Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування мотивуючи свої вимоги тим, що 13.02.2012 року о 15 год. 05 хв., на бульварі Шевченка - вул. Краснодонській у місті Донецьку, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ Деу Нубіра д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу ЗАЗ 110247 д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] Зазначає, що 23.03.2012 року постановою Калінінського районного суду м. Донецька, [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Звертає увагу суду на те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/1392937, укладеним 10.02.2012 року з терміном дії до 10.02.2013 року з Приватним акціонерним товариством «Акціонерна Страхова Компанія «ІнтерТрансПоліс». Посилається на те, що 14.02.2012 року ним підставі даної події та у відповідності до ст. 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідачу подано заяву про настання випадку, що має ознаки страхового та заяву про виплату страхового відшкодування. Зазначає, що для визначення матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту автомобіля ЗАЗ 110247 д/н [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ним 16.02.2012 року було подано заяву про визначення вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу і дане дослідження було проведене ФОП [PERSON] за виконання якого він поніс витрати в розмірі 400,00 грн. Звертає увагу суду на те, що Звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ЗАЗ 110247 д/н [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди № 1763-160212-у від 22.02.2012 року, встановлено, що вартість матеріального збитку складає 10 048, 82 грн. Посилається на те, що станом на 05.04.2012 року відповідач отримав всі необхідні документи зі сторони потерпілого за даною подією, яка містить ознаки страхового випадку, однак станом на день звернення з даним позовом до суду так і не виконав свої зобов'язання та не виплатив страхове відшкодування. Зазначає, що враховуючи вищевикладене, відповідач зобов'язаний сплатити йому страхове відшкодування за даним випадком з урахуванням франшизи у повному обсязі, що дорівнює 9 048,82 грн., а також, відповідно до ч. 3 ст. 34 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зобов'язаний відшкодувати витрати на проведення експертизи (дослідження) КТЗ у розмірі 400,00 грн. У зв'язку з чим звертається з даним позовом до суду. Позивач в судовому засіданні вимоги підтримує з вищевикладених підстав, обгрунтуваши поясненнями просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутність представника відповідача відповідно до вимог ст.169 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 13.02.2012 року о 15 годині 05 хвилин, на бульварі Шевченка - вул. Краснодонська у місті Донецьку, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ Деу Нубіра д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля ЗАЗ 110247 д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] (а.с.8). Судом встановлено, що винним у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді було визнано водія автомобіля ЗАЗ Деу Нубіра д/н [NUMBER], [PERSON], що підтверджується наданою суду постановою Калінінського районного суду м. Донецька від 23.03.2012 року (а.с. 9). Зазначена постанова не оскаржувалась та набрала законної сили. Згідно ж ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи вищевикладене, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є встановленим і доказуванню не підлягає. Частина перша статті 1166 ЦК України визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Крім того Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, зазначив, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Судом встановлено, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 13.02.2012 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/1392937, укладеним 10.02.2012 року з терміном дії до 10.02.2013 року з Приватним акціонерним товариством «Акціонерна Страхова Компанія «ІнтерТрансПоліс» (а.с. 10). Стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем для визначення матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту автомобіля ЗАЗ 110247 д/н [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ним 16.02.2012 року було подано заяву до ФОП [PERSON] про визначення вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу. Згідно наданого суду Акту автотоварознавчого дослідження № 1763-160212-у від 22.02.2012 року (а.с.15-30), вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля ЗАЗ 110247 д/н [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 10 048, 82 грн. Згідно Квитанції до прибуткового касового ордера від 16.02.2012 року (а.с.14), позивачем за проведення вищезазначеного автотоварознавчого дослідження було сплачено 400 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Крім того до заяви додаються всі документи пов'язані із страховим випадком. Судом встановлено, що позивачем вчасно було подано відповідачу заяву про настання страхового випадку та заяву про виплату страхового відшкодування разом із всіма необхідними документами за даною подією, яка містить ознаки страхового випадку. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на Страховика покладено обов'язок протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Судом встановлено, що в порушення вимог ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс» у встановлений законом строк не здійснило виплату страхового відшкодування на користь [PERSON], що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Крім того судом встановлено, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до суми страхового відшкодування не входить сума франшизи, встановлена договором. Як вбачається з Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/1392937, укладеного 10.02.2012 року з терміном дії до 10.02.2013 року між [PERSON] з Приватним акціонерним товариством «Акціонерна Страхова Компанія «ІнтерТрансПоліс», розмір франшизи за даним полісом складає 1000, 00 грн. (а.с.10). Враховуючи ту обставину, що на час розгляду справи в матеріалах справи відсутні докази того, що страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування на користь позивача, суд приходить до висновку про необхідність її стягнення в розмірі 10 048, 82 грн. за виключенням 1000 ,00 грн. франшизи, тобто у розмірі 9048, 82 грн. та відшкодування витрат понесених позивачем на проведення автотоварознавчого дослідження КТЗ в розмірі 400, 00 грн. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача, знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що грнтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 214, 60 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 23, 526, 610, 979, 988, 989, 990, 1166, 1187, 1188 ЦК України, ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 27.03.1992 року № 6,

Outcome: approved