Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-04 00:00:00

У травні 2012 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулось до суду із вищевказаним вище позовом до відповідача [PERSON] В обґрунтування позову зазначало, що 28 березня 2009 року на вул. Калинівській у м. Чернівці сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ, номерний знак [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля «Джелі», номерний знак [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], під керуванням [PERSON] Вказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини [PERSON], що підтверджено постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 липня 2009 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП та провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 124 КУпАП, у звязку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Відповідно до звіту про оцінку автомобіля від 15 травня 2009 року, складеного підприємцем-оцінювачем [PERSON], у результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля «Джелі» завдано матеріальної шкоди на суму 36\~015 грн. 58 коп. Оскільки на час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, власник пошкодженого транспортного засобу «Джелі» у вересні 2009 року на підставі ст. 35 та п. а ст. 41.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування. У вересні 2009 року МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність та виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 25\~500 грн., а також понесло витрати, повязані з проведенням автотоварпознавчого дослідження пошкодженого автомобіля у розмірі 690 грн. Оскільки відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України у МТСБУ після здійснення виплати суми страхового відшкодування виникло право зворотної вимоги (регресу) до винної у вчиненій дорожньо-транспортній пригоді особи, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] в порядку регресу суму виплаченого [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 25\~500 грн., а також понесені МТСБУ витрати, повязані з оплатою проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 690 грн. Крім того, МТСБУ зазначало, що листом від 30 листопада 2009 року, надісланим на адресу відповідача [PERSON], останньому було запропонувало у добровільному порядку відшкодувати понесені ними витрати по виплаті суми страхового відшкодування [PERSON] у строк до 26 грудня 2009 року, однак ця пропозиція відповідачем була проігнорована, у звязку з чим ним прострочено виконання грошового зобовязання, тому крім суми основного боргу, просило стягнути з відповідача на користь МТСБУ на підставі ст. ст. 623-625 ЦК України суму основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 4 055 грн. 77 коп. та 3 % річних від простроченої суми основного боргу в розмірі 1 783 грн. 60 коп. Також позивач зазначав, що у зв'язку із зверненням до суду,\~ним були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн. та сплату судового збору, які він просив стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених в поданому позові. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. Заперечуючи проти позовних вимог МТСБУ, зазначали, що підстави для стягнення з відповідача на користь МТСБУ витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування в порядку регресу, а також покладення на відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобовязання відсутні, оскільки з [PERSON], як з винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 1 лютого 2010 року на користь [PERSON] та [PERSON] стягнуто 14\~437 грн. 73 коп. в рахунок відшкодування завданої пошкодженням автомобіля матеріальної шкоди. У звязку з цим вважають, що підстави для задоволення позову відсутні, тому просили в його задоволенні відмовити. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вчиненої з вини відповідача [PERSON], їм були спричинені матеріальні збитки та відповідно до рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01.02.2010 року з [PERSON] на їх користь стягнуто частину завданої пошкодженням автомобіля матеріальної шкоди в розмірі 14\~437 грн. 73 коп., а також моральна шкода. Крім того, в ході розгляду судом вказаної справи, МТСБУ їм було відшкодовано 25\~245 грн. страхового відшкодування та на сьогоднішній день вони будь-яких претензій майнового характеру до [PERSON] не мають, у звязку з чим просили вирішити справу відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, вважає, що позовні вимоги МТСБУ є обґрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом встановлено, що 28 березня 2009 року на вул. Калинівській у м. Чернівці сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ, номерний знак [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля «Джелі», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 липня 2009 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 122 КУпАП та провадження у справі закрито на підставі п.7 ст.124 КУпАП, у звязку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Відповідно до звіту про оцінку автомобіля GEELY MR-7151F від 15 травня 2009 року, складеного підприємцем оцінювачем [PERSON] за дорученням МТСБУ № 7560 від 14 квітня 2009 року, визначено вартість матеріального збитку , завданого у результаті його пошкодження при вказаній дорожньо-транспортній пригоді у розмірі 36 015 грн.58 коп. (а.с. 5-6). Крім того, судом встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів), що також не заперечується й відповідачем. Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність іншого учасника ДТП [PERSON] при експлуатації автомобіля «Джелі», номерний знак [NUMBER], була застрахована за Полісом № ВВ/ 6481647 від 18 листопада 2008 року, МТСБУ на підставі заяви [PERSON] від 7 вересня 2009 року, відповідно до вимог ст. 35 та пп «а» ст. 41.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та на підставі наказу від 26 жовтня 2009 року № 2655 здійснило останньому виплату суми страхового відшкодування в розмірі 25 500 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 4071 від 29 жовтня 2009 року (а.