Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-29 00:00:00

У березні місяці 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом, який мотивує тим, що 22 грудня 2005 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений договір кредиту №DNH4KP82220179, згідно умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування кредит на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру грошові кошти в сумі 1953,90 грн. строком на 12 місяців із сплатою річних відсотків в розмірі 25,08% з кінцевим терміном повернення до 22 грудня 2006 року. Відповідач підтвердив згоду на отримання кредиту заявою про надання кредиту разом із умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним та банком договір. Станом на час звернення з позовом до суду заборгованість позичальника по простроченому кредиту складає 31\~376,43 грн., з них заборгованості по кредиту 1953,90 грн., заборгованості по відсотках 9631,14 грн., 17\~821,08 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, а також штрафи фіксована частина 500 грн. та процентна складова 1470,31 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просить їх задоволити. Суду пояснив, що заборгованість за кредитом становить 31 376,43 грн.. Позичальник отримав кредитні кошти шляхом перерахування коштів на його рахунок та відповідно за перераховані кошти отримав відповідно до акту прийому-передачі мобільний телефон. Термін позовної давності відповідно до пункту 5.5 умов та правил визначений сторонами у 5 років, однак дія договору продовжується до повного виконання сторонами зобовязань, тому слід стягнути заборгованість за кредитом у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлених вимог не визнав. Суду пояснив, що означеного договору із банком не укладав. Не заперечує, що мав наміри укласти такий договір, але на час підписання заяви до банку мав недійсний паспорт, що підтверджується його копією наданою банком. Крім того мобільного телефону не отримував, хоча не заперечує, що підпис та почерк у акті прийому-передачі товару схожий на його підпис та почерк, однак йому не належить. Просив суд застосувати строк звернення до суду, який банком пропущений без поважних причин. Суд, заслухавши доводи представника позивача, заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 22 грудня 2005 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений договір кредиту №DNH4KP82220179, згідно умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування споживчий кредит на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру грошові кошти в сумі 1953,90 грн. строком на 12 місяців із сплатою річних відсотків в розмірі 25,08% з кінцевим терміном повернення до 22 грудня 2006 року. Відповідач підтвердив згоду на отримання кредиту заявою про надання кредиту разом із умовами надання кредиту фізичним особам, і складає між ним та банком договір. Відповідач отримав кредитні кошти шляхом перерахування їх на розрахунковий рахунок позичальника для повного розрахунку за товар і сплати комісії банку та ПАТ «Приватбанк», користувався ними, однак жодної оплати графікового платежу не здійснив. Відповідач [PERSON] умов договору в повному обсязі не виконав, і заборгованість по простроченому кредиту складає 31\~376,43 грн., з них заборгованості по кредиту 1953,90 грн., заборгованості по відсотках 9631,14 грн., 17\~821,08 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором, а також штрафи фіксована частина 500 грн. та процентна складова 1470,31 грн. Позичальник погодився із запропонованими банком умовами та правилами надання кредиту та подав заяву до банку. З цих підстав, суд не приймає до уваги та оцінює критично, посилання відповідача [PERSON] на те, що заява позичальника не є договором, кредитні кошти ним не отримані, позаяк факт використання кредитних коштів підтверджується заявою позичальника про отримання споживчого кредиту, ознайомлення його з умовами надання споживчого кредиту, накладною на відпуск товару та актом прийому-передачі товару від 23.12.2005 року. Термін погашення кредиту закінчився згідно умов договору, оскільки згідно пункту 5,5 умов терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за цим договором, встановлений сторонами у п»ять років. Позичальник [PERSON] заявив клопотання про застосування строків давності за кредитним договором. Відповідно до вимог пункту 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Строк повернення кредиту умовами договору визначено 22 грудня 2006 року, тому пятирічний термін обчислюється від цієї дати і закінчився відповідно 22 грудня 2011 року. Означений кредит є споживчим, чого не заперечують сторони та підтверджується умовами договору, його правовою природою. Суд не бере до уваги посилання представника позивача про те, що дія кредитного договору триває до повного виконання зобов»язань, оскільки такі посилання протирічать закону. Натомість банк до суду із заявою про поновлення строків звернення до суду пропущених із поважних причин за захистом свого порушеного права не звертався, і суд відповідно таких не встановив. Тому з наведених підстав позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed