Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Курінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, третя особа відділ Держземагенства у Бахмацькому районі про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В своїй заяві вказав, що після смерті [INFO] року його матері [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй земельну ділянку згідно державного акту на право приватної власності на землю серії 1У - ЧН № 026671. Він, як спадкоємець, у передбачений законодавством шестимісячний термін, прийняв спадщину, звернувшись до Бахмацької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте реалізувати свої спадкові права у передбаченому законом нотаріальному порядку позбавлений можливості, оскільки у державному акті розмір земельної ділянки зазначений як 0.74 га, а згідно витягів з технічної документації вказаної земельної ділянки її загальна площа становить саме 0.7926 га. У відділі держземагенсва йому відмовили у виправленні вказаної помилки у державному акті, посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку ведення державного земельного кадастру» від 17 жовтня 2012 року за № 1051 та Закон України «Про державний земельний кадастр», відповідно до яких неможливо внести зміни до Державного акту на право приватної власності на землю. Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки у [PERSON] перебували в користуванні земельні ділянки: розміром 0.2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та земельні ділянки розміром 0.0846 га, 0.3268 га та 0.1312 з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства. За таких обставин просить визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, виданий на ім»я [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.04.2003 року серії 11-ЧН № 026671, площею 0.74 га, наданої для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Курінської сільської ради сільської ради Бахмацького району та визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування загальною площею 0.7926 га із яких: 0.2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розміром 0.1312 га, 0.3268 га та 0.0846 га для ведення особистого підсобного господарства за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 27 лютого 2014 року, відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України, до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, але надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача - Курінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області в судове засідання не з»явився, але у своїй заяві просить розглядати справу без їх участі. Позовні вимоги визнають та просять прийняти рішення згідно закону. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Також зазначила, що вирішувати питання про прийняття спадщини шляхом визначення додаткового строку не має наміру. Вони домовилися з позивачем про те, що дана земельна буде зареєстрована саме на нього в порядку спадкування (а.с.71). Представник третьої особи - відділу Держземагенства у Бахмацькому районі Чернігівської області у судове засідання не з»явився, але у своїй заяві просять розглядати справу без їх участі та прийняти рішення згідно закону. В зв»язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON], яка доводилася матір»ю позивачеві, померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Їх родинний зв»язок підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER], зі змісту якого вбачається, що батьками [PERSON] записані саме [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії 1У-ЧН № 026671 (а.с. 13). За час життя 23.06.2003 року [PERSON] склала заповіт на все своє майно на користь сина [PERSON] та доньки [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України «Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її». Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Позивач, як спадкоємець за заповітом відповідно до вимог ст. 1268 ч.1 ЦК України, прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки у передбачений законодавством шестимісячний термін звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Як вбачається зі змісту довідки за № 388, виданої 19.02.2014 року Бахмацькою районною державною нотаріальною конторою спадкова справа до майна померлої [INFO] року [PERSON] відкрита 11.05.2012 року за № 269 року за заявою [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. У матеріалах справи є заповіт, посвідчений Курінською сільською радою 23.06.2003 року за № 249 на все майно на ім»я сина [PERSON] та доньки [PERSON] (а.с.42). В судовому засіданні також встановлено, що земельну ділянку розміром 0.74 га [PERSON] успадкувала після смерті [INFO] року свого чоловіка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом та матеріалами спадкової справи (а.с. 18, 53-63), в зв»язку з чим 09 квітня 2003 року отримала державний акт серії 1У - ЧН № 026671 (а.с. 13). Загальна площа земельної ділянки в даному документі зазначена 0.74 га, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Згідно коректурного листа за № 01-25/3950, виданого 01.10.2013 року відділом держземагенства у Бахмацькому районі, загальний розмір зазначеної земельної ділянки становить 0,7926 га, у тому числі 0.2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0.5426 га для ведення особистого підсобного господарства за адресою: [ADDRESS] (а.с.35). Як вбачається з архівного витягу з рішення від 28 вересня 1993 року за № 43 а виконавчого комітету Курінської сільської ради народних депутатів Бахмацького району Чернігівської області «Про заяви громадян на приватну власність», [PERSON] передано у приватну власність безоплатно земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства, для будівництва і обслуговування індивідуальних жилих будинків і господарських будівель в розмірі 0.25 га та 0.46 га (а.с. 67), в зв»язку з чим [PERSON] 15.05.1996 року було видано державний акт на земельну ділянку, загальна площа якої зазначена як 0.74 га (а.с. 59 зворот). Починаючи з 01 січня 2013 року, в зв»язку з набранням чинності ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлена нова методика державної реєстрації прав на нерухоме майно. При виготовленні [PERSON] технічної документації із землеустрою для проведення державної реєстрації права на земельну ділянку ТОВ «Деметра» встановлено, що в Державному акті на право приватної власності на землю серії 1У № 026671, виданого на ім»я [PERSON], а в подальшому [PERSON] при підрахунку площ земельних ділянок допущена технічна помилка, а саме: в Державному акті вказана площа 0.74 га, а фактично вона становить 0.7926 га, із яких: 0.2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розміром 0.1312 га, 0.3268 га та 0.0846 га для ведення особистого підсобного господарства за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19-33). При цьому суд приймає до уваги, що в даному випадку розмір земельних ділянок не перевищує норм, зазначених у ст. 56, 67 ЗК України, в редакції станом на вересень 1993 року, яка діяла на момент виникнення правовідносин, а саме виділення земельної ділянки, відповідно до яких для ведення особистого підсобного господарства та будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у сільських місцевостях їх розмір не повинен бути більшим, відповідно, ніж 0.6 га та 0.25 га.. Листом від 24.12.2014 року за № 01-25/6603 відділ держземагенства у Бахмацькому районі Чернігівської області відмовив [PERSON] у внесенні змін до державного акту, посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку ведення державного земельного кадастру» від 17 жовтня 2012 року за № 1051 та Закон України «Про державний земельний кадастр» та запропонував з вказаного приводу звернутися до суду (а.с.16). Відповідно до ст. 1225 ЦК України «Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців жилого будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною діяльною, на якій вони розміщені». За приписами ч.1 ст. 1297 ЦК України «Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов»язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно». Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що «Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом». Згідно рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 року у справі № 1-9/2009 року про скасування актів органів місцевого самоврядування, п.5 абз.6 «Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їх виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання». Враховуючи вищезазначене рішення Конституційного Суду України, рішення Курінської сільської ради від 28 вересня 1993 року за № 43-а відносно [PERSON] про передачу у приватну власність земельної ділянки та про видачу йому державного акту на право приватної власності на землю вичерпало свою дію фактом його виконання і не може бути скасовано чи змінено органом місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 155 ЗК України «У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним». Враховуючи положення ст. 155 ЗК України, Державний акт, виданий на ім»я [PERSON] слід визнати недійним, в зв»язку з тим, що в його змісті невірно вказаний розмір земельної ділянки. Нормою п. г ч.1 ст. 81 ЗК України визначено, що «Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини». Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист права громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, що встановлено ст. 152 ЗК України. Згідно ст. 158 ч. 2 ЗК України «Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування в розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також щодо розмежування території сіл, селищ, міст, районів та областей». В судовому засіданні також встановлено, що перешкодою позивачеві у реалізації спадкових прав на зазначену земельну ділянку в передбаченому законодавством нотаріальному порядку є розбіжність в записах площі земельної ділянки в державному акті та записами її площ згідно з витягами з технічної документації земельної ділянки, виданих відділом держземагенства у Бахмацькому районі, в зв»язку з чим нотаріус не має змоги встановити склад спадкового майна, внаслідок чого йому було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку (а.с. 17). Відповідно до абз. 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» «У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження». Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України «Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом». За приписами ст. 392 ЦК України «Власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності». За таких обставин, право власності на земельну ділянку позивача, як спадкоємця за заповітом, підлягає захисту в судовому порядку. Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права відповідає способу, визначеному ст. 16 ЦК України. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що позивач являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], прийняття ним спадщини у передбачений законодавством шестимісячний термін, неприйняття спадщини іншим спадкоємцем, розбіжність у записах загальної площі земельної ділянки, визнання позову відповідачами, тому за ним слід визнати право власності на земельну ділянку розміром 0.7926 га після смерті [PERSON], із яких: 0.2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розміром 0.1312 га, 0.3268 га та 0.0846 га для ведення особистого підсобного господарства за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved