Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-19 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись із позовом до [PERSON], у якому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] та усунути перешкоди з боку відповідача в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом зняття його з реєстрації за вказаною адресою. Свої вимоги мотивують тим, що на праві спільної часткової власності їм належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором дарування та рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона. У вказаній квартирі зареєстрований, але з вересня 2008 року не мешкає відповідач. Останній зібрав всі свої речі та виїхав з квартири. Крім того, реєстрація [PERSON] чинить позивачам перешкоди вільно розпоряджатися своєю власністю та змушує їх нести додаткові витрати. У судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів та свідка, суд вважає необхідним позов задовольнити частково, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 26.01.2012 року та рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 24.02.2010 року. Як вбачається з акту Приватного підприємства «Жилсервіс» погодженим з сусідами від 05.03.2013 р., у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає [PERSON] Факт не проживання відповідача за вищевказаною адресою підтвердив у судовому засіданні свідок [PERSON], яка вказала, що з кінця весни - початку літа 2010 року [PERSON] за вказаною адресою не мешкає і не з'являвся. Коли вона приходила в гості до позивачів [PERSON] вона жодного разу не бачила. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність показань свідка, даних про його особисту зацікавленість у результатах розгляду справи не виявлено. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження майном. Ст.319 ЦК України надає право власнику володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2 ст.156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Конституцією України ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне право користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України, ст.48 Закону України «Про власність»). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об'єктом власності особи може бути, зокрема житло, житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В задоволенні позову в частині усунення перешкод з боку [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом зняття його з реєстрації за вказаною адресою відмовити у зв»язку з безпідставністю.

Outcome: partial