Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до прокуратури Запорізької області про стягнення моральної шкоди. Ухвалою суду від 17.09.2012 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено заступника прокурора Запорізької області Скиданова О.Д.. У позовній заяві [PERSON] вказує наступне. Наказом прокурора Запорізької області від 22.01.2007 року №28-1 він за власним бажанням звільнений з органів прокуратури з посади старшого помічника прокурора Запорізької області з питань захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень. У адміністративній справі №2а-308/09 за його позовом до прокуратури Запорізької області, відповідачем до Львівського апеляційного адміністративного суду 19.01.2010 року подано апеляційну скаргу №05/1-1683-06 за підписом заступника прокурора Запорізької області Скиданова О.Д., зміст якої йому став відомий при її судовому розгляді 01.02.2012 року. У апеляційній скарзі викладена (поширена) недостовірна інформація щодо нього негативного змісту, що порочить його честь і гідність, принижує ділову репутацію і, таким чином, порушує особисті немайнові права на повагу до честі і гідності та їх недоторканості. Зокрема у апеляційній скарзі зазначено «Висновки суду, що позивача не звільнено за прогули і відповідно йому необхідно виплатити заробітну плату за цей час не відповідають вимогам чинного законодавства і потребують доведення в іншому виді судочинства» та «[PERSON] за вказаний період не було надано документів, які б свідчили про причини його неявки на роботі». Таким чином, поширена інформація стосовно того, що він є прогульником, причому на протязі майже двох місяців, прогули вчиняв без будь-яких підтверджуючих документів, навіть звільнений за прогули. Він вважає, що для будь якого працівника, не може бути нічого ганебнішого, ніж прогули. Прогул найважчий дисциплінарний проступок та тяжкий моральний вчинок. Однак поширена заступником прокурора Запорізької області інформація є наклепом на нього, так як жодного дня прогулу він не вчиняв, у разі відсутності на робочому місці (виключно з поважних причин) ним відповідні підтверджуючи документи надавалися керівництву прокуратури, з роботи звільнений за власним бажанням. Тому вказана інформація є недостовірною. Недостовірна інформація поширена прокуратурою Запорізької області і у Львівському апеляційному адміністративному суді, і у прокуратурі Лівійської області. При цьому вона стала відомою з одного боку учасникам процесу: трьом суддям, помічнику судді, секретареві судового засідання, а з іншого боку працівникам прокуратури Львівської області: прокурору області, його заступнику, начальнику відділу, прокурору, котрий приймав участь у розгляді справи тощо. Поширенням ганебної інформації, йому спричинено моральну шкоду у вигляді хвилювання, негативних емоцій внаслідок приниження честі та гідності і як працівника прокуратури і, взагалі як юриста і людини, ділової репутації. Моральну шкоду він оцінює у 20 000 гривень. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, спричинену поширенням недостовірної та ганебної інформації наступного змісту: «Висновки суду, що позивача не звільнено за прогули і відповідно йому необхідно виплатити заробітну плату за цей час не відповідають вимогам чинного законодавства і потребують доведення в іншому виді судочинства»та «[PERSON] за вказаний період не було надано документів, які б свідчили про причини його неявки на роботі»у Львівському апеляційному адміністративному суді та прокуратурі Львівської області, у розмірі 20 000 гривень, а також судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, наполягаючи на обставинах та підставах викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача прокуратури Запорізької області [PERSON], позов не визнала. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Просить в задоволенні позову відмовити. Третя особа заступник прокурора Запорізької області, в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. У відповідності до ст.169 ЦПК України, суд вважає можливим, розглянути справи у відсутність третьої особи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі наказу №28-1 від 22.01.2007 року, [PERSON] звільнено з органів прокуратури Запорізької області на підставі ст.38 КЗпП України, за власним бажанням. 05.03.2009 року [PERSON] звернувся до Острозького районного суду Рівненської області з позовом до прокуратури Запорізької області про визнання нечинним рішень, зобовязання вчинити певні дії, стягнення збитків та моральної шкоди. Постановою суду від 28.12.2009 року позов задоволено частково: визнано протиправними рішення прокуратури Запорізької області від 30.08.2006 року про відмову [PERSON] у оформленні пенсії за вислугою років та від 08.01.2009 року про відмову у проведенні повного розрахунку при звільненні; стягнуто з прокуратури Запорізької області на користь [PERSON] грошове відшкодування за відмову в оформленні пенсії, недоплачену грошову допомогу, заробітну плату, недоплачену компенсацію за невикористану відпустку, індексацію грошових доходів, грошову суму за затримку розрахунку при звільненні, моральну шкоду; зобовязано прокуратуру Запорізької області нарахувати та виплатити [PERSON] заробітну плату за період з 13 листопада 2006 року по 20 січня 2007 року. На вищезазначену постанову суду, прокуратурою Запорізької області до Львівського апеляційного адміністративного суду 19.01.2010 року подано апеляційну скаргу №05/1-1683-06 за підписом заступника прокурора Запорізької області Скиданова О.Д.. У апеляційній скарзі, окрім іншого зазначено «Висновки суду, що позивача не звільнено за прогули і відповідно йому необхідно виплатити заробітну плату за цей час не відповідають вимогам чинного законодавства і потребують доведення в іншому виді судочинства»та «[PERSON] за вказаний період не було надано документів, які б свідчили про причини його неявки на роботі». Згідно ст.277 ч.1 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім»ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно ст.297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно ст.299 ЦК Фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист свої ділової репутації. Відповідно до ст.10 ч.2 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ч.1 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших особі, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ч.ч.1, 3, 4 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»зазначено: «Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно, якщо, наприклад, редакція засобу масової інформації добровільно опублікувала спростування, яке задовольняє позивача. Ця обставина повинна враховуватися судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди». У своєму позові, [PERSON] просить стягнути з відповідача моральну шкоду, спричинену поширенням недостовірної інформації, але не заявляє вимог про визнання цієї інформації недостовірною та її спростування. Крім того, надані позивачем докази не свідчать про те, що вказана у позові інформація визнана недостовірною, у спосіб, передбачений ЦК України. У відповідності до ст.11 ЦПК України. суд не вправі вийти за межі заявлених позивачем вимог та з власної ініціативи надати оцінку достовірності інформації, яка викладена у апеляційній скарзі №05/1-1683-06 від 19.01.2010 року за підписом заступника прокурора Запорізької області. Також суд вважає, що позивачем не надано належних доказів, які б свідчили про спричинення моральної шкоди та необґрунтований розмір такої шкоди. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed