Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-15 00:00:00

В серпні 2012 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на ? частину будинку посилаючись на те, що позивач перебувала у шлюбі з [PERSON] з 23 серпня 1980 року. Від шлюбу мають сина [PERSON]. В період шлюбу 13 липня 1982 року позивач та [PERSON] придбали за договором купівлі-продажу недобудований будинок [ADDRESS]. 11 листопада 1998 року вказаний будинок було здано в експлуатацію. Право власності на будинок зареєстровано на [PERSON] У вересні 1994 році шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано за рішенням суду. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на будинок [ADDRESS]. З заявою про прийняття спадщини після померлого звернулися : його мати - [PERSON], син - [PERSON], дочка [PERSON] через свого законного представника - [PERSON]. Позивач просить визнати за нею права власності на ? частину будинку. В судовому засіданні позивач просила задовольнити позов в повному обсязі та пояснила, що з приводу поділу набутого під часу шлюбу майна між ними спору не виникало. [PERSON] визнав її право на половину будинку та не перешкоджав їй у користуванні їхньою спільною власністю. Крім того, їхній син [PERSON] залишився проживати з батьком, вона вільно з ним спілкувалася та мала вільний доступ до будинку. Після розірвання шлюбу вона періодично проживала в будинку, а з осені 2012 року проживає там постійно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, оскільки вважає, що її невістка [PERSON] не заслуговує на будинок, оскільки після розірвання шлюбу з її сином неодноразово намагалася влаштувати своє особисте життя. Дійсно, [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу придбали фундамент та побудували будинок, народили дітей, після чого розірвали шлюб. Позивач періодично проживала у цьому будинку, після смерті [PERSON] вона також проживає у будинку. Відповідач [PERSON], син позивачки, в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила застосувати строк позовної давності тривалістю у три роки. При цьому суду пояснила, що перебувала у шлюбі з [PERSON], в 1997 році у них народилася донька, вони разом проживали у цьому будинку. Зараз в будинку мешкає позивачка. Позов не визнає, оскільки в разі його задоволення її донька отримує у спадок меншу частину будинку. Суд дослідив документи, які були надані до суду і приходить до наступного. Позивач перебувала у шлюбі з [PERSON] з 23 серпня 1980 року. Згідно довідки МБТІ (а.с. 8) та матеріалів інвентаризаційної справи, дослідженої судом у судовому засіданні, 13 липня 1982 року [PERSON] придбав у [PERSON] за договором купівлі-продажу недобудований будинок [ADDRESS]. 11 листопада 1998 року вказаний будинок було здано в експлуатацію (акт прийому будинку в експлуатацію № 359 від 11.11.1988 р.). Згідно висновку про реєстрацію домоволодіння від 11.04.1991 року, право власності на будинок зареєстровано за [PERSON] (Довідка МБТІ ). 14 вересня 1994 року шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на будинок [ADDRESS]. Відповідно ст. 22 КпШС України, який діяв на час спірних правовідносин, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування, розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і втому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Судом встановлено, що спірний будинок набутий подружжям за час шлюбу, а тому є його спільною сумісною власністю. Доводи представника відповідача [PERSON] щодо пропуску позивачем позовної давності є необґрунтованими, оскільки [PERSON] не перешкоджав позивачу у користуванні їхньою спільною власністю після розірвання шлюбу. Позивач після розірвання шлюбу періодично проживала в будинку, з осені 2012 року постійно проживає, веде домашнє господарство в будинку [ADDRESS] та даний факт не оспорюється сторонами в судовому засіданні. Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Тому суд вважає, що позивачу та відповідачу за законом належить по ? частині спільного набутого майна, оскільки домовленості про визначення часток майна між ними не було. На підставі викладеного та

Outcome: approved