Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-11 00:00:00

19 вересня 2012 року до Слов'янського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до ДП УНДІММ «УкрНДІметалургмаш», про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він в період з 02.09.1985 року по 13.08.2012 року знаходився в трудових відносинах д відповідачем. Відповідно до наказу №24, його було звільнено з роботи за згодою сторін. Протягом останнього року відповідач не в повному обсязі сплачував заробітну плату, внаслідок чого у відповідача перед ним виникла заборгованість по заробітній платі за період з червня 2010 року по липень 2012 року у сумі 19067,59 грн. Згодом позивач збільшив розмір позовних вимог, додав довідку про заборгованість по заробітній платі за період з червня 2010 року по серпень 2012 року у сумі 27795,74 грн. Оскільки Добровільним шляхом відповідач відмовляється сплатити заборгованість, тому він просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 27795,74 грн., середньоденний заробіток за період затримки розрахунку по день подачі позову до суду в сумі 5863,90 грн. витрати на правову допомогу у сумі 300 грн., а також компенсацію частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, відповідно до індексу інфляції споживчих цін у сумі 1901,03 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак до суду надав заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, справу слухати у його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час на котре було призначено слухання по справі. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказі, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до запису в трудовій книги позивача, [PERSON] було прийнято на роботу в ДП УНДІММ «УкрНДІметалургмаш»02.09.1985 року та звільнено 13.08.2012 року (а.с. 4-7). Відповідно до ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що за відповідачем рахується заборгованість перед [PERSON] з виплати йому заробітної плати в розмірі 27795,74 грн., що підтверджується відповідною довідкою підприємства (а.с. 20). Таким чином судом встановлено та документально підтверджено, що з позивачем не було проведено належних розрахунків по заробітній платі, тому вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у сумі 27795,74 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організації повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до вимог п. 20 ПВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»№ 13 від 24 грудня 1999 р. установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до довідки від 07.08.2012 року №49, виданої ДП УНДІММ «УкрНДІметалургмаш», середньоденний заробіток [PERSON] складає 167,54 грн., а тому до стягнення також належить і середній заробіток за час затримки розрахунку з 14.08.2012 року (наступний день за звільненням, оскільки робочим днем вважається день звільнення) по день постановлення рішення по справі (12 жовтня 2012 року), із розрахунку 167,54 грн. ( середньоденна заробітна плата позивача) х 43 днів затримки розрахунку (13 робочих днів в серпня 2012 року, 20 робочих днів в вересні 2012 року, 10 робочих днів у жовтні 2012 року) = 7204,22 грн. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України, пункту 22 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»від 24 грудня 1999 року № 13 відзначено, що в справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що індексація заробітної плати провадиться згідно зі статтею 33 Закону № 108 в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону № 1282 підприємством, яке виплачує заробітну плату, під час її нарахування, починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив поріг індексації. З матеріалів справи вбачається, що позивача було звільнено з роботи 13.08.2012 року, а тому вимоги позивача про індексацію заробітної плати в сумі 1901,03 грн., яка виникла з липня 2012 року до часу постановлення рішення, не підлягають задоволенню, оскільки така індексація проводиться тільки тим особам, які на час затримки розрахунку по заробітній платі продовжують працювати на даному підприємстві боржнику. Згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 353,00 грн. ((27795,74 грн. + 7204,22 грн. + 300 грн.)*1%). Крім того з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у сумі 300 грн., оскільки данні витрати позивач поніс з вини відповідача (а.с. 15). На підставі викладеного,

Outcome: partial