Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-26 00:00:00

19.04.2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON], зареєстрований в Київському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 22.09.2010 року актовий запис № 842. Шлюб у неї з відповідачем перший. Від шлюбу сторони по справі мають неповнолітню дитину [PERSON]. Представник позивача позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, на примирення позивач категорично не згоден відповідно до заяви наданої судові. Позивач у своїх поясненнях посилається на те, що між сторонами по справі шлюбні відносини існували весь час формально, спільне господарство не велось, між ними втрачено почуття любові та поваги. Відповідачка позовні вимоги визнала в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Вказала на те, що спільного господарства не велось, однією сім»єю сторони по справі не жили, чоловіка вона не любить. Суд, вислухавши думку, доводи та пояснення позивача, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, тому що родина фактично розпалася і її відновлення неможливе при обставинах, зазначених позивачем. Під час розгляду справи, судом також було встановлено, що у сторін відсутні які-небудь почуття один до одного, їх шлюбний союз розпався та існує формально. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка [PERSON] та жінки [PERSON] й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, в ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Також судом враховується той факт, що один із членів сімї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги згоду позивача на розірвання шлюбу і згоду відповідача, суд вважає, що причини, що спонукають сторону наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 105 СК України). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved