Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-21 00:00:00

До Козелецького районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява Харківського національного університету внутрішніх справ (далі по тексту - ХНУВС) до [PERSON] про стягнення фактичих витрат, повязаних з навчанням. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 липня 2005 року [PERSON] було зараховано до складу курсантів ХУНВС. 1 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Наказом ХНУВС від 27 червня 2009 року лейтенанта міліції було відраховано зі складу курсантів університету та відкомандировано до УМВС України в Чернігівській області для подальшого проходження служби. Наказом УМВС України в Чернігівській області від 10 червня 2010 року [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Відповідно до п. 2.3.6 згаданого договору відповідач зобовязався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням під час навчання в університеті. Сума витрат складає 21\~607.48 гривень згідно з розрахунком фактичних витрат. В судове засідання представник позивача не зявився, в матеріалах справи міститься клопотання про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача та підтримання ним заявлених позовним вимог. В судовому засіданні [PERSON] пояснив суду, що його звільнення з органів внутрішніх справ було незаконним, проте наказ про звільнення ним не оскаржувався. Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. [PERSON] прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом 1-го курсу Національного університету внутрішніх справ за спеціальністю «Правознавство» з 3 серпня 2005 року (наказ Національного університету внутрішніх справ від 26 липня 2005 року). 1 вересня 2007 року між ХНУВС та [PERSON] було укладено Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ (далі по тексту Договір), предметом якого стала підготовка [PERSON] за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр, спеціаліст за напрямом правознавство. За вказаним Договором ХНУВС зобовязався, зокрема, створити умови для навчання [PERSON], забезпечити його харчуванням, речовим майно та грошовим утриманням; після відрахування сооби (закінчення навчання) затвердити розрахунок фактичних витрат на його підготовку за весь термін навчання (підп. 2.1. п.2). [PERSON], зі своєї сторони, зобовязався відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пуктом 3 Договору (підп. 2.3.6 підп. 2.3 п. 2 Договору). 27 червня 2009 року лейтенанта міліції [PERSON] було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано до УМВС України в Чернігівській області для подальшого проходження служби. На підставі Наказу УМВС від 14 червня 2010 року № 403 лейтенанта міліції [PERSON], оперуповноваженого сектору карного розшуку Козелецького районного відділу УМВС, звільнено в запас Збройних Сил України за п. 66 (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Оскільки [PERSON] було звільнено з оранів внутрішніх справ, ХНУВС порушив перед судом питання про стягнення зі [PERSON] фактичних витрат, повязаних з навчанням, так як останній відмовляється їх відшкодувати в добровільному порядку. До правовідносин, які виникли між сторонами, належить застосовувати положення ЦК України, які встановлюють загальні вимоги до зобовязань: - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526); - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610). Як було вказано вище, підп. 2.3.6 підп. 2.3 п. 2 Договору передбачено, що [PERSON] зобовязався відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі, у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пуктом 3 Договору. Таким чином, при підписанні Договору сторони обумовили положення про те, що випадки, за яких відбувається відшкодування повесених витрат ХНУВС, чітко визначені в Договорі. До них належить два випадки (п. 3 Договору): дострокове розірвання договору у звязку з небажанням особи або порушення нею дисципліни; відмова від подальшого проходження служби на посадах навчальницького складу в органах внутршінх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Таким чином, за умовами Договору [PERSON] зобовязаний відшкодувати фактичні витрати, повязані з його навчанням виключно у двох випадках, про які вказано вище. Жодна з підстав, визначених в п. 3 Договору, не мала місця. Така підстава як звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального заладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни в Договорі, підписаного сторонами, не передбачена. Така підстава не була передбачена ані Постановою Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ» від 1 березня 2007 року № 313 (далі по тексту Постанова № 313), в редакції, що діяла на момент підписання сторонами Договору, ані Типовим договором, форма якого затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14 травня 2007 року, і на основі якого було укладено Договір. Вказана вище підстава в діючому законодавсті зявилася лише 8 лютого 2012 року, коли до Постанови № 313 були внесені відповідні зміни, які набрали чинності з 15 лютого 2012 року. Таким чином, внесення вказаних змін до законодавства дає підстави суду дійти висновку, що законодавець розрізняє такі підстави для відшкодування фактичних витрат як відмова від проходження служби та звільнення зі служби. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, висловленої в Рішенні № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абз. 2 п. 2 мотивувальної частини). Таким чином, до правовідносин, які виникли між ХНУВС та [PERSON] належить застосовувати положення законодавства, що діяло на момент їх виникнення, та відповідно, керуватися умовами Договору. Враховуючи, що в Договорі передбачений виключний перелік підстав, за яких здійснюється відшкодування фактичних витрат на підготовку [PERSON], та беручи до уваги те, що Постанова № 313 в редакції змін від 8 лютого 2012 року не має зворотної дії в часі, суд дійшов висновку, що позов Харківського національного університету внутрішніх справ до [PERSON] є таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed