Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-12 00:00:00

Позивачі, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом в якому згідно уточнених позовних вимог вказали, що житловий будинок № 22 по вул. Ізмаїльській в с. Шевченкове Кілійського району Одеської області, належав колгоспному двору, членами якого були вони та їх мати [PERSON], який помер 4 березня 2009 року. Позивач [PERSON], як дружина спадкодавця та, відповідно, спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину фактично, оскільки проживала на момент відкриття спадщини разом зі спадкодавцем, інші спадкоємці на спадщину не претендують, однак в звязку з тим, що за життя [PERSON] правовстановлюючі документи на будинок оформлено не було, позивачі не можуть розпоряджатися належним їм майном та позивач [PERSON] не може оформити спадщину у вигляді частки будинку в нотаріальній конторі, в звязку з чим просили суд встановити факт належності 1/6 частини будинку, розміщеного по вул. Ізмаїльській, 22, с. Шевченкове Кілійського району [PERSON], померлому 04.03.2009 р., визнати за ними право власності по 1/6 частині вказаного будинку, як за членами колишнього колгоспного двору, а також визнати право власності на 1/6 частину житлового будинку за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] Представник відповідача Шевченківської сільської ради Кілійського району, повідомлений належним чином про дату та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, направив заяву, відповідно до якої не заперечує проти задоволення позову та просить суд розглянути справу за його відсутності. На підставі письмових заяв сторін суд ухвалює рішення без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву та докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Як вказано в свідоцтві про шлюб серії І-ЖД № 100265, виданого повторно 15 квітня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 25, після укладення 12.10.1964 р. шлюбу [PERSON] та [PERSON], дружині присвоєне прізвище «Горбаченко». Згідно довідки, виданої 27 січня 2010 року Шевченківською сільською радою Кілійського району Одеської області за № 80, на 16 квітня 1991 року двір в с. Шевченкове, вул. Ізмаїльська, 22, відносився до категорії колгоспних дворів. До складу двору входили: 1/ [PERSON], [INFO]; помер 04.03.2009 р.; 2/ [PERSON], [INFO], дружина; 3/ [PERSON], [INFO], син; 4/ [PERSON], [INFO], син; 5/ [PERSON], [INFO], син; 6/ [PERSON] /[PERSON]/ [PERSON], [INFO] дочка. Довідка видана на підставі погосподарської книги № 3 особовий рахунок № 248 /за 1991-1995 роки/. Відповідно до технічного паспорту, складеного КП «Кілійське РБТІ та РОН», житловий будинок по вул. Ізмаїльській, 22 в с. Шевченкове Кілійського району Одеської області в цілому складається з: житлового будинку літ. А, 1968 року побудови; сараю літ. Б; сараю літ. В; гаражу літ. Г; літньої кухні літ. Д; літньої кухні літ. Е; навісу літ. Ж; убиральні літ. З; надвірних споруд - № № 1-8, І. Як вказано в свідоцтві про смерть серії І-ЖД № 175830, виданому виконкомом Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області, актовий запис № 21, [PERSON] помер 4 березня 2009 року. Згідно листа Кілійської районної державної нотаріальної контори № 1241/01-16 від 01.10.2012 р., після смерті [PERSON], який помер 4 березня 2009 року, спадкова справа № 34/2009 заведена 12 серпня 2009 року. [PERSON] подала заяву про відмову від належної частки спадщини після померлого батька на користь дружини спадкодавцю [PERSON]. [PERSON] 15 вересня 2009 року подав заяву про відмову від належної частки спадщини після померлого батька на користь дружини спадкодавця [PERSON]. [PERSON] подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Як вбачається з рішення виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області від 11.02.2010 р. № 16, [PERSON] було відмовлено в оформленні права власності на житловий будинок по вул. Ізмаїльській, 22 в с. Шевченкове, враховуючи, що вказаний будинок відносився до категорії колгоспних дворів і один член двору [PERSON] помер. При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (в ред. 1963 року, що діяла до 15.04.1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності. Відповідно до ч. 1-2 ст. 123 ЦК УРСР доля члена колгоспного двору в майні двору визначається при виході його зі складу двору без утворення нового двору (виділ). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток всіх членів двору включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону Української РСР «Про власність»майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Норма, що передбачала можливість членів сім'ї та інших осіб, які спільно ведуть трудове господарство, мати у власності, зокрема, жилі будинки і господарські споруди, також містилася у ст. 8 Закону СРСР «Про власність в СРСР»1990 року. Відповідно до розяснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по обєктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Згідно п.5 ч. 2 ст. 234, ст. 256 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Виходячи з наведеного суд вважає обґрунтованими вимоги позивачів щодо встановлення факту належності частини житлового будинку [PERSON] та визнання за ними права власності, як за членами колишнього колгоспного двору, оскільки правовстановлюючий документ на вказаний будинок відсутній і вказані особи дійсно входили до складу колгоспного двору на визначену законодавством дату, та не можуть оформити право власності в звязку зі смертю одного з членів колгоспного двору. Стосовно заявлених позивачем [PERSON] вимог про визнання права власності в порядку спадкування, суд виходить з наступного: Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності»роз'яснив, що правила ст. 563 ЦК України про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. В разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Оскільки позивач [PERSON], який згідно положень діючого на час відкриття спадщини законодавства, є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка та прийняв спадщину шляхом подачі відповідної заяви д нотаріальної контори згідно положень ст. 1269 ЦК України, беручи до уваги те, що інші спадкоємці спадщину не прийняли, оформлення спадщини в нотаріальному поряду неможливе в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно і неможливістю їх оформлення в звязку зі смертю одного з членів колгоспного двору, частка в майні якого входить до складу спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадщину та вважає, що право позивача на спадщину підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в звязку з чим задовольняє позов.

Outcome: approved