Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору №DNHLGB00000620 від 18.10.2006 року [PERSON] 18.10.2006 року отримав кредит у розмірі 35275,00\~доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.10.2016 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсоткам, комісією, а також інші витрати. В порушення умов договору та закону відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, в наслідок чого станом на 16.01.2012 року відповідач має заборгованість у розмірі 26147,37 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом 24221,50 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 1773,51 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 78,77 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 73,59 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором відповідач уклав з банком договір іпотеки № DNHLGB00000620 від 13.03.2008 року, за яким відповідач надав в іпотеку квартиру №20, яка розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Гладкова, буд.13, загальною площею 33,60 кв.м., житловою площею 16,40 кв.м. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 209\~575,00 грн. Позивач просить в рахунок погашення заборгованості відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором в розмірі 26147,37 доларів США, що за курсом НБУ від 16.01.2012 року 1 долар до 7,98 грн. складає 208656,01 грн., звернути стягнення на вказану квартиру № 20 в буди. 13 по вул. Гладкова в м. Дніпропетровську шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі із зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція яких територіально поширюється на адресу вказаної квартири, стягнути понесені витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, в окремій заяві, поданій до суду просив розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди представника позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як встановлено судом, 18.10.2006 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, був укладений кредитний договір № DNHLGB00000620. Відповідно до п.1.1 кредитного договору банк надав [PERSON] в кредит шляхом видачі готівки у розмірі 38\~875,18 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.10.2016 року для купівлі квартири. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором [PERSON] уклав з ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, договір застави майнових прав № DNHLGB00000620 від 18.10.2006 року, предметом якого є надання заставодавцем в заставу майнових прав, що виникають з попереднього договору купівлі-продажу від 18.10.2006 року та договору резервування квартири №20, яка розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Гладкова, буд.13. в забезпечення виконання зобов"язань заставодавця перед заставодержателем, в силу чого заставодержатель має вищий пріоритет (переважне право) в разі невиконання заставодавцем зобов"язань, забезпечених заставою, одержати задоволення за рахунок предмету застави перед іншими кредиторами заставодавця. Відповідно до ч.2 цього договору - за цим договором заставою забезпечується виконання зобов"язань позичальника [PERSON], що випливають з кредитного договору № DNHLGB00000620 від 18.10.2006 року. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором [PERSON] уклав з ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, договір іпотеки № DNHLGB00000620 від 13.03.2008 року, за яким відповідач надав в іпотеку квартиру №20, яка розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Гладкова, буд.13. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 209\~575,00 грн. Відповідно п.33.3 цього договору зазначено, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], що має наступний опис: у житловому будинку для малосімейних літ.А-5, квартира №20, яка складається з: 1-коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4-житлова, І-балкон, загальною площею 33,6 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м. (Реєстраційний номер 21603890). Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на парві власності на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 13.03.2008 року за реєстром №1400, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 13.03.2008 року. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконував умови кредитного договору, в звязку з чим має прострочену заборгованість станом на 16.01.2012 року у розмірі 26147,37 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом 24221,50 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 1773,51 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 78,77 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 73,59 доларів США, що за курсом НБУ від 16.01.2012 року 1долар до 7,98 грн. складає 208656,01 грн. В зв"язку з зазначеним банком на адресу позивача направлялася письмова вимоги від 29.11.2011 року № 30.1.0.0/2-771 про необхідність погашення заборгованості в тридцятиденний строк з дня її отримання, яка виконана не була. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди. Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). У відповідності до ст.611 цього Кодексу при порушенні зобов»язань за договором настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пені). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов»язань, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов»язків, встановленим іпотечним договором, іпотекодержатель має право дострокового виконання основного зобов»язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ст.33 цього Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Відповідно до ст. 572 ЦК України кредитор (іпотекодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов»язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. У відповідності до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов»язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов»язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв»язку із пред»явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання. Згідно до ч.1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч.1 ст.38 цього Закону, яка передбачає право іпотеко держателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя, право вибору способу реалізації предмета іпотеки наведеними положеннями договорів та чинного законодавства надано саме у даних правовідносинах позивачу. Питання щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки врегульовано сторонами договору у договірному порядку, згідно якого банк має право звернути стягнення на заставлене майно на підставі рішення суду. Тобто, при укладенні вказаного договору іпотеки відповідач погодився з тим, що у разі порушення ним зобов»язання за Кредитним договором, забезпеченого іпотекою, можливо бути звернено стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду і, підписуючи цей договір, він виявив своє волевиявлення на виконання обов»язків за цим договором та погодився з його умовами, що відповідало положенням ч.1 ст.590 ЦК України. Як вбачається із вказаних кредитного договору та договору іпотеки, вони були підписані їх сторонами і на час їх підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних їх умов, на час укладання договорів сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договорів було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Вказані договори в судовому порядку недійсними не визнавалися і тому звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку не суперечить умовам договорів. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Будь-яких належних доказів в спростування позовних вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем суду не надано, як не надано ним доказів існування у нього заборгованості за кредитним договором у іншому розмірі, ніж вказано позивачем. З огляду на наведене, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру №20, яка розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Гладкова, буд.13, яка належить [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNHLGB00000620 від 18.10.2006 року в розмірі 26147,37 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом 24221,50 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 1773,51 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 78,77 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 73,59 доларів США, що за курсом НБУ від 16.01.2012 року 1долар до 7,98 грн. складає 208656,01 грн., шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Разом з цим, не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про виселення відповідача та інших осіб із вказаної квартири, яка є предметом іпотеки, із зняттям з реєстраційного обліку за вказаною адресою, зважаючи на наступне. Як зазначено в роз»ясненнях, викладених в п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.3012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно з ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Разом з цим, суду не надано підтвердження направлення банком на адресу відповідача вимоги про звільнення квартири та не надано доказів відмови відповідача від добровільного звільнення квартири, тобто вказані позовні вимоги про виселення та зняття з реєстрації є передчасними. Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд вважає за необхідне відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати - сплачений судовий збір в сумі 2086,56 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial