Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що уклав з відповідачем [PERSON] договір позики грошей у сумі 22800 грн., про що вона власноручно написала розписку від 02 квітня 2010 року. Також мотивує позов тим, що відповідачка зобовязалася сплатити перший внесок до 15.04.2010 р., а решту суми рівними частинами до вересня 2010 року, однак, взяте зобовязання не виконала. Після прострочення першого внеску він направив їй рекомендованого листа від 29.04.2010 р. з пропозицією дострокового повернення всієї суми боргу до 05 травня 2010 року, але відповідачка до теперішнього часу борг не сплатила, тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] 22800 грн. боргу за договором позики та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоч про місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином. Однак, відповідачка надала суду письмові заперечення, з яких убачається, що вона не визнає позову, бо ніякого договору позики з [PERSON] вона не укладала, але дійсно в присутності двох свідків [PERSON] і [PERSON] написала розписку на вимогу [PERSON] та погрози працівників міліції, що її доньку [PERSON] заарештують, так її підозрювали у причетності до крадіжки грошей на підприємстві [PERSON] Але на час написання розписки вона не мала наміру віддавати [PERSON] ці гроші, бо донька не була причетна до крадіжки і таких грошей в них ніколи не було, й таку розписку писала, так як сподівалася, що за цей час працівники міліції розберуться, хто вкрав гроші. Оскільки [PERSON] не позичав їй 22800 грн., то просить відмовити у задоволенні його позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 24.05.2012 р. позов також не визнав і пояснив, що його довірителька [PERSON] ніякого договору позики грошей з [PERSON] не укладала і просив відмовити у задоволенні його позовних вимог. Допитана в судовому засіданні 24.05.2012 р. свідок [PERSON] показала, що працює разом з [PERSON] й дійсно 02.04.2010 р. остання в її присутності та [PERSON] написала розписку, що позичила у [PERSON] гроші в сумі 22800 грн. Свідок [PERSON] надала суду показання аналогічні показанням [PERSON] Допитана в суді 24.05.2012 р. свідок [PERSON] показала, що раніше працювала бухгалтером на МП Завод автопричепів, запчастин, директором якого є [PERSON], а в березні 2010 року вже там не працювала, але на прохання [PERSON] виконувала окремі доручення. Також [PERSON] суду показала, що з каси підприємства зникли гроші і її запідозрили в крадіжці, викликали в міліцію, але тих грошей вона не крала. Але щоб до неї не було претензій, то її мама [PERSON] написала розписку, що взяла гроші в [PERSON] в борг. Допитаний судом 24.05.2012 р. свідок [PERSON] показав, що проживає у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] і з її слів йому відомо, що вона написала розписку, що позичила гроші у [PERSON], але насправді ніяких грошей в нього вона не позичала, бо до того навіть не була з ним знайома, й таких грошей в них ніколи не було. А таку розписку змушена була написати, бо їх доньку [PERSON] підозрювали у крадіжці грошей на підприємстві [PERSON] Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Так, згідно ст.ст. 1046 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму суму коштів, і такий договір вважається укладеним з моменту передання грошей, а на підтвердження його укладення може бути представлена розписка позичальника. Договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, що виступають предметом цього договору. З розписки [PERSON] від 02 квітня 2010 року вбачається, що 02.04.2010 р. вона позичила у [PERSON] гроші в сумі 22800 грн. і зобовязалася сплатити їх в сумі 7000 грн. до 15.04.2010 р., а решту до вересня 2010 р. Виходячи зі змісту ст. 1047 цього Кодексу, письмова форма договору позики є обовязковою, якщо позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми, і якщо сума договору перевищує в 10 разів неоподатковуваний мінімум доходів громадян, але згідно ст. 218 ЦК України в разі недотримання письмової форми договору позики у цих випадках договір вважається дійсним. При цьому відповідно до вимог ст. 218 ЦК України при розгляді справи у суді не допускається посилання на показання свідків в підтвердження договору позики, а заперечення однією з сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Також згідно ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були ним одержані або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором, при цьому якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини), то безгрошевість такого договору, тобто, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, не може ґрунтуватися на поясненнях свідків, а може бути підтверджено лише належними і допустимими доказами (ст.ст. 58, 59 ЦПК України). А таких доказів відповідачкою суду не надано. Враховуючи, що у вказаній розписці вказані найменування і координати позикодавця і позичальника, строк і порядок повернення позики, то наявність у позикодавця [PERSON] розписки підтверджує отримання позичальником [PERSON] грошових коштів в сумі 22800 грн., тобто, укладення між ними договору позики. Разом з тим, суд вважає необґрунтованим посилання відповідачки та її представника на фіктивність цієї розписки, що начебто, при її написанні вона ніяких грошей не отримала та не мала наміру повертати вказані в ній грошові кошти, і для цього й запропонувала [PERSON] і написала таку розписку у присутності свідків на місці своєї роботи, виходячи з наступного. Так, згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Тобто, такий правочин характеризується тим, що сторони вчиняють його лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний, при цьому для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін. Коли ж одна з сторін діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, то такий правочин не можна визнати фіктивним. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. А відповідачкою не надано суду доказів, що оспорюваний договір позики вони укладали лише для вигляду, натомість відповідач [PERSON] в суді це категорично заперечив. Про вказане свідчить і той факт, що після прострочення першого внеску (15.04.2010 р.) він 29.04.2010 р. направив [PERSON] рекомендований лист з пропозицією дострокового повернення всієї суми боргу до 05.05.2010 р. Допитані судом свідки [PERSON] і [PERSON] теж заявили, що при підписанні цієї розписки [PERSON] не говорила, що не має наміру не віддавати [PERSON] гроші. Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Разом з тим, рішенням Глухівського міськрайонного суду від 21 червня 2012 року (справа 1804/1645/2012, №2/1804/362/2012) було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання цього договору позики недійсним і за апеляцією [PERSON] ухвалою колегії суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області від 24 липня 2012 року вищевказане рішення залишено без змін, тобто, набрало законної сили. Оскільки судом встановлено, що відповідачка до теперішнього часу не виконала свого зобовязання за договором позики, боргу не повернула, то суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі і з [PERSON] необхідно стягнути на його користь 22800 грн. заборгованості за договором позики. Також згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 228 грн. по оплаті судового збору та 1200 грн. за надання правової допомоги. На підставі ст.ст. 204, 218, 1046 1051 ЦК України та

Outcome: approved