Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-11 00:00:00

17.02.2011 року [PERSON] звернувся з позовом до суду до [PERSON] про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за законом, а 04.10.2011 року [PERSON] подав суду уточнену позовну заяву до [PERSON] за участю третьої особи сектору громадянства іміграції та реєстрації фізичних осіб Артемівського МВ (з обслуговування м.Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за законом, в якій вказав, що 1996 році він перебував в місцях позбавлення волі.27 березня 1997 року померла його мати [PERSON], яка мешкала у будинку №42 по вулиці Чапаєва у місті Артемівську Донецької області. На момент смерті матері [PERSON] він був зареєстрований за вказаною адресою і вважає, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України він прийняв спадщину яка відкрилася на момент смерті матері тобто на 1\\6 його частку. З 02 листопада 1996 року по 02 листопада 2001 року він відбував покарання в місцях позбавлення волі. 22 травня 1998 року під час відбування покарання помер батько позивача [PERSON], який мешкав у будинку №42 по вулиці Чапаєва у місті Артемівську Донецької області. Під час відбуття покарання позивачеві стало відомо, що 11 жовтня 2002 року його було знято з обліку за адресою вул. Чапаєва ,42 міста Артемівська.3 26 вересня 2002 року по 24 вересня 2010 року позивач був у друге позбавлений волі. Після смерті батьків відкрилося спадкове майно, а саме житловий будинок №42 по вулиці Чапаєва у місті Артемівську Донецької області.Відповідач по справі [PERSON] є братом позивача, вони є рідними дітьми померлих спадкодавців і мають першочергове право на вказане нерухоме спадкове майно. Позивач вказав, що під час його перебування у місцях позбавлення волі відповідач звернувся до державного нотаріуса [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом, де в графі заяви вказав, що інших спадкоємців, крім нього немає і 23 листопада 1998 року державний нотаріус [PERSON] видала свідоцтво про право власності на спадщину.Після звільнення позивач дізнався, що відповідач без його відома і згоди приховав від державного нотаріуса інформацію про кількість спадкоємців і продав спадкове майно - житловий будинок №42 по вул. Чапаєва в місті Артемівську іншій особі, відповідно договору купівлі продажу посвідченого приватним нотаріусом Артемівського нотаріального округу Донецької області [PERSON] від 24 квітня 2008 року за № 2739 і будинок перейшов у власність до громадянки [PERSON]. Позивач вказав ,що у шестимісячний термін він не зміг звернутися до нотаріальної контори, так як перебував у місцях позбавлення волі. За цих підстав він вважає, що термін для прийняття спадщини ним було пропущено з поважних причин і просить суд визначити додатковий шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач та його представник позивача позов підтримали за мотивами вказаними у позовній заяві та наполягали на їх задоволенні. При цьому позивач [PERSON] суду пояснив, що він на час відкриття спадщини був в місцях позбавлення волі і вважає ,що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин. З самого дитинства він був зареєстрований у будинку, що належав його батькам,тому вважає, що він прийняв спадщину . 02.11.2001 року він звільнився з місця позбавлення волі ,але не звертався ні до нотаріальної контори, ні до суду щодо прийняття спадщини,бо вважав,що він її прийняв.З 26 вересня 2002 року він знову відбував покарання в місцях позбавлення волі по 24 вересня 2010 року, тому вважає що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених до нього вимог та суду розповів,що в дійсності позивач добре знав, що помер батько та відкрилася спадщина, але за вироками судів він був засуджений з конфіскацією майна , про що йому беззаперечно відомо з вироків. За таких обставин у нього з братом була домовленість, що спадщину прийме він, а за це буде возити передачі братові до місця відбування покарання,що він і робив. Від нотаріуса він не приховував, що є ще інший спадкоємець. Навпаки нотаріус йому пояснив, що оскільки брат не подав заяву до нотаріальної контори ,то не має підстав йому відмовити у прийнятті спадщини і текст заяви друкував нотаріус,а він лише підписав. Окрім того ,будучи звільненим в період з листопада 2001 року по вересень 2002 року позивач мав можливість відновити свої спадкоємні права, але згідно наявної між ними домовленості цього не зробив. З реєстрації у спірному будинку брата зняв ще за життя батько і про це знав позивач, бо в подальшому за його проханням він давав згоду на тимчасову реєстрацію позивача у спірному будинку для надання йому змоги отримати документи. Представник відповідача також суду пояснила, що вона не вбачає законних підстав для задоволення позову та просить суд у задоволенні заявлених вимог відмовити за їх необґрунтованістю. Поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини позивач не надав, а саме звернення до суду за визначенням додаткового строку для прийняття спадщини не передбачене законом до виниклих спірних правовідносин та підтверджує саме по собі той факт, що позивач не прийняв спадщину у встановленому на той час законом порядку. Окрім того в період з листопада 2001 року по вересень 2002 року після звільнення позивач взагалі не жив у спадкоємному будинку, що він сам підтвердив та не був там постійно зареєстрований. Третя особа представник сектору громадянства іміграції та реєстрації фізичних осіб Артемівського МВ (з обслуговування м.Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області у судове засідання не з*явився та надав суду заяву ,у якій просив суд слухати справу у його відсутності та повідомляв, що згоден з будь-яким рішенням суду. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків , дослідивши матеріали справи вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають за наступними підставами. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 550 ЦК Української РСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до розяснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24 червня 1983 року з наступними змінами «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», передбачений ст.549 ЦК шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. У судовому засіданні із пояснень самого позивача достовірно було встановлено, що спадкоємець померлого 22 травня 1998 року [PERSON] - брат позивача - відповідач [PERSON] як після звільнення позивача з місць позбавлення волі у 2001 році, так і в подальшому по теперішній час заперечував проти прийняття позивачем спадщини, яка залишилася після смерті його батька житлового будинку №42 по вул. Чапаєва в місті Артемівську Донецької області. Доводи позивача про те, що він нібито прийняв спадщину після смерті матері [PERSON],померлої 27 березня 1997 року у вигляді 1/6 частки спірного будинку не доведені позивачем та спростовуються фактичними даними про те, що спадщину після смерті його матері прийняв батько та оформив її на себе ,про що було відомо також позивачеві та ним не оспорювалось. Протягом усього вказаного часу позивач до суду з позовом до брата про поновлення його права на прийняття спадщини після смерті матері та батька не звертався, хоча не заперечував того, що про смерть матері та батька йому було відомо та після звільнення з місць позбавлення волі у 2001 році він мав право та час звернутися до суду з вказаним позовом, але цим правом не скористався без поважних на це причин, оскільки незнання закону не є поважною причиною. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК України 1963 року).Тож суд не вбачає у діях відповідача винної поведінки при підписанні заяви до нотаріальної контори з вказівкою про те, що інших спадкоємців не має, оскільки позивач не подавав заяви про намір прийняти спадщину до нотаріальної контори та не вчиняв жодної з дій ,які б свідчили про прийняття спадщини. Позивач також не заперечував того факту, що у місця позбавлення волі він потрапив через свою винну поведінку на підставі вироків Червонозаводського райсуду м. Харкова від 17.07.1997 року та Артемівського районного суду Донецької області від 05 червня 1998 року,а в подальшому за вироком Апеляційного суду Донецької області від 02.04.2007 року . Тому до нього не можуть бути застосовані норми ст. 78 ЦК України /у редакції 1963 року/ щодо зупинення перебігу строку позовної давності, який, згідно діючого на той час законодавства, зупинявся, якщо подачі позову заважала надзвичайна і непереборна при даних умовах подія /непереборна сила/; через встановлення законодавством Союзу РСР або Української РСР відстрочки виконання зобов'язань /мораторій/; якщо позивач чи відповідач знаходиться у складі Збройних сил СРСР, переведених на військовий стан. Свідок [PERSON] пояснила суду ,що їй відомо ,що до судимостей позивач дійсно проживав у спірному будинку з дитинства,але перед першою судимістю він мешкав з дружиною та дочкою по вул. Декабристів у м.Артемівську. Свідок [PERSON] повідомив суду,що він приятелював з позивачем до першої судимості і знає, що в дитинстві той мешкав з батьками у спірному будинку, але потім їх життєві шляхи розійшлися і йому невідомо як склалася в подальшому доля позивача. Факт проживання позивача до судимості по вул .Декабристів також підтвердила у суді свідок [PERSON]- дочка позивача, яка також підтвердила що відповідач навіщав позивача у місцях позбавлення волі та возив йому передачі. Свідок [PERSON] показала у суді,що вона є дружиною відповідача і їй відомо,що між братами існувала домовленість, що позивач не буде претендувати на спадкоємне майно за умови що позивач буде возити йому передачі, що вони з чоловіком і робили. Як видно із довідок про звільнення з місць позбавлення волі ,наданих позивачем , позивач дійсно був неодноразово засуджений з призначенням додаткового покарання у вигляді конфіскації належного йому майна у дохід держави (а.с.8,9),що підтверджує доводи відповідача про те, що позивач не був зацікавлений у прийнятті спадщини, яка підлягала конфіскації і тому на неї на час виникнення спірних відносин не претендував,а тому пропустив строк навмисне, без поважних причин, щоб уникнути конфіскації.. Оскільки до суду позивач [PERSON] звернувся майже через 13 років після смерті батька, його доводи не свідчать і не доводять того, що він не мав можливості у встановлений законом термін звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, або в подальшому до суду із відповідною заявою, тому вказані ним у позові причини пропуску строку прийняття спадщини не є поважними, і в задоволенні позову слід відмовити в силу вимог ст. 550 ЦК УРСР 1963 року за безпідставністю. Суд зазначає , що поважними причинами можуть вважатися об*єктивні, непереборні та непередбачені обставини , про наявність яких позивач суду не повідомив та доказів існування яких позивач суду не надав. Сторони вважали надані ними докази по справі достатніми.

Outcome: dismissed