Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-21 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору, укладеного між відповідачем та його батьком [PERSON] про дарування ј частки квартири № 133, по бул. Шевченко, буд. 64А в м. Маріуполі недійсним та нікчемним. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням апеляційного суду Донецької області від 27.04.2010 року стягнуто з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 64080 гривень, 3% річних у розмірі 4315 гривень та судові витрати у розмірі 2060 гривень, а всього 172737 гривень. З метою забезпечення позову ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 19.06.2008 року накладено арешт на ј частки квартири № 133, по бул. Шевченко, буд. 64А в м. Маріуполі, яка направлена до БТІ м. Маріуполя та нотаріальної контори м. Маріуполя для виконання. За рішенням суду було видано виконавчий лист, якій він надав до виконавчої служби. Але при зверненні до Жовтневого відділу державної виконавчої служби, він дізнався, що відповідач подарував ј частки квартири № 133, по бул. Шевченко, буд. 64А в м. Маріуполі своєму батьку [PERSON] У звязку із невиконання вимог заборони відчуження, відповідач з метою уникнути відчуження його майна вчинив цей правочин. У подальшому у судовому засіданні уточнив позовні вимоги та просив визнати спірний договір лише недійсним. 31.05.2012 року ухвалено заочне рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним було задоволено на підставі ст. 203 ЦК України та визнано недійсним договір дарування ј частки квартири № 133, по бул. Шевченко, буд. 64-а в м. Маріуполі за № 1121, укладений 25.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою суду від 14.08.2012 року заочне рішення суду було скасовано. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги на підставах, вказаних в позовній заяві та просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що відповідач подарував належну йому частину квартири своєму батькові без наміру створення правових наслідків, а лише з метою уникнути стягнення з нього за рішенням суду суми у розмірі 172737 гривень, тому вважав даний договір фіктивним. Доказів, на підтвердження того, що ухвала суду про накладення арешту від 19.06.2008 року була направлена до нотаріальної контори, у нього не має, зазначену ухвалу він надавав лише до БТІ м. Маріуполя. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Пояснив, що ухвала суду від 19.06.2008 року про накладення арешта на майно відповідача, останнім не оскаржувала ся, була направлена до БТІ у м. Маріуполі. Судові рішення повинні виконуватися на всій території України та невиконання ухвали суду про накладення арешту на майно відповідача тягне визнання недійсним спірного договору дарування. Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо заявленого позову, вказавши, що спірний договір дарування між ним як дарувальником та його батьком як обдарованим, укладений на законних підставах. При укладенні договору дарування ним було надано перелік документів на вимогу нотаріуса, жодних претензій при перевірці даних документів з боку останнього не було. Також при укладенні спірного договору йому не було відомо про наявність ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 19.06.2008 року про накладення арешту на його майно, зокрема на ј частки квартири № 133, по бул. Шевченко, буд. 64-а в м. Маріуполі, дану ухвалу суду він не отримував, у судовому засіданні при її прийнятті та оголошенні він присутнім не був. Третя особа у судове засідання не зявився, до суду надав заяву з клопотанням розглянути справу у його відсутність за участю його представника [PERSON], та просив відмовити у задоволенні позову./а.с.74/. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні, оскільки [PERSON] не було відомо про накладення арешту на частину квартири, яку подарував йому син [PERSON], дар у вигляді ј частини квартири 133 по бул. Шевченко, 64-а, в м. Маріуполі він отримав, договір дарування зареєстрував в БТІ м. Маріуполя, на час розгляду справи з урахуванням частки, яку йому подарував син, він є власником Ѕ частки квартири 133, сплачує за неї комунальні послуги, зареєстрований та проживає в ній. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З метою забезпечення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 19.06.2008 року по справі № 2-2279/08 було накладено арешт на ј частки квартири № 133, по бул. Шевченко, буд. 64-а в м. Маріуполі та вказано, що вказану ухвалу направити до БТІ м. Маріуполя. /а.с.9/. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 27 квітня 2010 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] суму боргу 64080 грн, 3% річних у розмірі 4315 гривень та судові витрати у розмірі 2060 гривень, а всього 172737 гривень./а.с.10,11/. [PERSON] належала ј частка квартири 133 по бул. Шевченко, в м. Маріуполі, згідно відповіді міського відділу комунального господарства Міського бюро технічної інвентаризації № 96 від 26.05.2008 року, та згідно договору про визначення розміру часток у спільній сумісній власності від 14.10.2010 року/а.с.68, 117/. 25.12.2010 року згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1121, [PERSON] подарував [PERSON] належну йому ј частку квартири 133, що знаходиться в буд. 64-а, по бул. Шевченко, в м. Маріуполі. Згідно п. 6 вказаного договору дарування відсутність заборони відчуження нерухомого майна, яке є предметом цього договору, підтверджується витягом, наданим з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 29829851 від 25.12.2010 року. /а.с.86/. Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 29829851 від 25.12.2010 року, станом на дату укладення спірного договору дарування, а саме на 25.12.2010 року інформація стосовно заборони, арешту відчуження квартири 133, в будинку 64-а по бул. Шевченко, в м. Маріуполі в Єдиному реєстрі заборон відсутня. /а.с.100/. На підставі та на виконання укладеного договору дарування від 25.12.2010 року [PERSON] 31.01.2011 року зареєстрував право власності на ј частку квартири 133, що знаходиться в буд. 64-а, по бул. Шевченко, в м. Маріуполі, про що свідчить витяг про державну реєстрацію прав № 28837998 від 31.01.2011 року. /а.с.87/. [PERSON] зареєстрований за по бул. Комсомольському[ADDRESS] в м. Маріуполі, його батько, [PERSON], зареєстрований по бул. Шевченко, буд. /а.с.36, 91,92/. Із повідомлення Маріупольського бюро технічної інвентаризації № 5157 від 15.05.2012 року вбачається, що згідно ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 19 червня 2008 року було зареєстровано арешт на ј частки квартири № 133, по бул. Шевченко, буд. 64А в м. Маріуполі, яка належала [PERSON], а 31.01.2011 року було зареєстровано договір дарування № 1121 від 25.12.2010 року на ј частки зазначеної квартири за [PERSON]./а.с.27/. Згідно відповіді голови Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 12.11.2012 року в судовому засіданні 19.06.2008 року по цивільній справі № 2-412/10 (2-2279/08) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу, [PERSON] не був присутнім. Також в матеріалах справи відсутня розписка про отримання [PERSON] ухвали про забезпечення позову про накладення арешту на ј частину квартири № 133, що розташована по бул. Шевченко, 64-а, в м. Маріуполі. /а.с.112/. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 234 ЦК України передбачено, що фіктивним правочином є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним. Позивачем не доведено як умислу [PERSON] та [PERSON] на укладення спірного договору дарування для вигляду без створення правових наслідків, так і того, що сторони спірного правочину знали про наявність заборони відчуження ј частки квартири 133 по бул. Шевченко, 64-а, в м. Маріуполі. Подані [PERSON] до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя при розгляді справи за позовом [PERSON] до нього про стягнення заборгованості, заяви про заміну виду забезпечення позову та скасування забезпечення позову стосувалися лише забезпечення позову стосовно накладення арешту на автомобілі відповідача, та ніяким чином не мали відношення до його нерухомого майна. Крім того, [PERSON] учасником цивільного судочинства по розгляду спору між [PERSON] та [PERSON] не був. Тому суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та підлягають залишенню без задоволення. На підставі ст. ст. 11, 203, 215, 234, 717 ЦК України,

Outcome: dismissed