Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-02 00:00:00

Державне підприємство «Завод ім. В.О. Малишева»звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому з урахуванням уточнень просить зобовязати [PERSON], [PERSON], які мешкають за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 2, к. 1, звільнити самовільно зайняте приміщення. Крім того, просить покласти на відповідачів судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Державне підприємство «Завод імені [PERSON]»утримує на балансі гуртожиток за адресою: м. Харків, вул. Киргизька 2. Згідно Спільного рішення адміністрації та об'єднаного профспілкового комітету ДП «Завод імені [PERSON]»від 04.05.2011 року [PERSON] С.1. та його родині надано кімнату № 1 в сімейному гуртожитку по вул. Киргизька, 2. [PERSON] був виданий ордер №2 від 04.05.2011р., в якому зазначено, що надана площа для проживання становить 25,4 кв.м. Згідно акту технічного стану від 14 лютого 2012 року комісією державного підприємства «Завод імені [PERSON]»встановлено, що кімната №1 згідно протоколу спільного рішення № 30 від 16.05.2011 року виділена і закріплена за працівником заводу [PERSON] і його дочкою [PERSON] Мешканцем [PERSON] проведений самозахват місць спільного використання - частина коридору і частину спільної душової, що зазначено у витязі з технічного паспорту від 23.06.2011 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідачі надали заперечення проти позову, в яких просять в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Доводи своїх заперечень обґрунтовують тим, що ними не вчинялись дії з самовільного зайняття приміщень загального користування. Згідно спільного рішення адміністрації та об'єднаного профспілкового комітету ДП «Завод імені [PERSON]»від 04.05.2011 року [PERSON] С.1. та його родині надано кімнату № 1 в сімейному гуртожитку по вул. Киргизька 2. Для поселення у гуртожиток ордер не видавався, комендант гуртожитку показав відповідачам окреме ізольоване приміщення, яке їм виділене, кімнату № 1, що складається з трьох приміщень, та віддав ключі. Тривалий час відповідачі користуються вказаним приміщенням, ніякого перепланування або захвату приміщень не здійснювали, з боку позивача не висувались претензії щодо займаної площі. Комунальні платежі згідно листа позивача відповідачі сплачують за всю займану площу. У судовому засіданні відповідачі та їх представник [PERSON] вимоги заперечень підтримали у повному обсязі, просять в задоволенні позову відмовити. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що на балансі ДП «Завод ім. В.О. Малишева»перебуває гуртожиток, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 2. Сторонами не оспорюється, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є працівниками ДП «Завод ім. В.О. Малишева». Спільним рішенням адміністрації та обєднаного профспілкового комітету ДП «Завод ім. В.О. Малишева»від 04.05.2011 року надано [PERSON] з сімєю кімнату № 1 у сімейному гуртожитку по вул. Киргизькій, 2. Згідно ордеру № 16, копія якого надана до матеріалів справи представником позивача, [PERSON] та його сімї виділена кімната № 1 у будинку № 2 по вул. Киргизькій у м. Харкові площею 25,4 кв.м. У судовому засіданні свідок [PERSON] начальник УЖКГ пояснила, що фактично ордер № 16 [PERSON] не видавався, оскільки це документ внутрішнього обліку. Як вбачається з матеріалів справи, 23.02.2012 року комісією у складі: голови комісії енергетика УЖКГ [PERSON], старшого майстра УЖКГ [PERSON], провідного інженера УЖКГ [PERSON], зав. гуртожитком [PERSON], слюсарем СТС [PERSON] складено акт, згідно якого [PERSON] та його донькою [PERSON] проведено самозахват та самовільне переобладнання та перепланування місць спільного користування частини коридору (встановлення дверей у спільному коридорі) та частина спільної душової (переобладнана у кухню). У відповідності до ст. 127 Житлового кодексу УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті [PERSON] народних депутатів. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 128 Житлового кодексу УРСР порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Статтею 129 Житлового кодексу УРСР визначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Порядок надання жилої площі в гуртожитках підприємств, установ, організацій, користування цими гуртожитками та їх утримання встановлено Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою [PERSON] Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. N 208. Згідно п.п. 9, 10 Примірного положенням про гуртожитки жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. При одержанні ордера пред'являються паспорти всіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Форма ордеру наведена у додатку до Примірного положенням про гуртожитки. Зокрема, зазначено, що ордер видається громадянину, про його отримання особа розписується на корінці ордера. Також зазначено, що при вселенні ордер здається в житлово-експлуатаційну організацію, а при її відсутності завідуючому (директору) гуртожитком підприємства, установи, організації. Як вбачається з доданої до матеріалів справи позивачем [PERSON] видачі ордерів на сімейні гуртожитки, підпис [PERSON] на корінці ордера № 16 у графі «Ордер одержав _____ дата, підпис»відсутній. Допитана у судовому засіданні у якості свідка начальник УЖКГ ДП «Завод ім. В.О. Малишева»[PERSON] пояснила, що фактично ордер № 16 [PERSON] не видавався, оскільки це документ внутрішнього обліку; ордер є підставою для заселення особи у гуртожиток та обліку осіб, яким надано право проживання у гуртожитку. При цьому судом встановлено, що площа, яка, на думку позивача, надана у гуртожитку для проживання [PERSON] та членам його сімї зазначена тільки у ордері № 16. Згідно п. 14 Примірного положенням про гуртожитки вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера. Тому, хто вселяється в гуртожиток, вказується надана жила площа, видаються необхідний інвентар, постільні речі, перепустка на право входу в гуртожиток. Він повинен бути ознайомлений з правилами внутрішнього розпорядку, правами й обов'язками мешканців гуртожитку. З пояснень [PERSON] у судовому засіданні встановлено, що поселення його у гуртожиток проводила завідуюча гуртожитком, вона вказала йому, яка саме площа надається йому у користування кімната № 1, що складається з трьох приміщень, та віддала ключі від дверей, що розташовані у загальному коридорі. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] особа, що займала кімнату № 1 у гуртожитку по вул. Киргизькій, 2 до вселення в неї відповідачів, пояснив, що на час його вселення та проживання у приміщенні вхідні двері у загальному коридорі вже бути встановлені. Свідок [PERSON] заступник генерального директора ДП «Завод ім. В.О. Малишева»по соціальним та побутовим питанням на час поселення [PERSON] у гуртожиток, у судовому засіданні пояснив, що до вселення [PERSON] на членів його сімї у кімнату № 1 у гуртожитку по вул. Киргизькій, 2 у м. Харкові, зазначена кімната вже була переобладнана та складалась з трьох приміщень. Свідок [PERSON] перший заступник генерального директора ДП «Завод ім. В.О. Малишева»на час поселення [PERSON] у гуртожиток, у судовому засіданні пояснив, що адміністрацією підприємства надавалось погодження для виділення [PERSON] та членам його сімї всього блоку кімнати № 1. В звязку з цим у судовому засіданні ним підтверджено підписання від імені ДП «Завод ім. В.О. Малишева»листа директору КП «Харківське міське БТІ»(№ 250/98 від 20.06.2011 року) з проханням внесення змін до технічного паспорту гуртожитку по вул. Киргизька, 2. З зазначеного листа вбачається, що [PERSON] та членам його сімї виділено кімнату № 1 загальною площею 57,49кв.м., у тому числі житлова площа 25,4кв.м., підсобна площа 32,09кв.м. Досліджений у судовому засіданні оригінал Технічного паспорту гуртожитку по вул. Киргизькій, 2 у м. Харкові містить зміни, внесені на підставі листа № 250/98 від 20.06.2011 року. З рахунку для оплати комунальних послуг за 2011 та 2012 роки, а також листа Управління житлово-комунального господарства ДП «Завод ім. В.О. Малишева»№ 97/98 від 09.04.2012 року вбачається, що розрахунок плати за комунальні послуги здійснено позивачем з урахуванням площі, яка зайнята [PERSON] у розмірі 90,56кв.м. у 2011 році та 74,50кв.м. у 2012 році. Допитана у судовому засіданні у якості свідка начальник УЖКГ ДП «Завод ім. В.О. Малишева»[PERSON] підтвердила, що здійснення нарахування комунальних платежів відбувається з урахуванням всієї фактично зайнятої відповідачами площі. Крім того, свідок також зазначила, що [PERSON] не повідомлявся про те, що він незаконно зайняв спірні приміщення. Приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому, позивачем до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про самовільне зайняття [PERSON], [PERSON] приміщення кімнати № 1 у гуртожитку по вул. Киргизька, 2 у м. Харкові. Також суд зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У позовній заяві та уточненнях до неї позивачем не визначено, яка конкретно площа, на його думку, самовільно зайнята відповідачами. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені у ст. 16 ЦК України. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно п. 44 Примірного положенням про гуртожитки громадян, які самоправно зайняли жилу площу в гуртожитку, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Громадяни можуть бути виселені з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення також на підставах, передбачених частиною першою статті 116 Житлового кодексу Української РСР. Частиною 3 ст. 116 Житлового кодексу Української РСР визначено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобовязання [PERSON], [PERSON] звільнити самовільно зайняте приміщення.

Outcome: dismissed