Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом в якому, з урахуванням змінених позовних вимог, прийнятим судом під час розгляду справи, просила стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на її користь у відшкодування шкоди, заподіяної злочином, матеріальної шкоди в сумі 1213,60 грн., моральної шкоди в сумі 10000 грн., а всього 11213,60 грн. Зазначені вимоги позивачки обгрунтовуються посиланням на те, що 25 березня 2011 року, біля 21 години [PERSON], [PERSON], [PERSON] в с. Кремно Лугинського району біля будинку культури, який розташованому в центрі села, грубо порушуючи громадський порядок, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, з мотивів явної неповаги до суспільства, нанесли [PERSON] удари руками по тілу, чим спричинили їй легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоровя. Своїми умисними діями, що виразились у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, [PERSON], [PERSON], [PERSON] вчинили злочин, передбачений ч.2 ст. 296 КК України. Вироком Лугинського районного суду від 11.08.2011 року [PERSON] визнано винною у вчиненні зазначеного злочину та призначено покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України її було звільнено від призначеного покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк один рік шість місяців. Постановами Лугинського районного суду від 10.08. 2011 року [PERSON] та [PERSON] було визнано винними у вчинені зазначеного злочину, однак звільнено їх від кримінальної відповідальності у звязку із застосуванням до їх ст.1 Закону України «Про амністію у 2011 році». Позивачка вважає, що внаслідок злочинних дій [PERSON], [PERSON] та [PERSON] їй було заподіяно майнову шкоду в сумі 1213,60 грн., так як з 26.03.2011 року по 11.04.2011 року вона знаходилась на стаціонарному лікуванні в реанімаційному та хірургічному відділеннях Лугинської ЦРЛ і під час лікування несла витрати на придбання ліків. Крім того, вона вважає, що протиправними діями [PERSON], [PERSON] та [PERSON] їй було завдану моральну шкоду, яку вона оцінює в 10000 грн., так як у звязку із тим, що відбулось вона змушена була звертатись до лікарні, міліції за допомогою та за захистом порушених прав. У такій ситуації вона жодного разу не була спокійною і це її травмувало й гнітило як особистість. Їх дії були принизливі, заподіяли їй глибоку психологічну травму, завдали моральної шкоди, від яких вона не може відійти дотепер. Її до цього часу переслідує почуття незахищеності, тривоги і приниженості, як особистості. Позивачка в судове засідання не зявилась. Від неї надійшла письмова заява у відповідності до якої вона просить зазначену справу розглядати без її участі; позовні вимоги підтримує. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились. Від них надійшли письмові заяви у відповідності до яких вони просять зазначену справу розглядати без їх участі; позовні вимоги не визнають. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. В засіданні судом було встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] вчинили хуліганство групою осіб при слідуючих обставинах. Так, 25 березня 2011 року, біля 22 години [PERSON] біля будинку культури, розташованому в с. Кремно Лугинського району підійшла до [PERSON] і почала звинувачувати останню в тому, що вона телефонує до її знайомого [PERSON], [PERSON] відкинула її звинувачення, вказавши що не телефонувала йому. В ході суперечки [PERSON], діючи з хуліганських мотивів, використовуючи малозначний привід, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, виявляючи особливу зухвалість та цинізм, відкрито виражаючи своє зневажливе ставлення до громадського порядку, ігноруючи елементарні правила поведінки, моралі та добропристойності, в присутності сторонніх осіб, лівою рукою взяла за волосся потерпілу [PERSON] та, маючи умисел на спричинення останній тілесних ушкоджень, правою рукою нанесла потерпілій [PERSON] два удари в область правого ока. Після нанесення ударів [PERSON], продовжуючи свої злочинні дії, повалила потерпілу [PERSON] на землю, сіла на останню з верху та нанесла їй своєю правою рукою ще два удари в область обличчя. В той час, коли [PERSON] повалила [PERSON] на землю і наносила їй удари в обличчя тримаючи її рукою за волосся, до них підбігли [PERSON] та [PERSON], які весь цей час знаходилися поруч з ними. Підбігши до них, [PERSON] проти якої справа закрита, безпідставно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, виявляючи особливу зухвалість та цинізм, відкрито виражаючи своє зневажливе ставлення до громадського порядку, ігноруючи елементарні правила поведінки, моралі та добропристойності, приєднавшись до [PERSON], правою ногою нанесла останній біля пяти ударів в область нижньої треті правого стегна. Чинячи опір [PERSON] та [PERSON], потерпіла [PERSON] намагалася вирватися від них і втекти. Піднявшись землі вона намагалася встати, але [PERSON], продовжуючи свої хуліганські дії, тримаючи останню своїми руками за волосся, нанесла своєю правою ногою два удари в область обличчя [PERSON] Вирвавшись від них, потерпіла [PERSON] почала бігти до будинку культури. Коли вона бігла до будинку культури, то [PERSON] проти якої справа закрита, безпідставно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, виявляючи особливу зухвалість та цинізм, приєднавшись до [PERSON] та [PERSON], в присутності їх та сторонніх осіб, правою ногою нанесла один удар в область правого стегна [PERSON] [PERSON] забігла до будинку культури і побоюючись за своє життя та здоровя, попросила [PERSON] провести її додому. При цьому вона розповіла йому про те що її безпричинно побили вищевказані особи. Погодившись на її прохання, [PERSON] разом з [PERSON] вийшли з приміщення будинку культури та пішли в напрямку будинку потерпілої. Пройшовши незначну відстань від будинку культури, їх наздогнала [PERSON], яка продовжуючи свої хуліганські дії, зупинила їх на узбіччі вулиці наполягаючи на тому, щоб [PERSON] залишалась разом з нею, для зясування стосунків між ними. Підсудна [PERSON], продовжуючи свої хуліганські дії, діючи з метою нанесення потерпілій [PERSON] тілесних ушкоджень з хуліганських мотивів, відтягнула потерпілу [PERSON] в бік від дороги, притиснула до деревяного паркану та в присутності сторонніх осіб своєю лівою ногою нанесла останній один удар в область живота. Внаслідок злочинних дій [PERSON] потерпілій [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді семи саден в ділянці лоба по центру та справа, в внутрішньому куті нижньої повіки правого ока, по боковій стінці носа справа; синця під нижньою повікою правого ока; по одному садну по каймі верхньої губи праворуч, по передній поверхні завитка лівої вушної раковини; садна в тімяно лобній ділянці волосистої частини голови; крововиливу під зовнішнім краєм нігтьової пластинки третього пальця лівої кісті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які не потяги за собою короткочасний розлад здоровя. Крім того, внаслідок злочинних дій [PERSON] та [PERSON] спричинили потерпілій тілесні ушкодження у вигляді трьох синців по внутрішній поверхні нижньої треті правого стегна. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких без короткочасного розладу здоровя. Вироком Лугинського районного суду від 11 серпня 2011 [PERSON] було визнано винною у злочині, передбаченому ч. 2 ст.\~ 296 КК України та призначено їй за даною статтею покарання у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців; згідно ст. ст. 75, 76 КК України звільнено засуджену [PERSON] від призначеного покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк терміном один рік шість місяців. Відповідно до постанови Лугинського районного суду від 27 жовтня 2011 року звільнено [PERSON] від покарання призначеного вироком Лугинського районного суду Житомирської області від 11 серпня 2011 року за ч.2 ст. 296 КК України у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, та покладенням обовязків, передбачених ст.76 КК України, на підставі п. «б» ст.1 Закону України «Про амністію у 2011 році». Згідно постанови Лугинського районного суду від 10 серпня 2011 року провадження по справі про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 296 КК України було закрито; звільнено її від кримінальної відповідальності. Відповідно до постанови Лугинського районного суду від 10 серпня 2011 року провадження по справі про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 296 КК України було закрито; звільнено її від кримінальної відповідальності. У відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. П.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 встановлено, що батьки несуть відповідальність перед потерпілим, якщо заподіяна неповнолітнім шкода є наслідком нездійснення контролю за ним або неналежного виховання. Згідно положень ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа ( у віці від 14 до 18 років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками, (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. В судовому засіданні не встановлено наявності належного на праві власності майна у неповнолітньої особи [PERSON], [INFO], яка є ученицею загальноосвітньої школи, у цьому зв'язку суд вважає правомірними та обґрунтованими в порядку ст. 1179 ЦК України вимоги про відшкодування заподіяної шкоди її батьками, а саме: [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні судом було встановлено, що в результаті хуліганських дій [PERSON], [PERSON], [PERSON] позивачці [PERSON] було завдано матеріальні збитки на суму 1213,60 грн., так як з 26.03.2011 року по 11.04.2011 року вона знаходилась на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Лугинської ЦРЛ і під час лікування несла витрати на придбання ліків, що підтверджується копією довідки від 11.04.2011 року, виданою Лугинською ЦРЛ, повідомленням від 03.10.2011 року №1239 Лугинської ЦРЛ, копією листа лікарських призначень [PERSON], довідкою від 14.10.2011 року №37, виданою фізичною особою - підприємцем [PERSON]. Тому, позовні вимоги позивачки в частині стягнення майнової шкоди підлягають задоволенню та стягненню в солідарному порядку з відповідачів на її користь заподіяну майнову шкоду в сумі 1213,60 грн. У відповідності до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає в фізичному болю та стражданнях, у зв'язку із ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, завданих протиправною поведінкою, у приниженні честі і гідності фізичної особи. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розглядаючи вимоги позивачки в частині стягнення моральної шкоди в порядку ст.ст. 23, 1167 ЦК України, суд враховує, що вчинення [PERSON], [PERSON], [PERSON] неправомірних дій стосовно позивачки встановлене вищезазначеним судовим рішенням та медичними документами і є безспірним, відповідно, вважає факт заподіяння моральної шкоди позивачці доведеним. Статтею 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Дослідженням вищенаведених доказів встановлено, що позивачка з 26.03.2011 року по 11.04.2011 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Лугинської ЦРЛ з приводу стану здоровя, в звязку із чим позивачка втрачала вільний час, витрачала власні кошти, переносила нервові потрясіння, душевні страждання, що вплинуло на її душевний комфорт і спокій, завдало їй моральні страждання. Оцінюючи надані в цій частині докази, що стосуються характеру порушення, характеру, обсягу і глибини фізичних та душевних страждань, внаслідок неправомірних дій [PERSON], [PERSON], [PERSON], їх наслідків та зусиль необхідних для відновлення попереднього стану позивача, виходячи із принципу розумності і справедливості, суд вважає доцільним часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення на її користь з відповідачів в солідарному порядку грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 гривень. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача по 37,50 грн. з кожного понесених витрат за надання правової допомоги та по 30,75 грн. з кожного судового збору в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial