Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання відсутності правовідносин за договором відкриття кредитної лінії, мотивуючи свої вимоги тим, що між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «Магістраль Фулл», 07 жовтня 2010 року підписано договір про відкриття кредитної лінії за № 1010-02. Зазначає, що відповідно до предмету договору кредитної лінії відповідач-1 відкрив відповідачу-2 не відновлювану відкличну кредитну лінію з лімітом 3 500 000 доларів США на строк користування кредитними коштами з 07.10.2010 року по 07.02.2012 року на рефінансування за кредитним договором № 26 від 26.11.2009 року укладеного між відповідачем-2 та ВАТ «БГ Банк» на поповнення обігових коштів. Посилається на те, що в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між нею та відповідачем-1 був укладений договір іпотеки від 28.10.2010 року. Вважає, що кредитний договір є неукладений, а тому відсутні за ним правовідносини, оскільки зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Звертає увагу суду на те, що за своїм юридичним значенням всі умови поділяються на істотні, звичайні і випадкові. Істотними визнаються умови, що необхідні і достатні для укладання договору. Для того щоб договір вважався укладеним, необхідно погодити всі його істотні умови. Договір не є укладеним доти, поки не буде погоджена хоча б одна з його істотних умов. Відповідно до ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 638 ЦК України господарський договір вважається укладеним лише в тому випадку, якщо між сторонами в передбачених законом порядку і формі досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов. До числа істотних відносяться ті умови, що названі в законі або інших правових актах як істотні. Згідно ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України сторони господарського договору при укладанні господарського договору зобов'язані у будь-якому разі погодити строк дії договору. Зазначає, що зі змісту спірного договору вбачається, що сторони не досягли істотної умови щодо строку дії цього договору так як не визначили конкретну дату або період його строку дії. Посилається на те, що поняття строк (термін) виконання зобов'язання (відповідно до статті 530 ЦК України) та строк дії договору (відповідно до ст. 251 ЦК України) не є тотожними через відмінні підстави їх виникнення та юридичні наслідки, які породжені цими правовими явищами. Тому строк користування кредитними коштами з 07.10.20 10 року по 07.02.2012 року визначений у пункті 1.1 Кредитного договору не є строком дії договору, а є строком виконання зобов'язання відповідно до ст. 530 ЦК України. Звертає увагу суду на те, що крім того кредитний договір на її думку не містить істотних умов, обов'язковість яких передбачена статтею 345 Господарського кодексу України, а саме, відсутні істотні умови, що передбачають відповідальність банку щодо видачі кредиту. Зазначає, що враховуючи вищевикладене, кредитний договір є неукладеним та є таким, що не відбувся. У звязку з чим звертається з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивачки вимоги підтримує з вищевикладених підстав, обгрунтуваши поясненнями просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - ПАТ «Енергобанк» в судовому засіданні проти вимог позивача заперечує, обгрунтуваши поясненнями просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача - ТОВ «Магістраль Фулл» та представник третьої особи в судове засідання не зявилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача - ПАТ «Енергобанк», дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 07 жовтня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Магістраль Фулл» було укладено Договір кредитної лінії № 1010-02 (а.с. 8-18). Як вбачається з умов зазначеного договору, Банк відкриває Позичальнику не відновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом 3 500 000,00 (три мільйони п'ятсот тисяч) доларів США на строк з 07.10.2010 року по 07.02.2012 року на рефінансування заборгованості за Кредитним договором № 26 від 16 грудня 2009 року, укладеним між ТОВ «Магістраль Фулл» та ВАТ «БГ Банк» та на поповнення обігових коштів. Згідно п. 3.1, п. 3.3 Кредитного договору, Позичальник сплачує Банку за користування кредитною лінією 13,5% (тринадцять цілих п'ять десятих) відсотків річних, а з 01.03.2011 року відповідно зі змінами, внесеними згідно додаткового договору № 2 від 14.01.2011 року до Кредитного договору 12 % (дванадцять відсотків річних), які нараховуються із розрахунку зазначеної відсоткової ставки і фактичного залишку заборгованості в останній робочий день місяця за календарний місяць. База розрахунку відсотків - 365 (366) календарних днів. Позичальник сплачує відсотки щомісячно до 5 числа (включно) наступного за звітним місяця шляхом перерахування на їх рахунок № [NUMBER], при цьому, датою сплати відсотків вважається дата зарахування сплаченої суми на рахунок в Банку. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що спірний Кредитний договір є господарським договором, оскільки укладений між двома субєктами господарювання, а тому до даних правовідносин окрім застосування норм ЦК України підлягають застосуванню норми ГК України. Так ст. 179 ГК України визначає, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Відповідно до ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними. У разі визнання погодженої сторонами в договорі ціни такою, що порушує вимоги антимонопольно-конкурентного законодавства, антимонопольний орган має право вимагати від сторін зміни умови договору щодо ціни. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~При аналізі вищезазначених норм законодавства вбачається, що істотними умовами Кредитних договорів, як господарських виступають, зокрема: умови про предмет, ціну, строк його дії, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звертаючись з позовом до суду обґрунтовує його зокрема тим, що сторони не досягли істотної умови щодо строку дії Кредитного договору так як не визначили конкретну дату або період його строку дії та посилається на те, що спірний договір не містить істотних умов, обов'язковість яких передбачена статтею 345 Господарського кодексу України, а саме відсутні істотні умови, що передбачають відповідальність банку щодо видачі кредиту. Однак з даними твердженнями суд не може погодитись виходячи з наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Так, Вищий Господарський суд України в своєму Інформаційному листі № 01-8/211 від 07.04.2008 року «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» на питання: Чи є поняття «строк договору», визначене статтею 631 ЦК України, та поняття «строк дії договору», визначене частиною сьомою статті 180 ГК України, тотожними? Чи може відсутність строку дії господарського договору, як істотної умови в розумінні статті 180 ГК України, бути підставою визнання його неукладеним?, розяснив, що згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно з частиною сьомою статті 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. Оскільки змістом зобов'язання є права і обов'язки сторін, то поняття «строк договору» та «строк дії договору» є тотожними. Згідно з частиною третьою статті 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити, зокрема, строк дії договору. Отже, строк дії господарського договору є його істотною умовою. Разом з тим слід мати на увазі, що строк дії договору, який сторони зобов'язані погодити, не обмежений будь-яким максимальним строком. Тому сторони можуть визначити, що договір діє до припинення прав та обов'язків, які з нього виникли. При цьому слід враховувати, що за змістом статті 637, частин третьої та четвертої статті 213 ЦК України метою тлумачення договору є виявлення справжньої волі сторін, що згідно з частиною першою статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом, та що згідно з частиною першою статті 7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Згідно зі звичаєм, що склався в діловому обороті, не зазначення в договорі строку дії договору свідчить про волю сторін на встановлення правила про те, що договір діє до припинення зобов'язання, що виникло з договору, виконанням або з інших підстав відповідно до закону. Отже, за відсутності в господарському договорі строку дії договору у суду немає підстав вважати його неукладеним, якщо докази, наявні у справі, не свідчать про те, що справжня воля сторін полягала у намірі досягнути згоди про строк дії договору в майбутньому. Як вбачається з п. 1.1 Договору кредитної лінії № 1010-02, Банк відкриває Позичальнику не відновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом 3 500 000,00 (три мільйони п'ятсот тисяч) доларів США на строк з 07.10.2010 року по 07.02.2012 року на рефінансування заборгованості за Кредитним договором № 26 від 16 грудня 2009 року, укладеним між ТОВ «Магістраль Фулл» та ВАТ «БГ Банк» та на поповнення обігових коштів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ж п. 6.1. зазначеного Договору, цей Договір набуває чинності з дати його оформлення в письмовій формі і діє до повного виконання Сторонами зобовязань по цьому Договору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сторони при укладенні спірного Договору кредитної лінії досягли згоди з такої істотної умови, як строк дії договору зазначивши в ньому, що договір діє до повного виконання Сторонами зобовязань по цьому Договору. Також суд не може прийняти до уваги посилання позивачки та її представника в судовому засіданні на те, що спірний договір не містить істотних умов, обов'язковість яких передбачена статтею 345 Господарського кодексу України, а саме відсутні істотні умови, що передбачають відповідальність банку щодо видачі кредиту, виходячи з наступного. Як вже зазначалося вище судом встановлено, що істотними умовами Кредитних договорів, як господарських виступають, зокрема: умови про предмет, ціну, строк його дії, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Позивачкою та її представником не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України для підтвердження того, що сторонами під час укладання спірного Договору кредитної лінії, було заявлено вимогу про досягнення згоди з такої умови, як відповідальність Банку щодо видачі кредиту, а тому вважати, що в договорі відсутні такі істотні умови, що передбачають відповідальність банку щодо видачі кредиту, є безпідставним. Крім того, в п. 6.6. Договору кредитної лінії № 1010-02 сторони погодили, що по всіх питаннях, не врегульованих цим Договором, Банк і Позичальник керуються відповідними нормами чинного законодавства України. Отже виходячи з умов даного пункту Договору, у випадку відсутності в Договорі не врегульованого питання про відповідальність Банку щодо видачі кредиту, сторони повинні керуватися нормами ЦК України, ГК України та ін.. нормативно-правовими актами. Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки не знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного ст.ст. 3, 8, 16, 203, 213, 218, 250-254, 543, 548, 553-554, 631, 637, 638 ЦК України, ст.ст. 20, 181, 182, 345 ГК України, Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», від 06.11.2009 року № 9,

Outcome: dismissed