Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики в розмірі 4950,00 грн., проценти за користування коштами в розмірі 430,00 грн., пені в розмірі 749,35 грн.(а.с.1-3). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 01.01.2009 року між ним та відповідачем, [PERSON], був укладений договір позики грошових коштів на суму 4950,00 гривень. Відповідно до умов даного договору відповідач зобовязав себе повернути йому грошові кошти не пізніше 01.01.2010 року. Кошти були передані відповідачеві 01.01.2009 року в повному обсязі, що підтверджується розпискою (а.с. 4), однак на час звернення до суду з даним позовом борг не був сплачений. Незважаючи на неодноразові вимоги позивача провести розрахунок за договором позики від 01.01.2009 року, відповідачем жодних дій, спрямованих на погашення грошового зобовязання, не вчинено, з огляду на що відповідач має нести за це відповідальність та повернути суму боргу, сплатити проценти і пеню. В судовому засіданні 18.03.2013 представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання 25.02.2013 та 18.03.2013 не з'явився, про причини неявки не повідомив. Судові повістки, які направлялись судом на адресу реєстрації відповідача, повідомлену адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Харківській області, повернулись до суду в зв'язку з закінченням терміну зберігання. За змістом ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка про виклик до суду направляється за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Виходячи з викладеного, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду справи, а тому, з урахуванням положень ч. 4 ст. 169 ЦПК України з дозволу представника позивача розглядає справу в порядку ст.224 ЦПК України: на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, підтверджені доказами, суд встановив факти та відповідні їм правовідносини, і дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 01 січня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики. Відповідно до зазначеного договору [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 4950, 00 гривень, а [PERSON] зобовязався повернути суму позики не пізніше 01 січня 2010 року. Судом встановлено, що на підтвердження укладення договору відповідач видав позивачу розписку, в якій зазначені сторони, їх паспортні дані, сума позики, дата повернення позики, дата видачі розписки та підписи сторін (а.с.4). Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Виходячи з викладених норм законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що договір позики між сторонами є укладеним, оскільки сторони дійшли згоди щодо його істотних умов, а форма договору відповідає вимогам закону. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом було встановлено, що відповідач порушив умови договору позики щодо повернення позики у строк, передбачений договором, тому вимоги позивача стосовно стягнення заборгованості за договором позики вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В позовній заяві позивач просить стягнути з [PERSON] 430,00 грн. процентів за користування кредитом та 749,35 грн. пені. Втім, судом встановлено, що в позові відсутнє правове обґрунтування можливості нарахування, розміру та стягнення процентів за користування кредитом, як плату (винагороду) за користування грошовими коштами (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Суд також дійшов висновку про неможливість стягнення пені, як цього вимагає позивач, з огляду на те, що пеня (як вид неустойки, ч. 3 ст. 549 ЦК України) є видом забезпечення виконання зобовязання. В свою чергу, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України), однак позивач не надав жодного доказу на підтвердження вчинення правочину про забезпечення виконання зобовязання в письмовій формі. Згідно зі ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У цьому звязку, оскільки позивачем при поданні позовної заяви було сплачено мінімальну ставку судового збору відповідно до п.п.1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір (а.с.10), то суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 214 грн. 60 коп.

Outcome: partial