Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі ПАТ "Державний ощадний банк України") звернулося в суд із позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення з них заборгованості за кредитним договором вказуючи, що 31 жовтня 2007 року між позичальником [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі ВАТ "Державний ощадний банк України") був укладений кредитний договір № 51, відповідно якого відповідач від ВАТ "Державний ощадний банк України" отримав кредит в сумі 20000 гривень строком на 36 місяців на споживчі цілі і зобов'язувався погашати його щомісячно частинами по 555,56 гривень із сплатою 21 відсотка річних за користування кредитом. З метою забезпечення повернення кредиту між позивачем та відповідачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] 31 жовтня 2007 року були укладені договори поруки, згідно яких вони добровільно взяли на себе зобовязання перед кредитором виконати зобовязання [PERSON], які виникають з кредитного договору. Оскільки відповідач [PERSON] свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом не виконує, у нього перед банком станом на 01 березня 2012 року виникла заборгованість по сплаті кредиту в сумі 27606,41 гривень, із них по простроченій заборгованості по кредиту в сумі 12997,21 гривень, по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 7700,03 гривень, по пені за несвоєчасне виконання зобовязань 5709,17 гривень, а також комісії за супроводження кредиту 1200 гривень. В зв'язку із цим позивач просив стягнути із відповідачів заборгованість за кредитним договором у примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги про стягнення заборгованості по погашенню кредиту та інших платежів повязаних із ним підтримала і пояснила, що відповідач [PERSON] відповідно до кредитного договору отримав від ВАТ "Державний ощадний банк України" 20000 гривень кредиту і зобовязувався до останнього робочого дня кожного місяця погашати кредит в сумі 555,56 гривень до його повного погашення та щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитом. Оскільки відповідач свої зобовязання виконував періодично, позивач відповідно п. п. 3.2.2 п. 3 кредитного договору має право дострокового стягнення кредиту в примусовому порядку. Просила стягнути з відповідачів солідарно прострочену заборгованість по кредиту в сумі 12977,21 гривень, по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 7700,03 гривень, по пені за несвоєчасне виконання зобовязань 5709,17 гривень, комісії за супроводження кредиту 1200 гривень, а всього в сумі 27606,41 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 276,10 гривень. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього заборгованості по кредиту, відсотків за його користуванням та комісії, пояснив, що не згідний із нарахованою пенею та просив її відмінити в звязку із скрутним матеріальним становищем. Відповідач [PERSON]В в судовому засіданні заперечив проти заявлених до нього в солідарному порядку позовних вимог, мотивуючи тим, що вважає припиненою поруку по договору поруки, як способу забезпечення виконання зобовязання по кредитному договору. При цьому зіслався на пропуск банком шестимісячного строку, передбаченого ст. 559 Цивільного кодексу України, для предявлення такої вимоги, тому що в п. 1.2 кредитного договору визначено повернення кредиту не пізніше 31 жовтня 2010 року, а банк звернувся до нього з вимогою лише 22 листопада 2011 року, тобто після спливу більше одного року від дня настання строку виконання основного зобовязання. Крім того, в п. 5.6 договору поруки банк чітко прописав свої умови, що порука припиняється, якщо банк протягом трьох місяців з дня настання строку виконання зобовязання не предявить позову до поручителя. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні до нього позову, у звязку з припиненням договору поруки. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що 31 жовтня 2007 року між позивачем ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір відповідно до якого відповідач від ВАТ «Державний ощадний банк України» отримав кредит в сумі 20000 гривень і прийняв на себе зобов'язання щомісячно погашати вказаний кредит та провести повну його виплату протягом 36 місяців, крім цього відповідач зобовязувався також сплачувати 21 відсоток річних за користування кредитом. Кінцевий строк виконання основного зобовязання встановлений кредитним договором 31 жовтня 2010 року. Кредит наданий через касу Банку, про що свідчить видатковий касовий ордер від 31 жовтня 2007 року № 51, належним чином завірена копія якого є в матеріалах справи. В судовому засіданні знайшов підтвердження факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх зобов'язань щодо щомісячного погашення кредиту та сплаті відсотків за користування ним. Так із розрахунку заборгованості по кредиту