Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-13 00:00:00

02.10.2012 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розподіл майна подружжя в якому просила виділити їй в натурі та визнати за нею право власності на ? частку земельної ділянки площею 0,17 га для ведення особистого підсобного господарства яка розташована в с.Кіровськ Краснолиманської міської ради Донецької області по вул.Леніна-49, а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Згодом позивач уточнила свої позовні вимоги та просила : Визнати за [PERSON] право приватної власності на майно придбане в період шлюбу - земельну ділянку площею 0,17 га для ведення особистого підсобного господарства яка розташована в с.Кіровськ Краснолиманської міської ради Донецької області по вул.Леніна-49, що належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності за № 1684. Припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,17 га для ведення особистого підсобного господарства яка розташована в с.Кіровськ Краснолиманської міської ради Донецької області по вул.Леніна-49, що належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності за № 1684, та визнати зазначений акт недійсним. В судовому засіданні повноважний представник позивача адвокат [PERSON]відмовився від частини позовних вимог , а саме від вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею судових витрат та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю і зазначена відмова від частини позовних вимог прийнята судом. В судовому засіданні представник позивача наполягав на інших позовних вимогах позивача з підстав зазначених у позовній заяві та просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі, та пояснив судові, що він бажає,щоб земельна ділянка, що є предметом спору залишилась позивачу, оскільки з нею мешкає неповнолітня дитина і він до позивача ніяких претензій майнового характеру не має оскільки це питання вони вирішили в добровільному порядку. Судом при досліджені інших доказів по справі встановлено : 09.09.2000 року було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем , від якого вони мають неповнолітню дитину Петрова Д.В.05.08.2002 року народження ( а.с.3-4) який мешкає разом з позивачем що є інвалідом другої групи ( а.с.7-8). Під час шлюбу відповідачем за договором купівлі-продажу було придбано земельну ділянку площею 0,17 га для ведення особистого підсобного господарства яка розташована в с.Кіровськ Краснолиманської міської ради Донецької області по вул.Леніна-49 і на підставі чого йому було видано державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1684 ( а.с.5-6). Суд, заслухавши представника позивача,відповідача та дослідивши матеріали справи як докази , вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки він визнаний відповідачем і це визнання ним позову не порушує права і свободи інших осіб з наступних підстав. Відповідно до ст. ст.60-61 СК України майно , набуте подружжям за час шлюбу , належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності ,при цьому, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім*ї ,то гроші , інше майно ,які ним були одержані за цим договором ,є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином , як вбачається з матеріалів справи, оскільки майно , а саме - земельна ділянка площею 0,17 га для ведення особистого підсобного господарства яка розташована в с.Кіровськ Краснолиманської міської ради Донецької області по вул.Леніна-49 було набуте відповідачем за час шлюбу з позивачем то відповідно до ст.ст.60-61 СК України зазначене майно слід визнати спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм праві спільної сумісної власності , незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя,частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином , на підставі досліджених в судому засіданні доказів та визнання позову відповідачем ,слід визнати ,що спірне майно належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності як майно придбане в період шлюбу . Відповідно до ст.378 ЗК України- право власності особи на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках , встановлених законом. Згідно з п.4 ч.1 ст.365 УК України- право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім*ї. У зв*язку з тим, що відповідач як співвласник зазначеного майна надав суду заяву в якій зазначив, що він отримав грошову компенсацію за свою частку земельної ділянки , визнав позовні вимоги щодо позбавлення його права власності на зазначене майно то до спірних правових відношень слід застосувати також положення ст.71 СК України та ст. 372 ЦК України. Таким чином , оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач отримав компенсацію від позивача за свою частку земельної ділянки , не заперечує, щоб його позбавили права власності на неї та визнання права власності на всю цю земельну ділянку за позивачем і це не протирічить закону то позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved