Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнювався в процесі судового розгляду (а.с.109-110,130), про звернення стягнення на предмет іпотеки -квартиру шляхом реалізації з прилюдних торгів, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 159 175,39 дол. США, з яких: 89 573,43 дол. США (еквівалент 715 960,43 грн.) -заборгованість за кредитом; 16 326,94 дол. США (еквівалент 130 501,23 грн.) -заборгованість за відсотками; 48 432,74 дол. США (еквівалент 387 122,92 грн.) -загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості; 4 843,27 дол. США (еквівалент 38 712,29 грн.) -загальна сума 3 % річних від суми простроченої кредитної заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 04 червня 2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, у відповідності до якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 103 683 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 15 % строком до 04 червня 2017 року, а відповідач зобов'язався виконати кредитні зобов'язання в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 04 червня 2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно з яким надано в іпотеку нерухоме майно, а саме [ADDRESS], яка належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. Посилаючись на Закон України "Про іпотеку", просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідачів позов визнав частково, не заперечує факт отримання кредитних коштів та передання в іпотеку квартири, при цьому зазначає, що позивач не мав права видавати кредит в іноземній валюті, при цьому відповідачі не є солідарними боржниками. Зокрема, звертався до позивача з приводу виникнення тимчасових фінансових ускладнень з проханням надання розстрочки погашення заборгованості, однак було відмовлено. Просить відмовити в стягненні одноразово всієї суми заборгованості, зменшити розмір процентної ставки та скасувати пеню. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову. Як встановлено в судовому засіданні, 04 червня 2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] (далі по тексту відповідач 1) укладено кредитний договір, у відповідності до якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 103 683 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 15 % строком до 04 червня 2017 року, а відповідач зобов'язався виконати кредитні зобов'язання в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком, договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язань. Ч.1 ст. 583 ЦК України передбачено, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 04 червня 2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] (далі по тексту відповідач 2) укладено договір іпотеки, згідно з яким надано в іпотеку нерухоме майно, а саме [ADDRESS], яка належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. Згідно з п.1.1 Договору іпотеки Іпотекодавець для забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань позичальника за кредитним договором вчасного та у повному обсязі суми боргу, передає в іпотеку Іпотекодержателю належну їй на праві власності квартиру. У п. 2.1.6 Договору іпотеки зазначено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання основного зобов'язання Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, що передбачений розд.3 цього Договору та задовольнити свої майнові вимоги за рахунок переданого в іпотеку майна в повному обсязі, визначені на момент фактичного задоволення, враховуючи суму заборгованості за кредитом, плату за користування грошовими коштами, збитків, неустойки, штрафів, пені, іншої заборгованості та витрат, пов'язаних з утриманням і збереженням предмета іпотеки тощо. Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор має право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 575 ЦК України визначені окремі види застав. Так, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та окремі види застав встановлюються законом ( ч. ч. 1,3 ст. 575 Кодексу) Згідно зі ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання. Забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідач 1, не сплативши у вказаний договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: " Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок розірвання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зокрема, у разі порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором, позивач має право достроково стягнути наданий кредит, проценти, комісії та інші витрати, пов'язані з виконанням цього договору, в тому числі і шляхом звернення стягнення на забезпечення. При цьому позивач виконав свої зобов'язання, а саме надав кредит, а позичальник, у свою чергу, зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно з кредитним договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня, при цьому Основний закон не встановлює заборони щодо можливості використання в країні грошових одиниць іноземних держав. Тобто, відповідно до законодавства гривня має універсальний платіжний статус, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"Надання кредиту слід відносити до валютних операцій. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник -повернути кредит та сплатити проценти. Спеціальне банківське законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів, які б забороняли банкам видавати кредити в іноземній валюті. При цьому статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність"передбачено, що кошти -це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Крім того, ч. 2 ст. 192, ч. 2 ст. 525, ч. 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом допускається використання іноземної валюти при використанні зобов'язань. Тобто, твердження представника відповідача про заборону надання банком споживчого кредиту в іноземній валюті, є безпідставним. Щодо зменшення розміру процентної ставки та скасування пені, суд виходить з наступного. У відповідності до ч.2 ст. 616 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів до їх зменшення. Доказів на підтвердження умисного або з необережності сприяння кредитором збільшення розміру збитків, стороною відповідачів не надано. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь - якій особі -покупцеві. П. 42 Постанови Пленуму Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року передбачено, що суд не може одночасно звернути стягнення та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. Суд в резолютивній частині має зазначити лише про звернення стягнення із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок заборгованості має наводитися у мотивувальній частині рішення. Виходячи з наведеного, вимоги позову підлягають частковому задоволенню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки -квартиру в рахунок погашення заборгованості в доларовому еквіваленті в розмірі 105 900,37 дол. США, що становить: 89 573,43 дол. США (еквівалент 715 960,43 грн.) -заборгованість за кредитом; 16 326,94 дол. США (еквівалент 130 501,23 грн.) -заборгованість за відсотками та 387 122,92 грн. -пеня, яка сплачується у гривневому еквіваленті. У задоволенні вимоги щодо стягнення 3 % річних від суми простроченої кредитної заборгованості у розмірі 4 843,27 дол. США (еквівалент 38 712,29 грн.) суд відмовляє, оскільки умовою нарахування трьох процентів річних від простроченої суми є, якщо інший розмір не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача 1 на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: partial