Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-31 00:00:00

Позивач в квітні місяці звернувся з позовом до відповідача в якому просив стягнути заборгованість по невиплаченій заробітній платі і компенсації за невикористану відпустку в розмірі 5\~115,89 грн., а також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 4566,05 грн. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 01.11.2005 року по 31 травня 2012 року він працював у відповідача на посаді старшого наукового співробітника. Послався на те, що з грудня 2011 року йому не виплачується заробітна плата, у звязку з чим утворилась заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку в загальному розмірі 5\~115,89 грн. В ході розгляду справи позивачем подана заява в якій він просив позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 5\~115,89 грн. залишити без розгляду. Відповідно до Ухвали Соломянського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2012 року позовна заява в частині стягнення заборгованості по заробітній плати , компенсації за невикористану відпустку у розмірі 5\~115,89 грн. залишена без розгляду. Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку заробітної плати при звільненні у розмірі 4566,05 грн. позивач та його представник підтримали, пославшись на те, що така відповідальність повинна бути покладена на відповідача у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні даних позовних вимог, пославшись на те, що заборгованість по заробітній платі утворилась у звязку з відсутністю коштів на рахунках підприємства, оскільки дане підприємство є державним та фінансується за рахунок держави. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що позивач працював на посаді старшого наукового співробітника в Державному підприємстві Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництвіМіністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України з 01.11.2005 року. 31 травня 2012 року його було звільнено з займаної посади. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, перед позивачем з грудня 2011 року утворилась заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку , яка на день звільнення позивачу не виплачена . Судом встановлено, що остаточно з позивачем проведено розрахунок лише 03 вересня 2012 року, що підтверджується платіжними дорученнями про перерахунок коштів та відомостями про нарахування коштів, досліджених в судовому засіданні. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КзПП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, враховуючи те, що заборгованість по заробітній платі , яка утворилась з грудня 2011 року позивачу виплачена з порушенням строків, передбачених ст.116 КЗпП України, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні , який становить 4566,05гривень, розмір якого відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 Про Порядок обчислення середньої заробітної платиобчислюється виходячи із розрахунку 4566,05грн= 1826,42 грн-( середня заробітна плата)х2,5 місяців ( термін прострочення). При цьому посилання представника відповідача на відсутність коштів на рахунку підприємства та скрутне матеріальне становище, як підставу відмови у позові, судом до уваги не приймається, оскільки відсутність коштів у підприємства, не може бути підставою для звільнення від відповідальності та застосування до роботодавця санкцій за несвоєчасну виплату заробітної плати працівнику. В порядку розподілу судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 214грн.60 копійок. На підставі наведеного,

Outcome: approved