Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-23 00:00:00

[PERSON], [PERSON] у вересні 2012 року звернулися до суду із позовом до [PERSON] про надання права на спадкування. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 04 лютого 2012 року помер їх двоюрідний брат [PERSON]. Позивачі є спадкоємцями пятої черги за законом на спадщину, яка відкрилася після його смерті. Спадкоємицею майна померлого за законом першої черги є його дочка [PERSON] У 1978 році [PERSON] отримав травму голови, в результаті чого стан його здоровя погіршився, у 1980 році він проходив курс лікування в Полтавській обласній психоневрологічній лікарні. Через свою хворобу [PERSON] не мав постійного місця роботи, пенсію за віком або інвалідністю не отримував, в звязку з чим постійно потребував матеріальної підтримки. Крім того, померлий потребував допомоги в організації своєї життєдіяльності та облаштуванні свого побуту. Відповідачка [PERSON] ніякої допомоги батьку не надавала, інших близьких родичів у померлого окрім двоюрідних сестер не було, тому позивачі несли витрати по його матеріальному забезпеченню, здійснювали утримання та прибирання домоволодіння, несли витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги, витрати на його лікування, а після смерті витрати по його похованню. У звязку з викладеним просять надати їм право на спадкування майна [PERSON], який помер 04.02.2012 разом із спадкоємицею першої черги за законом [PERSON] У судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] підтримали позовні вимоги та пояснили, що їх двоюрідний брат [PERSON] у 1978 році потрапив у аварію, внаслідок якої отримав травму голови, часто хворів та отримав 3 групу інвалідності, яка була знята у звязку з не проходженням чергового переогляду. Після його розлучення з дружиною у 1986 році він утратив зв'язок із сімєю, позивачі ним постійно опікувалися, допомагали з ремонтом, родичі з Дніпропетровська надсилали йому гроші. З дочкою [PERSON] померлий не спілкувався, до батька вона не приходила, він ніколи їм не говорив, що вона йому в чомусь допомагала. Говорив лише, що вона вимагала у нього документи на будинок. У серпні 2011 року стан здоровя [PERSON] погіршився і позивачі здійснювали за ним догляд, оскільки останній не міг сам себе обслуговувати [PERSON] топила у хаті та готувала їсти, а [PERSON] привозила ліки. У вересні 2011 року [PERSON] знаходився на лікуванні у Гребінківській лікарні, проте самовільно залишив лікарню, блукав містом, розшукувався родичами дві доби. Протягом останніх місяців свого життя померлий став тривожним, переживав, що у нього заберуть хату, відчував страх. У звязку з цим позивачі відвели його на прийом до лікаря-психіатра, який направив [PERSON] на стаціонарне лікування. З 22 листопада 2011 по 23 грудня 2011 року останній знаходився на лікуванні у Полтавській обласній клінічній психіатричній лікарні, де витрати на його лікування взяли на себе позивачі. 04.02.2011 року [PERSON] покінчив життя самогубством. Витрати по його похованню та організації поминальних обідів взяли на себе позивачі, частину витрат взяла на себе його дочка [PERSON] У звязку з тим, що [PERSON] через тяжку хворобу знаходився у безпорадному стані, а позивачі протягом тривалого часу опікувалися ним та надавали іншу допомогу, просять надати їм право на спадкування майна [PERSON], який помер 04.02.2012 разом із спадкоємицею першої черги за законом [PERSON] Представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON], [PERSON] підтримав, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення та пояснила, що [PERSON] її батько. Батьки розлучилися, коли їй було 5 років, і вони з матірю проживали окремо, він сплачував аліменти на її утримання. З батьком вона постійно спілкувалася, у нього був її номер телефону і вони телефонували одне одному. Вона періодично навідувала його, привозила продукти харчування, готувала їжу, білила хату, прибирала подвіря. Кожного дня вона не могла його провідувати, оскільки проживала у іншому місті, мала свою сім'ю. Вона завжди пропонувала батьку свою допомогу, давала гроші на лікування, запрошувала у гості, пропонувала перевезти його ближче до себе. Про те, що батько має вади психічного характеру відповідач знала, але позивачі не повідомили їй про те, що відправили його на лікування до Полтави. Після того, як вона дізналася, що батько там, вона поїхала його провідати, пропонувала його забрати. Пояснила, що позивачки мали намір самі оформити опікунство над ним, тому і не схвалювали, щоб вона опікувалася батьком та навідувала його вдома. Представник відповідачки адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що позивачами не надано належних та об'єктивних доказів, які б підтверджували сукупність обставин, передбачених ст. 1259 ЦК України