Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-03 00:00:00

В листопаді 2012 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним. В своїй заяві посилається на те, що 20.01.1995 року між її батьком, [PERSON], та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку незавершеного будівництвом, розташованого за адресою: м.Миколаїв, по провулку Адмірала Лазарєва, 75. Договір був укладений в ТОВ „Південна Товарна Біржа, записаний в реєстрі за № 1179 від 20.01.1995р. та земельна ділянка зареєстрована в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 2785 від 26.01.1995 року. Працівники біржи завірили, що подальшого нотаріального посвідчення договір не потребує. В подальшому [PERSON], дізнавшись про недійсність укладення вказаного договору, мав намір посвідчити його у нотаріуса, але відповідач ухилявся від переоформлення, а 26.02.2011р. [PERSON] помер. Після його смерті вона не може оформити спадщину через те, що договір не посвідчений нотаріально. Оскільки іншим способом вирішити це питання неможливо, вона вимушена звернутися до суду. Зазначений договір купівлі-продажу виконаний обома сторонами. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі на підставах, викладених в заяві, просила визнати договір купівлі-продажу зазначеного будинку дійсним. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував, підтвердив факт продажу ним будинку [PERSON] в 1995р. Представник третьої особи Південна Товарна біржа- в судове засідання не зявився, надали заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20 січня 1995 року між [PERSON] (батьком позивача) та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку незавершеного будівництвом, розташованого за адресою: м.Миколаїв, по провулку Адмірала Лазарєва, 75. Договір був укладений в ТОВ „Південна Товарна Біржа, записаний в реєстрі за № 1179 від 20.01.1995р. та земельна ділянка зареєстрована в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 2785 від 26.01.1995 року. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської Ради народних депутатів № 19 від 27.01.1995р. було надано дозвіл [PERSON] на оформлення договору продажу незавершеного будівництвом будинку № 75 по пров.Адмірала Лазарева, а [PERSON] укласти договір забудови з міським управлінням житлово-комунального господарства. 16.02.1996 року вищезазначений будинок був прийнятий в експлуатацію. Згідно з наданою копією свідоцтва про смерть [PERSON] помер 26.02.2011 року. З листа державного нотаріуса Ульяновської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області № 537/01-16 від 23.11.2011р. вбачається, що після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа, проте видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом немає можливості через недотримання нотаріально посвідченої форми укладання угоди. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що договір виконаний сторонами в повному обсязі: [PERSON] уплатив продавцю оговорену вартість недобудованого будинку, взяв на себе права забудовника, займався його будівництвом, здав в експлуатацію, а відповідач отримав оговорену в договорі оплату. Згідно з вимогами ст.227 ЦК УРСР в редакції ГК 1963 р., що діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст.47 ЦК УРСР (в ред.1963р.) недодержання у випадках, зазначених в законі, нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність. Ст.128 ЦК УРСР передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до ст.657 ЦК України в редакції ЦК 2003 р. договор купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлого будинку (квартири) чи іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Із пунктів 3,4 ст.334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки відносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 р., то відповідно до п.п.1,4 заключних та перехідних положень ЦК України 2003р. необхідно керуватися нормами ЦК УРСР 1963 р. Таким чином суд дійшов до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved