Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-24 00:00:00

В листопаді 2011 року прокурора Дніпропетровського району в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства у Дніпропетровській області звернувся до суду з даним позовом. Уточнивши позовні вимоги просив визнати недійсним розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 12.11.2008 року про виділення [PERSON] земельної ділянки на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області та виданий на його підставі Державний акт на право власності. В обґрунтування позову посилався на те, що відчуження земельної ділянки стало наслідком злочинних дій заступника начальника відділу Держкомзему у Дніпропетровському районі [PERSON], оскільки вона відноситься до земель водного фонду і передача її у власність громадянам для ведення садівництва не допускається. Також просив скасувати реєстрацію такого акту в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2012 року позовні вимоги задоволені частково. Визнано недійсним розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №4668-р від 12.11.2008 року. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, серії [NUMBER], виданий 27 листопада 2008 року на ім'я [PERSON], кадастровий номер [NUMBER] Стягнуто з [PERSON] на користь держави 107 грн. 30 коп. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду від 18.12.2012 року, [PERSON] звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2012 року в частині задоволеня позовних вимог скасувати, та відмовити в цій частині, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати з наступних підстав. Встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, що розпорядженням голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №4бб8-р від 12.11.2008 року [PERSON] було виділено земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,12 га на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. 27.11.2008 року на підставі даного розпорядження виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (кадастровий номер [NUMBER]). З проекту землеустрою ТОВ «Дніпрозем» щодо відведення земельної ділянки у власність відповідача, вбачається, що спірна земельна ділянка розташована вздовж річки Оріль. За результатами перевірки дотримання вимог земельного законодавства при передачі земельної ділянки у приватну власність [PERSON] було встановлено, що вказана ділянка розташована на відстані менш ніж 50 метрів від урізу води р. Оріль (від 27 до 35) і в силу закону віднесена до земель водного фонду (акт Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель відділу Держкомзему у Дніпропетровському району Дніпропетровської області від 30.06.2010 року). Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.07.2012 року було засуджено [PERSON], який на момент виділення земельної ділянки обіймав посаду заступника начальника відділу Держкомзему у Дніпропетровському районі, за ч.І ст.364, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України за фактом службового підроблення та зловживання службовим становищем, що спричинило тяжких наслідків державним інтересам. Даним вироком встановлено порушення заступником начальника відділу Держкомзему у Дніпропетровському районі [PERSON] вимог ст.ст.58-60 ЗК України, ст.ст.87-89 ВК України, а саме, погодження відведення земельної ділянки у власність [PERSON] без розробки та затвердження проекту водоохоронної зони (висновок відділу Держкомзему у Дніпропетровському районі №8342 від 10.11.2008 року). Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що згідно із ч.1 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), а відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані із його недійсністю. Однак, із вказаними висновками погодитись не можна, оскільки суд не застосував матеріальний закон, який підлягав застосуванню: ч.1 ст. 155 Земельного Кодексу України, і не застосував процесуальний закон, який підлягав застосуванню: ч.2 ст. 59 ЦПК України. Відтак, рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1, ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення. Згідно із ч.1 ст. 155 Земельного Кодексу України (2001 року) підставою для визнання державного акту на землю недійсним є порушення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування права іншої особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою. Із матеріалів справи не вбачається, що при видачі [PERSON] державного акту на право приватної власності на земельну ділянку були порушені права інших осіб на вказану земельну ділянку. Крім того, згідно із ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненню злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і не встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Посилання позивача на порушення норм природоохоронного та водного законодавства не є підставою для визнання державного акту на землю недійсним. Апеляційний суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову прокурора в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства у Дніпропетровській області слід відмовити.

Outcome: dismissed