для набуття права на спадкування разом із спадкоємцем пріоритетної черги, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON] у судовому засіданні підтвердили, що відповідачка [PERSON] підтримувала зв'язок з батьком, навідувала його вдома, привозила продукти харчування, прибирала будинок. Зазначали, що бачили останній раз померлого у вересні-жовтні 2011 року, чоловік був на вигляд здоровий, але скаржився на біль у голові. Свідок [PERSON] пояснила, що є колишньою дружиною померлого [PERSON] та матірю відповідачки. Вказала, що перебувала з останнім у шлюбі з 1981 по 1987 рік, в цей період лікування у звязку з отриманою травми голови він не проходив. Дочка провідувала батька, останній міг сам себе обслуговувати, але йому було морально важко і вони з дочкою його підтримували. Чоловік висловлював бажання повернутися до неї, говорив, що сестри на нього тиснуть, просив, щоб вона з дочкою забрали його з лікарні. Позивачки перешкоджали їм з дочкою приходити до чоловіка, ображали їх, відключили йому телефон, щоб він не міг спілкуватися з дочкою. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] проживав у будинку сам, за рік до смерті він серйозно захворів і двоюрідні сестри допомагали йому по господарству, чи приїжджала до нього дочка вона не бачила. Зазначила, що [PERSON] сам ходив у магазин за продуктами, до сусідів приходив поїсти. Свідок [PERSON] пояснила, що влітку 2011 року [PERSON] захворів, був дуже слабкий і двоюрідні сестри йому у всьому допомагали, їздили до нього кожен день. Свідок проживала з ним по-сусідству і він до них часто приходив допомогти по господарству, її сім'я також йому допомагала. В останні роки він ніде не працював, перебивався тимчасовими підробітками. Дочка приїжджала до нього не часто. Після лікування у Полтаві його стан здоровя трохи покращився. Допитаний у судовому засідання як свідок, лікар-психіатр [PERSON] пояснив, що [PERSON] він знав з 1978 року. Останній внаслідок ДТП отримав травму голови і знаходився на лікуванні у Пирятинській ЦРЛ, перебував у коматозному стані. У серпні 2011 року у нього почали проявлятися наслідки зазначеної травми, в результаті чого відбулися зміни в організації головного мозку. На прийом до нього його приводила його сестра [PERSON] Останньому була встановлено діагноз маячний розлад, в звязку з чим він потребував стаціонарного лікування та був направлений до Полтавської психіатричної лікарні. Після цього до нього приходила дочка [PERSON] [PERSON], яка шукала батька. Питання стану здоровя батька її не цікавили. Останній був у такому психічному стані, що потребував постійного стороннього нагляду та догляду, оскільки він не міг самостійно повноцінно організувати свою життєдіяльність, знаходячись у стані соціальної дезадаптації. Після проходження курсу лікування йому була встановлена 2 група інвалідності. Свідки [PERSON], двоюрідний брат померлого [PERSON], та його дружина [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що вони мешкають у Дніпропетровській області, але родинні звязки з братом [PERSON] не втрачали, допомагали йому матеріально, надсилали гроші, несли витрати на його поховання. Зазначили, що [PERSON] не був у безпорадному стані, міг працювати та без сторонньої допомоги себе обслуговувати. Про допомогу від його двоюрідних сестер [PERSON] та [PERSON] вони раніше не чули. Свідок [PERSON], двоюрідна сестра померлого [PERSON] пояснила, що вони з чоловіком проживають у [INFO] та по мірі можливості допомагали [PERSON] матеріально, допомогли підвезти газ до його будинку. Фактично постійно підтримувала його морально та надавала матеріальну допомогу його тітка [PERSON], яка проживала у м. Пирятині. [PERSON] також постійно допомагав тітці по господарству, він був адекватною людиною, до серпня 2011 року працював на будівництві. Його двоюрідні сестри [PERSON] та [PERSON] раніше не брали участі у його житті, а під виявом піклування про здоровя померлого протягом останніх місяців його життя ховаються їх дійсні наміри привласнити належний йому будинок. На це вказують ті обставини, що вони не повідомили дочку, інших родичів [PERSON] про його лікування у Полтаві, забрали у нього телефон, щоб перешкодити йому у спілкуванні з ними. Дочка [PERSON] спілкувалася з батьком, навідувала його вдома, возила до лікаря, купувала ліки. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 лютого 2012 року помер [PERSON] (а.с.8). Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані в м. Пирятині Полтавської області по вул. Цибаня, 101. Вказане домоволодіння належало його матері [PERSON] на підставі договору дарування від 22 червня 1960 року (а.с.110), яке він прийняв після її смерті 24.12.1979 року (а.с.97), вступивши в управління спадковим майном. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є двоюрідними сестрами померлого [PERSON] (а.с. 9) і відповідно до ст. 1265 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкоємцями пятої черги на майно померлого за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємицею майна померлого першої черги за законом є його рідна дочка - [PERSON]. Після смерті [PERSON], у встановлений законом шестимісячний термін, сторони подали заяву до Пирятинської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с.69,81,82). Відповідно до вимог ч.2 ст. 1259 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Застосування наведеної норми ст. 1259 КЦК України вимагає доведення позивачем: 1) факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу; 2) перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку із чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та лікування. Однак переконливих доказів на підтвердження перебування в безпорадному стані померлого [PERSON] позивачами надано не було. Як свідчать матеріали справи [PERSON], [INFO], помер у віці 55 років, що за загальними правилами не є похилим віком для чоловіків. Судом також установлено, що померлий [PERSON] з 22.11.2011 року по 23.12.2011 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Полтавській обласній клінічній психіатричній лікарні з діагнозом: маячний розлад органічного походження внаслідок перенесеної тяжкої ЗЧМТ (1978 р.) з галюцинаторно-параноїдним синдромом в період загострення захворювання, з епілептиформним синдромом у вигляді нечастих вторинно генералізованих судомних нападів, сутінкових станів свідомості, стан ремісії з помірно вираженими змінами особистості за психоорганічним типом, астено-апатичний варіант (а.с.118). За висновком МСЕК 22 грудня 2012 року йому була встановлена друга група інвалідності (а.с.117). Критерії встановлення інвалідності визначені пунктом 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року N 1317. Відповідно до даного пункту підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі. З огляду на вказане, особу, якій присвоєно зазначену групу інвалідності, не можна вважати такою, що перебуває в безпорадному стані лише в силу психічного захворювання внаслідок перенесеної травми ЗЧМТ, загострення якого мало місце на протязі останніх чотирьох місяців життя спадкодавця. У звязку з цим суд не приймає до уваги пояснення лікаря-нарколога [PERSON], який спостерігав за перебігом хвороби [PERSON], про те, що останній був у безпорадному стані і потребував постійного нагляду, так як не міг самостійно повноцінно організувати свою життєдіяльність, знаходячись у стані соціальної дезадаптації. Таке твердження лікаря суперечить також висновкам Полтавської ОКПЛ, наданому у епікриз-виписці № 4091 хворого [PERSON] За даними епікризу хворий був виписаний з лікарні у задовільному психічному та соматичному стані, останньому рекомендовано диспансерний нагляд лікаря психіатра за місцем проживання, дотримання режиму праці і відпочинку. Рекомендацій щодо постійного стороннього нагляду та догляду за хворим у виписці не зазначено. Крім того, позивачами не було надано достатніх та переконливих доказів того, що вони на протязі тривалого часу опікувалися, матеріально забезпечували, надавали іншу допомогу спадкодавцю, а надана ними матеріальна допомога була основним засобом до його існування. Дослідженими доказами у справі підтверджено, що позивачі надавали посильну допомогу спадкодавцю, підтримували його, коли у вересні 2011 року у нього погіршився стан здоровя, але суд вважає, що ця обставина не може бути розцінена як підстава для задоволення позовних вимог. У судовому засіданні встановлено, що позивачі опікувалися спадкодавцем протягом нетривалого терміну, а також встановлено, що матеріальну та іншу допомогу надавали померлому не лише позивачі, а й інші родичі спадкодавця, які періодично надсилали йому гроші, його рідна дочка [PERSON], яка опікувалася ним, привозила батьку ліки, продукти харчування. До того ж [PERSON] за життя міг сам себе матеріально забезпечити, відповідно до записів у його трудовій книжці вбачається, що він до червня 2011 року працював на різних посадах (а.с.53-58 ), з пояснень свідків- підробляв по найму у людей на усяких роботах. Таким чином, оскільки спадкодавець [PERSON] не був особою похилого віку, позивачем не надано належних та об'єктивних доказів неможливості ним самостійно забезпечити умови свого життя, потреби в постійному сторонньому догляді, допомоги та піклуванні, а також доказів тривалості надання позивачами померлому допомоги матеріали справи не містять, у суду немає підстав для застосування положень ч. 2 ст. 1259 ЦК України щодо надання позивачам права на спадкування разом із спадкоємцем пріоритетної черги. Враховуючи викладене, у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed