Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб, від якого вони не мають неповнолітніх дітей. Через непорозуміння та різні погляди на життя вони з відповідачкою припинили подружні стосунки, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше збереження родини, з урахуванням їх з відповідачкою відносин, вважає неможливим, через що просить суд шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій зазначив, що підтримує позов, та просить суд провести розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомила, що дозволило суду визнати її неявку в судове засідання з неповажних причин та, згідно заяви позивача, відповідно до ст.224 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду, з урахуванням наданих суду доказів, було встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 17.05.2012р. Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, 05.08.1978 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 1078. Як вбачається з письмових пояснень позивача, спільне життя з відповідачкою не склалося через те, що, на протязі тривалого часу у них з відповідачкою виникали суперечності з різних питань життя, ведення спільного господарства, у зв'язку з чим вони втратили почуття любові й поваги один до одного, припинили шлюбні відносини, мешкають окремо. Подальше збереження родини позивач вважає не можливим. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, а саме позивача [PERSON];

Outcome: approved