Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, де є третя особа, про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини з матірю, посилаючись на те, що від зареєстрованого шлюбу у сторін народилась дитина, яка після розірвання шлюбу проживає з позивачем, а відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання, у звязку з чим позивач просить призначити стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини судом. Крім того, з приводу місця проживання дитини у сторін мали місце непорозуміння, у звязку з чим позивач просить визначити місце проживання дитини із нею судом. В судовому засіданні позивач та представник останньої позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Обґрунтовуючи розмір аліментів позивач т представник останньої посилалися на те, що позивач одна утримує дитину, витрачає кошти на її навчання у різних навчальних гуртках, витрачає кошти на оздоровлення, оплачує комунальні послуги, купує для дитини одяг та їжу, що потребує значних витрат. Враховуючи, що відповідач не працює, має мінливий дохід, позивач просить визначити аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., щомісячно. Відповідач та представник останнього позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини у повному обсязі. Разом з тим, відповідач та представник позовні вимоги щодо стягнення аліментів визнали частково. Так, відповідач пояснив, що він не працює, не є СПД, готовий матеріально допомагати утримувати дитину, проте розмір аліментів, який просить визначити позивач є завеликим. Третя особа просила розглянути справу у відсутність представника останньої та надала висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з позивачем /а.с.60-62/. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12.01.2012 року вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.07.2006 року, який було розірвано на підставі вказаного рішення /а.с.5/. Під час зареєстрованого шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON], [INFO] /а.с.7/. Враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матірю, суд відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, вважає недоцільним зясовувати обставини і досліджувати докази в цій частині. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не працює, не є СПД і має мінливий дохід /а.с. 66 69/, у звязку з чим вимога позивача про визначення аліментів у твердій грошовій сумі є законною та обґрунтованою згідно ч. 1 ст. 184 СК України. Разом з тим, суд дійшов висновку про те, що розмір аліментів, який просить визначити позивач є завищеним виходячи з наступного. Згідно ст. 12 Закону України «Про Державний бюджет України», розмір прожиткового мінімуму з 01.01.2013 року на доньку сторін становить 972 грн. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенція), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обовязок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на зазначені норми закону, суд вважає, що аілменти підлягають визначенню у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн., що є половиною від встановленого прожиткового мінімуму на утримання доньки і такий розмір забезпечуватиме принцип однакової відповідальності обох батьків за виховання, розвиток та утримання дитини визначений Конвенцією. Крім того, в судовому засіданні не встановлено, що відповідач має незадовільний стан здоровя, не може працювати на інших роботах, для отримання належного заробітнку, який дасть можливість приймати рівноцінну участь в утриманні дитини сторін. Суд вважає неспроможними доводи позивача та представника останньої з приводу того, що позивач витрачає кошти на оплату гуртків для додаткового розвитку дитини та оздоровлення, оскільки такі витрати належать до додаткових витрат згідно ст. 185 СК України, проте позивач у своєму позові на таку підставу не посилалась та не доводила обставини для їх стягнення згідно вказаної норми. На підставі викладеного та

Outcome: partial