с. 9), а також не заперечується третьою особою [PERSON] Отже, МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правової відповідальність. Так, одним із основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових фондів компенсацій та відшкодування на умовах, передбачених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинної на час виникнення спірних правовідносин, передбачено випадки, в яких МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема: до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону ( п. 38.2.1 статті 38 цього Закону). Крім того, ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, викладені позивачем обставини щодо розміру витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування\~підтверджуються наявними у справі належними доказами. \~\~\~\~\~ Будь-яких доказів на спростування визначеного позивачем розміру страхового відшкодування відповідачем [PERSON] та його представником суду не надано. При цьому, заперечення відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] про те, що [PERSON] на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, вже виплачено потерпілому [PERSON] суму завданої дорожньо-транспортною пригодою шкода та стягнення з нього на користь МТСБУ суми страхового відшкодування в порядку регресу є подвійним стягнення, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України стягнута на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 1 лютого 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] сума завданої матеріальної шкоди є різницею між фактичним розміром завданої потерпілій особі шкоди і здійсненою МТСБУ страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи наведене, позовні вимоги МТСБУ в частині стягнення з відповідача виплат, повязаних із виплатою суми страхового відшкодування в порядку регресу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню фактично сплачена МТСБУ сума страхового відшкодування в розмірі 25 5000 грн. Крім того, звертаючись до суду, МТСБУ просило стягнути з [PERSON] на підставі ст. 625 ЦК України суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, при цьому в обґрунтування позовних вимог зазначало, що даний спір виник внаслідок того, що відповідач відмовився добровільно сплатити суму страхового відшкодування, а тому має сплатити позивачеві збитки від інфляції та 3 % річних від суми боргу за весь час прострочення. Судом встановлено, що МТСБУ листом від 30 листопада 2009 року, надісланим рекомендованою поштою на адресу відповідача [PERSON] та отриманим останнім, що підтверджено наданими позивачем письмовими доказами, запропонувало останньому добровільно відшкодувати до 26 грудня 2009 року понесені МТСБУ витрати, повязані із виплатою [PERSON] суми страхового відшкодування (а.с. 8), однак вищевказана претензійна вимога МТСБУ [PERSON] не була задоволена. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, у звязку з цим зазначені кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Крім того, відповідно до ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК грошовим є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів. Тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 510 ЦК під грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається, в тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити грошові кошти на користь кредитора, зокрема й обовязок особи, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність та є винною у дорожньо-транспортній пригоді, виплатити іншій особі, яка відшкодувала таку шкоду, в даному випадку МТСБУ таку шкоду, в розмірі виплаченого страхового відшкодування та таке зобовязання відповідача є грошовим зобовязанням, оскільки фактично воно зводиться до сплати грошей. Оскільки судом встановлено факт виникнення у МТСБУ права зворотної вимоги (регресу) до відповідача [PERSON], як винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, в розмірі виплаченого страхового відшкодування та від добровільного відшкодування вказаних витрат, відповідач [PERSON] у визначені позивачем строки відмовився, чим порушив виконання грошового зобовязання, суд, проаналізувавши вищевказані норми закону, а також надані МТСБУ докази, вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин сторін вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнути з відповідача [PERSON] на користь МТСБУ суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми в розмірах, визначених згідно із наданим позивачем розрахунком (а.с.2). Підлягають також задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] витрат по сплаті вартості наданої правової допомоги в розмірі 2000 грн. з таких підстав. Так, ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Крім того, Цивільний процесуальний кодекс України, містить правову норму щодо стягнення витрат на правову допомогу (стаття 84 ЦПК України). Згідно зазначених норм склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат повязаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. З огляду на те, що в матеріалах справи наявні письмові докази того, що особа, уповноважена представляти інтереси МТСБУ на підставі довіреності № 28002/4 від 16 грудня 2011 року та Контракту про надання правової допомоги МТСБУ № 48 від 17 листопада 2010 року, надала послуги щодо правової допомоги в розмірі 2000 грн.,\~\~витрати\~\~за надання правової допомоги в сумі 2000 грн., оплачені позивачем у повному обсязі, що підтверджено копією платіжного доручення від 21 квітня 2011 року № 1805, а також є такими, що не перевищують граничного розміру компенсації, передбаченої Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», вказана вимога МТСБУ також підлягає задоволенню Крім того, суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь МТСБУ також підлягають стягненню понесені останнім та документально підтверджені судові витрати в справі, а саме сума сплаченого позивачем судового збору (а.с.11) в розмірі 320 грн. 29 коп. Щодо позовних вимог МТСБУ про стягнення з [PERSON] на користь МТСБУ витрат, повязаних з оплатою послуг аварійного комісара, то суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, оскільки ці витрати не відносяться до фактичних витрат та не є страховим відшкодуванням, оскільки спрямовані на визначення розміру збитків.

Outcome: partial