Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом [PERSON] про втрату користування житлом і примусове виселення з будинку. В заяві вказував, що він, зареєстрував шлюб з [PERSON] /Юрко/ [PERSON] 06 червня 2001 року. 14 грудня 2001 року отримав у власність будинок за адресою: вул.Жовтнева,14 в с. Мусіївці, Хорольського району, відповідно до договору дарування. За час проживання в шлюбі у сторін народився син - [PERSON] 2001 року. Нажаль стосунки у сторін не склалися і 04 жовтня 2012 року за рішенням Хорольського районного суду Полтавської області шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. Зараз, як вказує позивач, він майже сам веде господарство і сам виховує сина. Колишня дружина [PERSON], працює в Центральній районній лікарні м. Хорол. Мешкає відповідач за адресою реєстрації: кв. 15, буд. 133 Б, вул. Леніна, м. Хорол, Полтавської області. В с. Мусіївка відповідач приїжджає лише на суботу та неділю. З позивачем в будинку також проживають: неповнолітній син [PERSON] [INFO], мама позивача - [PERSON] [INFO] і племінниця позивача [PERSON] [INFO], стосовно якої позивач призначений опікуном. У [PERSON] виникло бажання завести нову сім'ю з іншою жінкою. Тому він вважає, що [PERSON] повинна виселитись з його будинку та забрати свої особисті речі. Позивачу одному важко вести своє господарство, також виховувати свого неповнолітнього сина [PERSON] і неповнолітню племінницю [PERSON], та надавати допомогу своїй непрацездатній матері [PERSON]. У відповідача є місце для проживання це її квартира, яка належить їй на праві приватної власності. В цій квартирі вона зараз зареєстрована та проживає там з понеділка по п'ятницю. Позивач прохав визнати відповідача такою, що втратила право користування його будинком та примусово виселити з нього. В судовому засіданні позивач [PERSON], позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Вказав, що відповідач після розірвання шлюбу не виїхала з його будинку і кожні вихідні приїжджає до сина, ночує, зберігає свої власні речі. Даними діями відповідач порушує його право власності на будинок хоча має власне житло, а саме квартиру за адресою м. Хорол Полтавської області, вул.Леніна, 133 Б кв. 15 і зареєстрована в ній. Тому відповідач має можливість забирати сина на вихідні і проводити з ним час не порушуючи прав позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала повністю. Визнала, що має власне житло, а саме квартиру за адресою м. Хорол Полтавської області, вул.Леніна, 133 Б кв. 15 і зареєстрована в ній та проживає в ній протягом робочого тижня, а на вихідні приїжджає до сина в будинок позивача в с.Мусіївка Хорольського району Полтавської області, ночує і зберігає свої власні речі. Вказала, що протягом місяця вона забере своє майно з будинку позивача та більше не порушуватиме його прав своїми візитами. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.10.2012 року між сторонами було розірвано шлюб в судовому порядку, що доводиться копією рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 04.10.2012 року справа № 1628/1604/12. Позивач є власником житлового будинку за адресою: вул.Жовтнева,14 с. Мусіївка Хорольського району Полтавської області, що доводиться копіями договору дарування Серія АЕІ № 180227, посвідченого 14.12.2001 року державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Хорольського РУЮ [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 5352, а також Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11297803 від 21.07.2006 року, виданого Комунальним підприємством Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Тобто, власник на власний розсуд може розпоряджатися належним йому житлом і як вселяти так і виселяти з нього членів своєї сімї та інших осіб. Відповідно до ч.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст.1 Закону України Про попередження насильства в сім'ї члени сім'ї - особи, які перебувають у шлюбі; проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою; їхні діти; особи, які перебувають під опікою чи піклуванням; є родичами прямої або непрямої лінії споріднення за умови спільного проживання; Відповідно до ст.1 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції члени сім'ї - особи, які перебувають у шлюбі, їхні діти, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не являється членом сімї позивача так як шлюб між ними розірвано, вони не повязані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов'язків і проживають за різними адресами і тільки на вихідні відповідач приїзджає в домоволодіння позивача і проживає там порушуючи його права. Так як позивач являється власником будинку за адресою: вул.Жовтнева,14 с. Мусіївка Хорольського району Полтавської області і згідно ст.391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а відповідач як встановлено судом не являється членом його сімї, то позовна вимога про виселення з будинку відповідача являється правомірною і підлягає до повного задоволення. Позовна ж вимога про визнання відповідача такою, що втратила користування жилим будинком за адресою: с.Мусіївка, вул.Жовтнева,14 Хорольського району, Полтавської області задоволенню не підлягає, оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрована за іншою адресою. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 107,30 грн. на користь [PERSON]. На підставі наведеного,

Outcome: partial