Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, який надалі уточнила та в обґрунтування своїх уточнених позовних вимог посилається на те, що їй, її чоловіку [PERSON], її матері [PERSON], а також іншим членам сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира №29, яка розташована у буд.№41 по вул. Подбельського в м. Кривому Розі. 05.01.1997 року її чоловік [PERSON] помер. 10.11.1998 року померла її мати, однак залишила заповіт, згідно якого все своє майно заповіла їй. Після їх смерті відкрилась спадщина у вигляді часток вказаної вище квартири. Вона не подавала заяви про прийняття вказаної вище спадщини, так як після їх смерті фактично прийняла її, оскільки користуватися своєю часткою та частками, які належали її чоловіку та матері. Зараз вона звернулась до 4-ї Криворізької державної нотаріальної контори за отриманням Свідоцтва про право на спадщину у вигляді частки вказаної вище квартири, яка відкрилась після смерті її чоловіка, однак отримала відмову у звязку з тим, що нею був пропущений строк для прийняття спадщини, а при зверненні до Апостолівської державної нотаріальної контори за отриманням Свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася після смерті її матері, вона отримала відмову на тій підставі, що нотаріус може видати таке свідоцтво тільки після виділення (визначення) частки померлої у спільній сумісній власності. У звязку з такими обставинами вона просить суд визначити частку кожного з співвласників її, її чоловіка [PERSON], померлого 05.01.1997 року, її матері [PERSON], померлої 10.11.1998 року, а також інших членів сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], у вказаній квартирі рівними та як 1/7 частку, встановити факт прийняття нею спадщини, яка відкрилась після смерті її матері, у вигляді 1/7 частки вказаної квартири та визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності 1/7 частку вказаної квартири після смерті її матері та на 1/7 частку зазначеної квартири після смерті її чоловіка. Позивач у судове засідання надала письмову заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності, а в разі неявки відповідача ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Представник відповідача, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Так, позивачу, її чоловіку [PERSON], її матері [PERSON], а також іншим членам сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира №29, яка розташована у буд.№41 по вул. Подбельського в м. Кривому Розі, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 20.04.1994 року (а.с.8, 14). 05.01.1997 року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с.9). 10.11.1998 року [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с.9). Після їх смерті відкрилась спадщина у вигляді належних їм часток вказаної вище квартири. Згідно Заповіту від 14.04.1983 року, [PERSON] зробила наступне розпорядження на випадок своєї смерті, а саме заповіла позивачу все її майно, де б воно не було й з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті і на що за законом вона буде мати право (а.с.57). Позивач не подавала заяви про прийняття вказаної вище спадщини, так як після їх смерті фактично прийняла її, оскільки користуватися своєю часткою та частками, які належали її чоловіку та матері (а.с.13). У жовтні 2011 року позивач звернулась до 4-ї Криворізької державної нотаріальної контори за отриманням Свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті її чоловіка, однак отримала відмову у звязку з тим, що нею був пропущений строк для прийняття спадщини, а при зверненні до Апостолівської державної нотаріальної контори за отриманням Свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті її матері, вона отримала відмову на тій підставі, що нотаріус може видати таке свідоцтво тільки після виділення (визначення) частки померлої у спільній сумісній власності (а.с.60, 62). Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України. У звязку з тим, що судом не встановлено ніякої домовленості між співвласниками про інший розмір часток в приватній спільній сумісній власності у вигляді належної їм квартири, суд доходить висновку, що частка кожного із співвласників у цій квартирі є рівною та складається із 1/7 її частки. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Крім того, відповідно до ч.ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року, Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року, його положення застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України 2004 року застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач фактично вступила у володіння зазначеною спадщиною одразу після смерті свого чоловіка та матері, тобто фактично прийняла її та протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявила про відмову від неї, тому суд вважає, що до даних цивільних відносин також повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, а саме положення його статей 548 та 549, згідно з якими для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що позивач, будучи спадкоємцем за законом першої черги після померлого чоловіка та спадкоємцем за заповітом після померлої матері, прийняла вказану вище спадщину, що відкрилась після їх смерті, оскільки фактично вступила в володіння спадковим майном та зробила це протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved