Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 серпня 2012 року, звернулася до суду з названим позовом, в якому вказала, що 12 листопада 2002 року він купив житловий будинок, що знаходиться по вул. Щорса, 8 в с. Гор-Пустоварівка, Володарського району Київської області, який належав [PERSON]. На даний час [PERSON] не має можливості належним чином оформити земельну ділянку під будинком у звязку з тим, що 23 лютого 2001 року на імя [PERSON] було виготовлено державний акт. 09 березня 2010 року [PERSON] помер та спадкове майно після смерті [PERSON] не переоформлялося. Тому позивач змушений звернутись до суду та просить суд визнати недійсним державний акт серії ІІ-КВ № 006941 від 23 лютого 2001 року виданого на імя [PERSON]. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Представник третьої особи Городище Пустоварівської сільської ради Володарського району Київської області позовні вимоги визнала . Представник третьої особи Відділу Держкомзему у Володарському районі Київської області позовні вимоги не визнав . Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представників третіх осіб, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. По справі встановлено, що 23 лютого 2001 року на імя [PERSON] було виготовлено державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 006941 (а.с.9). Відповідно до даного державного акту [PERSON] має три земельних ділянки площею 0,300 га, 0,306 га та 0,121 га, з яких ділянка 0,121 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. 12 листопада 2002 року позивач [PERSON] купив житловий будинок, що знаходиться по вул. Щорса, 8 в с. Гор-Пустоварівка, Володарського району Київської області, який належав [PERSON] , що підтверджується договором купівлі продажу посвідченого Державним нотаріусом [PERSON] (а.с.5,6). Відповідно до ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах : п. Б - для ведення особистого селянського господарства - не більше 2.0 га.; п. Г - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0.25 га., в селищах - не більше 0.15 га., в містах - не більше 0.10 га . Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму . Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Ст. 126 Земельного Кодексу України, вказує, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою, щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину. Державний акт серії ІІ-КВ № 006941 виданий 23.02.2001 року на імя [PERSON], який помер 04 березня 2010 року (а.с.8). Договір купівлі продажу будинку між [PERSON] та [PERSON] укладено 12.11.2002 року . Згідно даного договору купівлі продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Гор.Пустоварівка Володарського району Київської області по вулиці Щорса № 8,в пункті 6 , вказано, що зміст статей 120 і 126 Земельного Кодексу України сторонам державним нотаріусом розяснено . Відповідач по справі позовні вимоги не визнала та в судовому засіданні вказала, що спадщину після смерті [PERSON] не прийняла, так як тільки оформляє документи, необхідні для прийняття спадщини і свідоцтво на спадщину на земельні ділянки згідно Державного акту серії ІІ-КВ № 006941 не отримувала . Ст. 60 ЦПК України вказує, що кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При розгляді даної справи, суд зобов'язаний перевірити, чи підлягав правочин нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений. Враховуючи також, те, що спірна земельна ділянка згідно Державного акту на право приватної власності належить покійному чоловікові відповідачки [PERSON], спадщину після якого, а саме спадкового майна, земельної ділянки відповідач не прийняла. Цивільне законодавство містить перелік договорів, що підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. До них, зокрема, відносяться договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, довічне утримання) житлового будинку та іншого нерухомого майна, договори відчуження земельних ділянок, які знаходяться в колективній або приватній власності, інші договори, для яких чинним законодавством передбачена обов'язкова нотаріальна форма, тому і в даному спорі суд не може замінити дії нотаріуса рішенням суду, враховуючи обставини справи та дослідженні письмові докази . Враховуючи вищевикладене, суд вважає що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed