Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з відповідача [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що 08.01.2007 року позичив йому 20000.00 Євро, які той зобов"язався повернути до 2012 року, про що 06.02.2010 року написав розписку. В добровільному порядку сплатити борг відповідач відмовляється, від виконання взятих на себе зобов"язань ухиляється. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у сумі 20000.00 Євро, що становить 205800.00 грн., а також індекс інфляції в сумі 823.20 грн. та три відсотки річних від простроченої суми, що складає 3027.80, а також судові витрати по справі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання повторно не з"являвся, хоч про день та час слухання справи був належно повідомлений(оголошення в газеті "Високий замок"№ 136 від 29.0712 р.). Про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення справи не заявив, що дає підстави відповідно до ст. 169 ЦПК України справу розглядати у його відсутності на підставі наявних у ній даних та документів, проти чого не заперечує позивач, постановивши відповідно до ст. 224 ЦПК України заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги , належить частково задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК). Частина 2 ст.1047 ЦК допускає на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були переданої йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України). При цьому, за змістом ч.2 ст.1051 ЦК, при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватися на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч.2 ст.58, ст.59 ЦК). Відповідно до вимог ЦК розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. В судовому засіданні встановлено, що згідно боргової розписки від 06.02.2010 р. відповідач [PERSON] 08.01.2007 року отримав від [PERSON] кошти у сумі 20000 Євро, які зобов`язується повернути в повному обсязі до 2012 року. Розписка написана власноручно відповідачем і є фактом укладення договору позики та фактом передачі йому грошових коштів. Така форма договору позики вибрана сторонами договору добровільно. Наявність у позивача розписки відповідача свідчить про неповернення ним боргу. Належних і допустимих доказів щодо написання розписки під фізичним та психологічним тиском суду не представлено. Статтею 625 ЦК установлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Вирішуючи питання стягнення виплат, передбачених ст. 625 ЦК України, суд вважає, що вони не підлягають стягненню, поскільки договір позики був укладений не в національній валюті , а в іноземній. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, отримані в позивача за договором позики кошти підлягають стягненню з відповідача в перерахунку на гривні, а тому з відповідача підлягає стягненню борг в сумі 20000.00 Євро, що згідно розрахунку позивача становить 205800.00 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачів витрати пов"язані з сплатою судового збору в сумі 2096.52 грн.

Outcome: approved