Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним і визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна посилаючись на те, що [INFO] померла її бабуся [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] Заповіту померла не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом є відповідач та батько позивачки, як діти померлої. Але батько позивачки - [PERSON] помер [INFO]. Після смерті бабусі позивачка не зверталася до нотаріальної контори для прийняття спадщини так, як небула обізнана з даною можливістю. Позивач та її представник в судовому засіданні збільшили позовні вимоги в зв"язку з тим, що під час розгляду справи стало відомо про продаж спадкового будинку. Просять суд визнати частково недійсним договір купівлі-продажу даного будинку, продовжити строк для прийняття спадщини, визнати право власності на 1/2 частину будинку та повернути майно з володіння і виселити [PERSON], яка була покупцем спірного будинку, а також, суду пояснили, що відповідач після смерті бабусі обіцяв позивачці, що необідить її і після оформлення всіх необхідних документів розрахується з нею. Але по спливу часу, позивачка дізналася, що [PERSON], оформив спадщину на себе, а також дізналася що відповідно до ст.1266 ЦК України, внуки спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові якби вони були живими на час відкриття спадщини. І це стало причиною звернення її до суду. Відповідачі та їх представник проти заявленого позову заперечували і суду пояснили, що позивачка мала можливість звернутися до нотаріальної контори про прийняття спадщини але вона не звернулася і суду не надала достатніх доказів поважності пропуску строку прийняття спадщини. Відповідач доглядав за померлою, підтримував в належному стані спадковий житловий будинок. Вважає, що і його діти мають право на частину спадкового майна, а тому після продажу будинку можливо позивачка і отримає якусь частину коштів. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним так, як вважають відповідач мав право здійснювати будь-які дії з майном яке належить йому на праві власності. Що стосується виселення та витребування 1/2 житлового будинку також не підлягають задоволенню так як незрозуміло яку частину будинку витребовують та з якої частини виселяють, а тому вважають позов необгрунтований та таким, що не підлягає задоволеню. Заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], якій на праві власності належав житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] Померла заповіту не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом є відповідач, як син померлої та син [PERSON], який помер [INFO]. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Як встановлено судом на підставі письмових доказів, а також показів сторін до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадкового майна, звернувся [PERSON]. Позивачка до нотаріальної контори не зверталася і права на спадкове майно не оформила. Виходячі з матеріалів спадкової справи №137 за 2011 рік до майна померлої [PERSON] до нотаріальної контори 03.06.2011 року звернувся [PERSON], але нотаріусом було відмовлено в оформленні спадкового майна в зв"язку з відсутністю доказів родинних відносин спадкоємців зі спадкодавцем. Відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 січня 2012 року було встановлено факт родинних зв"язків. 11 травня 2012 року відповідач повторно звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадкового майна. Виходячі з заяв поданих до нотаріальної контори відповідач не вказав про інших спадкоємців, а саме брата, який помер та його дітей. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Відповідно до ст.1266 ЦК України, внуки спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові якби вони були живими на час відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] була відкрита спадщина на належне їй майно. Спадкоємцями першої черги за законом є її син - [PERSON] та внука - [PERSON] оскільки, її батько, [PERSON], помер [INFO], то вона є спадкоємцем за правом представлення. 11 травня 2012 року Бойко О.О., державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] Як вбачається з матеріалів вищевказаної спадкової справи справи, подаючи заяву про видачу свідоцтва на спадщину [PERSON] знав, що його племінниця - позивачка по справі має право на частину спадкового майна, як донька брата, який би за його життя, мігби, також успадкувати частину майна. Але відповідач приховав ці обставини, зазначивши в заяві, що крім нього інших спадкоємців передбачених законом у померлої немає, тим самим ввів в оману державного нотаріуса, та видавши себе як єдиного спадкоємця [PERSON], отримав все спадкове майно після неї. Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. 19.09.2012 року під час судового засідання відповідач [PERSON] повідомив суд, що спірний будинок проданий та надав копію договору купівлі-продажу житлового будинку. Із вказаного договору вбачається, що 27 серпня 2012 року [PERSON] продав спірний будинок громадянці [PERSON]. 27 серпня 2012 року під час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку відповідач повідомив нотаріусу неправдиві свідчення про те, що відчужуваний житловий будинок до посвідчення вказаного договору в спорі, під арештом (забороною) не перебуває. Однак, на момент укладення вказаного договору купівлі-продажу існувала заборона на його відчуження відповідно до Ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20.08.2012 року. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Враховуючи, що [PERSON] під час укладення договору купівлі-продажу всього будинку знав, що спадкове майно є спірним, та розумів, що позивачка також має право на спірне майно як спадкоємниця ? його частини після смерті бабусі за правом представництва, договір купівлі-продажу необхідно визнати недійсним. Відповідно до вимог ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину жодна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідач [PERSON] продав будинок [PERSON], якій нічого не було відомо про спірний будинок та інших спадкоємців, а тому вона є добросовісним набувачем спірного будинку. Відповідно до ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1)було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. За таких обставин, відповідно до вимог ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину жодна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оскільки, позивач в своїх позовних вимогах ставить витребувати 1/2 частину будинку та повернути позивачу, а також, виселити [PERSON] з спірного будинку в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Так, позивачка хоча і має право на 1/2 частину спірного будинку в порядку спадкування за представництвом після своєї бабусі але на даний час спадщину не отримала, будинок не поділено в натурі і не визначено яку саме частину будинку повернути позивачці та з якої виселити відповідачку. Будь-яких доказів щодо даних обставин позивачем суду не надано. На підставі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з тим, відповідно до ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини. У зв'язку з тим, що позивачка не є прямим спадкоємцем спадкового майна після своєї бабусі. Могла і незнати (незнала), через юридичну необізнаність, про її право на частину спадкового майна яке мігби отримати її батько. Відповідач обіцяв, і в судовому засідані підтвердив, що після смерті бабусі, візме на себе оформлення документів так як існують деякі трудності у її оформленні і не обділить позивачку. Враховуючи вищенаведене, а також факт, скороплинного продажу будинку в період розгляду справи в суді, що дає суду вважати небажання відповідача надавати позивачці будь-яку компенсацію за частину спадкового майна та вважає за можливе визнати вищевказані обставини поважними, що призвели до пропуску строку прийняття спадщини та надати позивачці додатковий строк для прийняття спадщини після смерті своєї бабусі в порядку представництва.

Outcome: partial