до суду, щодо зміни його матеріального становища, погіршення або поліпшення стану його здоров'я, він фізично здоровий і може працювати, тому той факт, що позивач не працює, не є підставою для зменшення розміру аліментів. Доводи позивача щодо його матеріальної неспроможності сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, є неспроможними, непереконливими. Так, позивач стверджуючи, що він не має роботи, не став на облік в районний центр зайнятості для отримання допомоги від держави у в зв'язку з безробіттям, що вказує на його байдуже ставлення як до свого матеріального стану так і до сплати аліментів на утримання сина. Враховуючи викладене, а насамперед інтереси дитини, суд вважає, що розмір аліментів, стягуваних з позивача на користь відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO] згідно рішення суду від 19.04.2004р. не є значним, та таким що ставить в тяжке матеріальне становище позивача, а обставини, наведені ним на підставу зменшення розміру аліментів, не свідчать про необхідність зміни їх розміру в сторону зменшення, а тому суд відмовляє в позові про зменшення розміру аліментів. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги майнового характеру оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають.

Outcome: dismissed