Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-11 00:00:00

У вересні 2012 року ПАТ «Ерсте Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виселення з належного їм житлового будинку [ADDRESS] Позивач зазначав, що на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставного майна, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 29 березня 2012р. за реєстровим № 294 та зареєстрованого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 20 липня 2012 року за реєстраційним номером 10755539, банк є власником житлового будинку [ADDRESS] В зазначеному будинку залишилися зареєстрованими та проживають колишній власник будинку [PERSON] та члени його сім'ї: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Однак користуватися своєю власністю вони не можуть, т.я. відповідачі не звільняють будинок та не пускають туди. Посилаючись на те, що відповідачі є колишніми власником будинку та членами його сім'ї, а тому проживають у спірному будинку без будь-яких правових підстав, позивач просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача змінив підставу та предмет позову і просив суд усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом виселення відповідачів, підтвердив вказані вище обставини та наполягав на задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись, на те, що право власності є непорушним, вимога про усунення перешкод у користуванні житловим будинком відповідачами добровільно не виконується, чиняться перешкоди у доступі власникові до належного йому майна. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце судового замідання були повідомлені належним чином, поважних причин неявки суду не представили, заяв про розгляд справи в їх відсутності не надали. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено та перевірено доказами, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 17 травня 2005р. за р.№ 1661 зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 599400 та Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації у реєстрі прав власності на нерухоме майно 17 червня 2005р. номер запису 7292 в книзі 32 реєстраційний номер 1075539, належав на праві власності житловий будинок [ADDRESS] Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2007 року було задоволено позов ПАТ «Ерсте Банк», яким постановлено: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/5865/3/09483 від 25 січня 2008 року та додатковою угодою № 5 від 09 листопада 2009 року до нього в розмірі 295005,29 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], житловою площею 48,9кв.м. та земельна ділянка, загальною площею 866 кв.м., надана для обслуговання житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий № 4810136600:02:060:0008, що належила [PERSON] шляхом продажу вказаного житлового будинку та земельної ділянки на прилюдних торгах. Оскільки, прилюдні торги не відбулися через відсутність покупців і стягувач - публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк» виявило бажання залишити за собою в рахунок погашення боргу непродане майно, що раніше належало [PERSON], то до нього перейшло право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставного майна, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 29 березня 2012р. за р .№ 294 та зареєстрованого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 20 липня 2012 року за реєстраційним № 10755539. Із вказаних вище обставин суд доходить висновку, що позивач, АТ «Ерсте Банк», є законним власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. та земельною ділянкою, загальною площею 866 кв.м. Але на даний момент не має можливості користуватися власністю, так як у житловому будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] досі зареєстрований та проживає колишній власник [PERSON] та члени його сім'ї: дружина - [PERSON], 1941 р.н., син- [PERSON] 1973р.н., невістка - [PERSON], 1973 р.н., що підтверджується довідкою КП ДЕЗ «Океан» від 21.08.2012р. вих. №3155. Статею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом виселення осіб, щодо яких відпали законні підстави для користування майном. Зі змісту ст. 156 ЖК України та ст. 391 ЦК України вбачається, що право члена сім'ї власника на користування жилим приміщенням є похідним від права власника і з припиненням права власності члени його сім'ї втрачають право користування цим приміщенням. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку (квартири) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку (квартири) і ведуть з ним спільне господарство. За ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналізуючи зміст вказаних правових норм, суд приходить до висновку про те, що право члена сім'ї власника житлового будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Оскільки житлові права членів сім'ї власника квартири є похідними від прав власника цієї квартири, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сім'ї на користування цією квартирою. Однією з підстав припинення права власності відповідно до ст. 346 ЦК України є відчуження власником свого майна. Таким чином припинення права власності на зазначену квартиру у [PERSON], призвело до припинення у інших відповідачів права користування цією квартирою. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналізуючи наведені вище норми цивільного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, зазначивши спосіб такого усунення. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В силу ст. 55 Основного закону права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до вимог ст.ст.383, 386 ЦК України власник житлового буднику має право використовувати помешкання для власного проживання і може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його права власності іншою особою. У визначеному законом порядку за згодою нового власника - Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк», відповідачі вселені не були, тому не набули права на користування спірним житловим будинком. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження факти неправомірних дій відповідачів, які перешкоджають позивачеві у користуванні будинком, а тому їх слід виселити. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок чинення перешкод відповідачами позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору, суму якого, згідно до ст.88 ЦПК України, належить стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.55 Конституції України, ст.ст.316, 317, 319, 386, 391 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved