Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказавши, що з 1979р. по 2003р. він працював в підземних умовах на шахтах «Візейська» та «Зарічна» ДП «Львівугілля». У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих умовах праці на шахтах він втратив здоров'я, почав хворіти, в зв'язку з чим неодноразово звертався за медичною допомогою до лікувальних установ, що стверджується виписками з амбулаторної книжки. В 2003р. відділенням профпатології Інституту медицини праці АМН України позивачу встановлено професійне захворювання: хронічний обструктивний бронхіт ІІ ст.. Емфізема легень, хронічна попереково-крижова радикулопатія та визнано таким, що не здатний працювати за своєю професією. 10.02.2003р. позивача звільнено з роботи прохідника підземного ВП «Шахта «Зарічна» ДП «Львіввугілля» у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі стану здоров'я. Висновком Львівської обласної МСЕК №3 від 30.04.2003р. позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності, внаслідок отриманого на виробництві професійного захворювання. 21.02.2006р. йому було безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності. Професійне захворювання виникло, внаслідок роботи в шкідливих умовах праці, при запиленості повітря на робочих місцях, що перевищує гранично допустимі концентрації, несприятливих факторах мікроклімату, важкій фізичній праці. В зв'язку з ушкодженням здоров'я позивачу завдано морально шкоди, яка виявляється в тому, що він переносить фізичні та моральні страждання в зв'язку зі слабкістю, відчуттям різкого та затяжного болю у легенях, голові, спині та суглобах, з обмеженням рухів, порушенням ходи, частим запамороченням та втратою свідомості; для організації життя він повинен докладати додаткових зусиль, йому важко займатися господарством, навіть при невеликих навантаженнях він відчуває задишку та втомлюється завчасно; багато часу витрачає на лікування та полегшення болю, постійно вживає ліки. З огляду на те, що висновком МСЕК від 30.04.2003р. позивача визнано інвалідом ІІІ групи з 50% втрати професійної працездатності, а 21.02.2006р. - безтерміново визнано інвалідом ІІІ групи з 50% втрати професійної працездатності, тому посилаючись на п.5.2. «Порядку встановленні медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяне ушкодження здоров'я при виконанні трудових обов'язків» затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України № 212 від 22.11.1995р. позивач вважає, що співвідповідачами по справі мають бути як ВВДФССНВ м.Червовнограда, так і ДП «Львівугілля». При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивач враховує: незворотність негативних відхилень та процесів у стані його фізичного здоров'я, що погіршили функції організму; глибину перенесених душевних страждань, бо звільнення з роботи у працездатному віці обмежили його можливості повноцінно реалізовуватися в трудовій діяльності та повсякденному житті. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суду стягнути з ДП «Львіввугілля» на його користь 30 000грн моральної шкоди та стягнути з ВВДФССНВ м.Червонограда 20 000грн моральної шкоди, спричинено ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання. Представник відповідача, ВВДФСНВ м.Червонограда надав суду письмові заперечення, де вказав, що позивач не звертався з часу встановлення ступеня втрати працездатності в фонд за відшкодуванням моральної шкоди в період дії Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», вони, в свою чергу, йому в цьому не відмовляли, тому не було порушено прав потерпілого, немає спору. Окрім того, вважає, що позивачем пропущено тримісячний строк позовної давності звернення до суду з позовом про стягнення моральної шкоди. Потерпілим надано право на відшкодування моральної шкоди від роботодавця на підставі ст.1167 ЦК України та ст..237-1 КЗпП України; п.3 ч.3 розділу ІХ Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» встановлено, що відшкодування Фондом моральної(немайнової) шкоди застрахованим членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01.01.2008р. Відповідно до наказу МОЗ № 212 від 22.11.1995 року на органи МСЕК покладено обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди. Звертає увагу на те, що позивачем не подано висновку МСЕК, лікаря психіатра чи висновку ЛКК про встановлення факту спричинення йому моральної шкоди, внаслідок втрати працездатності та трудового каліцтва. Довідка МСЕК про відсоток стійкої втрати працездатності є тільки підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріальної шкоди - частини втраченого заробітку і не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди. Документи, на які посилається позивач не можуть бути незаперечним доказом заподіяння моральної шкоди. Позивач може працювати на інших не важких роботах. Вини фонду в професійному захворюванні позивача немає, тому відшкодовувати моральну шкоду повинен роботодавець. За таких обставин просить суд у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача, ДП «Львіввугілля», також надала суду письмове заперечення, в якому вказала, що проти позову до ДП «Львіввугілля» заперечує з таких підстав: право потерпілого на відшкодування моральної шкоди, виходячи з вимог ст..ст.3,28, 34 Закону виникає в особи з дня першого встановлення їй стійкої втрати працездатності висновком МСЕК. Право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача 04.02.2003р. на момент виникнення спірних правовідносин діяв Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» яким зокрема передбачалося і право потерпілих на відшкодування моральної(немайнової) шкоди за рахунок Фонду. Таким чином, потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду , якщо стійку втрату працездатності у зв'язку з травмою на виробництві чи професійним захворюванням вперше встановлено у період з 01.04.2001р. по 31.12.2005р., тобто під час дії законодавчих актів, які надавали потерпілому таке право. На підставі зазначеного позивач просить суд у позові до ДП «Львівугілля» відмовити. Позивач, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Додатково пояснив, що умови праці в шахті були важкі. Зараз здоров'я його дуже погіршилось, він весь час потребує лікування. У зв'язку з цим нічого не може робити по господарству, навіть щоб виконати легку роботу потрібний періодичний відпочинок, бо мучить задишка. Став інвалідом і непрацездатним, тому розмір шкоди вважає виправданим. У зв"язку із пеогіршенням стану здоров"я він двічі на рік проходить лікування. Представник позивача - [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, в обґрунтування надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, додатково повідомила, що спричинення позивачу значної моральної шкоди є повністю доведеним в ході розгляду справи як наданими поясненнями так і чисельними медичними документами. Таким чином, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ВВДФССНВ м.Червовнограда - Вандзьо О.Б. в судовому засіданні проти позову заперечила, навела обґрунтування аналогічні тим, що в письмовому запереченні. Представник відповідача, ДП «Львівугілля» в судовому засіданні проти позову також заперечила, в обґрунтування навела підстави, що і в письмовому запереченні. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав: Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. В судовому засіданні було досліджено докази, а саме: оригінал трудової книжки, копії медичних документів та записів у медичній книжці, копію акту розслідування професійного захворювання, копії висновків МСЕК. Як з"ясовано із трудової книжки на ім'я [PERSON] від 24.08.1979р. серія [NUMBER], акту розслідування професійного захворювання від 11.03.2003р. - стаж роботи позивача в підземних умовах шахти «Великомостівська №8» та шахти «Зарічна» ДП "Львіввугілля" становить 23 роки. Висновком Львівської обласної МСЕК №3 від 30.04.2003р. позивачу вперше встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності. Зазначено потребу в додаткових видах допомоги: санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування професійного захворювання згідно висновку лікуючого лікаря. Наступним переоглядом МСЕК акт №211 від 21.02.2006р. позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності безтерміново. Відповідно до витягу з медичної карти № 2391/134 терапевтичного (профпатологічного) відділення Львівської обласної клінічної лікарні від 14.02.2006р. , а також згідно повідомлення про професійне захворювання від 04.02.2003р. позивачу вперше встановлено професійне захворювання Київським НДІ: хронічний обструктивний бронхіт ІІст., фаза затихаючого загострення, емфізема легень, пневмосклероз, ДН І-ІІст., хронічна попереково-крижова радикулопатія з помірно вираженим статико-динамічним болевим компонентом. У зв"язку зі наявністю професійного захворювання позивач неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що вбачається з наданих позивачем виписок з історій хвороб, не менше ніж двічі на рік, що підтвердив і сам позивач в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст. 1, 3, 21, 43, 46 Конституції України, Україна, як соціальна держава, зміст і спрямованість якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосили право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Право на соціальний захист гарантується, зокрема, загальнообов"язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Окремим видом загальнообов"язкового державного соціального страхування, згідно з абзацом п"ятим частини першої ст. 4 Основ законодавства України про загальнообов"язкове державне соціальне страхування є страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України "Про охорону праці", державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно з ч. 1 ст. 9 цього Закону відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Укладаючи з роботодавцем угоду про обов'язкове страхування від нещасного випадку, страховик (Фонд соціального страхування від нещасних випадків) тим самим бере на себе зобов'язання надати застрахованим особам передбачені Законом соціальні послуги та виплати. На час спірних правовідносин діяли як ч.3 ст. 34 Закону України від 23.09.1999р. №1105-ХІV "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності", так і ст.9 Закону України "Про охорону праці", згідно з якою відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров"я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до наведеного вище Закону України. Це підтверджується також роз"ясненням Конституційного Суду України, наданим у рішенні від 27.01.2004 року №1-рп/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення ч.3 ст.34 ЗУ "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності". Вказані обставини є також викладеними у листі Вищого спеціалізованого суду №6-931/0/4-11 від 29.07.2011р. Згідно п.п. "є" п.1 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено надання позивачу соціальних послуг і виплат, у тому числі відшкодування моральної шкоди при наявності факту її заподіяння потерпілому. Встановлення Законом обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодовувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку та професійного захворювання. Таким чином, судом встановлено, що позивачу вперше встановлено 50% стійкої втрати професійної працездатності висновком МСЕК від 04.02.2003р., звідси, враховуючи вищезазначені норми законодавства, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди [PERSON] покладається на лише на відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м.Червонограда, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ДП «Львівугілля» 30 000грн моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання. Згідно із ч.4 ст. 14 ЗУ "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою. Що мало місце в даній справі, так як 11.03.2003р. комісією складено акт розслідування професійного захворювання, про те, що професійне захворювання виникло за таких обставин: робота в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища на протязі 23р., з них: шахта №8 «Великомостівська» - гірник підземний - 1місяця 21дн.; шахта «Зарічна» - гірник підземний - 1 місяць, прохідник - 22роки 8місяців. Праця в умовах високої запиленості повітря робочої зони. У зв'язку з недосконалістю та тривалою експлуатацією технічний стан гірничого обладнання/прохідницькі комбайни, породонавантажувальні машини, бурові установки та ручні електросвердла/не забезпечували гранично-допустимих концентрацій/ГДК/ пилу, тому технічно-досяжні рівні концентрації вугільного пилу значно перевищували ГДК. Захистом органів дихання служили распіратори типу РП-І «Пульс-К», які за своїми технічними характеристиками не повністю затримуютьвугільно-природний пил. Даний акт сторонами не оспорювався. Суд критично ставиться до заперечень відповідача ВВДФССНВ м.Червоноград що відповідно до наказу МОЗ № 212 від 22.11.1995 року на органи МСЕК покладено обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди, у зв'язку з тим, що на даний час цей наказ втратив чинність. Також до пояснень відповідача, що позивачем не подано висновку МСЕК, лікаря психіатра чи висновку ЛКК про встановлення факту спричинення йому моральної шкоди, внаслідок втрати працездатності та трудового каліцтва, так як п.4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Суд також критично ставиться до позиції відповідача ВВДФССНВ м.Червоноград про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності відповідно до ст.233 КЗпП України, так як згідно ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю… Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) роз'яснив, що моральна шкода може складатися, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків; розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд вважає необхідним врахувати ті обставини, що [PERSON] не має можливості повноцінно працювати та для організації свого життя йому доводиться докладати додаткові зусилля, ступінь втрати його працездатності у зв'язку з професійним захворюванням становить 50%, така встановлена йому вже безтерміново, тому при визначенні розміру відшкодування,

Outcome: partial