встановлено, що відповідач [PERSON] сплату кредиту вчасно не проводить з 31 грудня 2007 року, останній платіж здійснено 02 червня 2010 року, а розмір стягнень, які необхідно провести із [PERSON] станом на 01.03.2012 року складає: прострочена заборгованість по кредиту в сумі 12997,21 гривень, по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 7700,03 гривень, по пені за несвоєчасне виконання зобовязань 5709,17 гривень, а також комісії за супроводження кредиту 1200 гривень, а всього в сумі 27606,41 гривень. Відповідно ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом; сплата неустойки. Пунктом 3.2.2 кредитного договору встановлено, що при виникненні простроченої заборгованості за кредитним договором, процентами чи комісійними винагородами ВАТ "Державний ощадний банк України" має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, нараховані відсотки та інші платежі в примусовому порядку. Судом встановлено також, що 31 жовтня 2007 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" та відповідачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] були укладені договори поруки, відповідно пункту 1.1 яких вони на добровільних засадах взяли на себе зобовязання перед банком відповідати по боргових зобовязаннях [PERSON] за кредитним договором від 31 жовтня 2007 року № 51. Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком, або іншими видами забезпечення. Відповідно до п. 3.1 договорів поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником його зобовязань перед кредитором згідно кредитного договору поручителі і боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Згідно ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Із змісту п. 1.1 та п.3.2 договорів поруки, які укладені між позивачем та [PERSON] і [PERSON] витікає, що договори поруки діють до повного виконання сторонами умов кредитного договору. Однак така умова договору не відповідає ч. 1 ст. 252 ЦК України, за якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Таким чином строк дії договору поруки між ВАТ "Державний ощадний банк України" та відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] не встановлено. В той же час ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлено підстави припинення поруки залежно від строку дії договору чи строків виконання основного зобовязання, а не термінів дії договору. Відповідно п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. За таких обставин, саме протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання по кредитному договору, позивач повинен був предявити поручителям вимогу про погашення кредитної заборгованості, тобто в період з 31 жовтня 2010 року по 31 квітня 2011 року. Судом обєктивно встановлено, що банк предявив вимогу про повернення простроченої заборгованості до поручителя [PERSON] лише 22 листопада 2011 року, а до поручителя [PERSON] шляхом надіслання поштового відправлення вимоги 26 листопада 2011 року, про що свідчать вимоги позивача, які дослідженні в судовому засіданні та знаходяться в матеріалах справи. Припинення правовідносин за договором поруки при наявності для цього підстав є підставою для відмови в позові до поручителя з боку кредитора. Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. В судовому засіданні відповідач [PERSON] відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України просив суд зменшити розмір пені у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, однак ним не було надано жодного належного доказу, який би давав суду законні підстави для зменшення розміру пені, як такої, що значно перевищує розмір збитків або підтверджував наявність інших обставин, які мають істотне значення, в тому числі підтверджував скрутне матеріальне становище відповідача, а тому в цій частині вимоги відповідача [PERSON] задоволенню не підлягають. Враховуючи ті обставини, що строк виконання зобовязання за кредитним договором від 31 жовтня 2007 року № 51 закінчився 31 жовтня 2010 року, позивачем не надано суду доказів підтверджуючих звернення до поручителів [PERSON] та [PERSON] з вимогою погасити заборгованість по зазначеному договору протягом шести місяців після 31 жовтня 2010 року, а також те, що позов до суду про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості до суду надійшов 19 березня 2012 року, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за кредитним договором, відсотків за його користуванням, пені та комісії за супроводження кредиту підлягають частковому задоволенню, а саме суми позову підлягають стягненню з відповідача [PERSON], а в задоволенні позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] слід відмовити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] понесені судові витрати в сумі 276,10 гривень судового збору. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial