overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-04 00:00:00

До Ірпінського міського суду надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що перебуває у шлюбі із відповідачкою з 14.08.2009 р., зареєстрований у виконавчому комітеті Коцюбинської селищної ради м. Ірпінь Київської області, актовий запис №38. Від шлюбу мають доньку -[PERSON], [INFO] Зазначає, що подальше спільне проживання і збереження сім'ї неможливе, так як у нього із відповідачкою різні характери, погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Зауважує, що дитина проживає разом із матір'ю. Тому просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 14.08.2009 р. Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради міста Ірпеня Київської області, актовий запис №38. Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву, в якій просить слухати справу за її відсутності, позов визнала в повному обсязі, не заперечувала щодо його задоволення. Також просила залишити прізвище "[PERSON]". Вивчивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що відповідач позов визнав, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, суд вважає, що наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі. Враховуючи, що сторони в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що подружні стосунки з відповідачем були припинені через постійний аморальний спосіб життя відповідача та зловживання спиртними напоями, сім`я фактично розпалася, відновлення подружніх стосунків вона не бажає, неповнолітніх дітей вони не мають. Позивачка в судове засідання не зявилася, у наданій суду письмовій заяві позов підтримала, на примирення не згодна, просила справу слухати у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, у письмовій заяві позов визнав, справу просив слухати за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06 травня 2005 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 157. Подружні стосунки між сторонами були припинені через те, що під час спільного проживання вони не знайшли спільної мови, внаслідок постійного аморального способу життя відповідача та зловживання спиртними напоями, сім`я фактично розпалася, відновлення подружніх стосунків сторони не бажають, від спільного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені ст. 112 СК України підстави для розірвання шлюбу, тому визнання позову відповідачем слід прийняти. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-04 00:00:00

Позивачка просила визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Луганська область м. Лисичанськ, вул. Новоселів, буд.64, посилаючись на те, що відповідачка з 2009 р. за вказаною адресою не мешкає без поважних причин. Позивачка в судове засідання не зявилась, позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи, справу просила розглядати в її відсутність, про що надала суду письмову заяву. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслала, про причину неявки суд не повідомила, тому суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У судовому засіданні досліджені докази: копія паспорту та ідентифікаційного коду позивачки; копія технічного паспорту; копія договору купівлі-продажу житлового будинку; копія витягу з Державного реєстру право чинів; копія домової книги; довідка з адресного столу. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що з 26 жовтня 2006 р. позивачка є власником будинку розташованого за адресою: Луганська область м. Лисичанськ, вул. Новоселів, буд.64, що належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2006р. Разом з позивачкою у вказаній квартирі зареєстрована відповідачка. З 2009 р. відповідачка за вказаною адресою не проживає і відсутня без поважних причин, за комунальні послуги не сплачує. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими. На підставі викладеного та ч.2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-04 00:00:00

Позивачка просила визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Луганська область м. Лисичанськ, вул. Новоселів, буд.64, посилаючись на те, що відповідачка з 2009 р. за вказаною адресою не мешкає без поважних причин. Позивачка в судове засідання не зявилась, позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи, справу просила розглядати в її відсутність, про що надала суду письмову заяву. Відповідач у судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, тому суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. 3-я особа померла. У судовому засіданні досліджені докази: довідка ЛКП «Паспортна служба»; довідка вуличного комітету; копія технічного паспорту; копія домової книги; копія реєстраційного напису; копія свідоцтва про право власності; копія свідоцтва про право на спадщину за законом. У судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником ? частини будинку розташованого за адресою: Луганська область м. Лисичанськ, пров. Білогорівський, буд.8, інша ? частина будинку належала 3-й особі Разом з позивачкою у вказаному будинку зареєстрований відповідач. За вказаною адресою відповідач більше року не проживає і відсутній без поважних причин, за комунальні послуги не сплачує, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими. На підставі викладеного та ч.2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-04 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вищеназваною заявою в якій просив визнати спадщину, яка складається із житлового будинку № 30 по вул. Казанській у м. Лисичанську, що залишилась після смерті [PERSON], відумерлою. Представник заявника у судове засідання не з'явився, заяву підтримав, просив справу розглядати за його відсутністю, про що надав суду письмову заяву. Судом досліджені наступні докази: довідка про належність нерухомого майна; довідка ЛКП «Паспортна служба»; довідки відділу РАЦС; довідка голови вуличного комітету; копія довідки з ДНК; довідка КП «Лисичанська ритуальна служба»; довідка управління Держкомзему; розпорядження міського голови; інформаційна довідка зі Спадкового реєстру. Суд, дослідивши письмові докази, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 18.02.2003р., померла [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 30 по вул. Казанській у м. Лисичанську, що належала їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.01.1988р., реєстр №1-36 посвідченого Лисичанською ДНК. Після смерті [PERSON], з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину ніхто не звертався, спадковим майном не користується. Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] ніким не була прийнята, то існують передбачені законом підстави для визнання спадщини, що відкрилася після його смерті, відумерлою. На підставі ст. 1277 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 19.07.2012 р. він придбав кв.48 у буд.16 кв-лу Ленінського комсомолу у м. Лисичанську, а 02.08.2012 р. виявив, що вода не зливається у каналізацію бо за повідомленням відповідача внаслідок заборгованості за водопостачання встановлений тампонуючий пристрій. Вважає ці дії незаконними, бо за договором купівлі-продажу борг залишився за продавцем квартири, просить зобовязати зняти цей пристрій, визнати дії по не укладенню договору незаконним і зобовязати укласти договір на послуги. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеному у позові. Доповнив, що наразі договір надання плуг укладений. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що за квартирою позивача є заборгованість, питання зняття пристрою буде вирішено тільки після погашення заборгованості. Договір не був укладений внаслідок помилки у заяві представника позивача. Судом досліджені наступні докази: договір купівлі-продажу 19.07.2012 р., технічний паспорт на квартиру; акт від 07.08.2012 р. про тампонаж; заяви позивача до відповідача та відповіді на них; заперечення на позов; договір надання послуг з водопостачання та водовідведення; акт реєстрації водомірів; оборотна відомість. В судовому засіданні встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 19 липня 2012 р. є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. 07 серпня 2012 р. за вказаною адресою у звязку із заборгованістю за водопостачання та водовідведення попереднього власника, продавця за договором, у каналізаційному стояку квартири був встановлений тампонуючий пристрій. Оскільки згідно п.4.4 договору купівлі-продажу заборгованість по комунальним платежам беруть на себе продавці, позивач не несе відповідальності за наявну заборгованість і не зобовязаний погашати її, тому відповідач не мав права обмежувати надання позивачу послуг з водовідведення на підставі ст.22 ч.2 абз.7 Закону України "Про питну воду і водопостачання", тим більш, що вона стосується обмеження водопостачання, а не водовідведення, та зобовязаний поновити їх шляхом демонтажу тампонуючого пристрою. Позов в цій частині підлягає задоволенню. 11 жовтня 2012 р. між сторонами у справі був укладений договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення №30174, тому позовні вимоги про зобовязання до укладення такого договору задоволенню не підлягають. Ст.16 ЦК України не передбачає такого способу захисту цивільних прав як визнання дій чи бездіяльності незаконними, тому позов в цій частині вимог задоволенню не підлягає. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 107,3 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-04 00:00:00

19.06.2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS]. В позовній заяві позивач вказав, що 27.09.2000 року на Товарної біржі «Мегаполіс-Інфо»між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS]. Оскільки укладений договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, він не має змоги розпорядитися квартирою і змушений звертатися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала. Представник третьої особи Товарної біржі «Мегаполіс-Інфо»у судове засідання не з'явився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.09.2000 року на Товарній біржі «Мегаполіс-Інфо», між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 348 купівлі-продажу нерухомого майна -жилого будинку [ADDRESS] та даний договір був зареєстрований в Миколаївському МБТІ за реєстровим № 116 від 13.10.2000 року. Судом також встановлено, що сторони виконали всі умови договору: позивач сплатив відповідачу вартість придбаного житла до підписання договору, прийняв його у власність, оплачує витрати по його утриманню, відповідач передав позивачу у власність вказаний жилий будинок, звільнив його від усього побутового майна і здійснив виселення всіх мешканців. Проте оформити нотаріальне посвідчення договору не можливо, оскільки відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст.227 ЦК України (у редакції 1963 р.), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. У відповідності зі ст. 47 ч.2 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), якщо одна зі сторін цілком або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи, а тому вимоги позивача обґрунтовані, законні і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-04 00:00:00

У серпні 2012р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку(доходів) щомісячно, на кожну дитину окремо, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06.04.2012р., посилаючись в обґрунтування вимог на знаходження малолітніх дітей відповідача у будинку дитини на повному державному забезпечені та ненадання матір'ю матеріальної допомоги дітям. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач у встановленому порядку повідомлялася про час і місце судового розгляду, до суду не з'явилася вдруге. За таких обставин суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Матеріали справи свідчать, що відповідач має малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], і сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 14.06.2012р. діти відібрані від матері строком на 1 рік без позбавлення батьківських прав та передані органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради. В теперішній час за рішенням органу опіки ММР від 23.03.2012р. діти знаходиться на вихованні та повному державному забезпечені в Будинку дитини, адміністрація якого згідно ст.245 Сімейного кодексу України виконує функції опікуна та піклувальника. Відповідач не надає матеріальної допомоги дітям. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На виконання цього обов'язку за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, в даному разі на користь позивача, як опікуна дітей. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач працездатного віку, стягнення вимагається на кожну дитину окремо, тому доцільно визначити на кожну дитину по 1/6 частини доходу відповідача. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути 214,60грн судового збору.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-04 00:00:00

У вересні 2012 року позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини, доньки - Діани, [INFO], у розмірі мінімального прожиткового мінімуму. В обґрунтування позову позивач вказувала, що 20 червня 2009 року Міським райвідділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, Миколаївської області, Україна, актовий запис № 363, було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку - Діану, 11 листопада 2009 року, яка проживає разом із позивачем по справі. Посилаючись на те, що дитина знаходиться на утриманні позивача, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не бере участі у вихованні доньки, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, відповідач має можливість надавати грошову допомогу на утримання дитини, позивач просила позов задовольнити в повному обсязі. Позивач в судове засіданні уточнила позовну заяву, та просила стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. та просила про задоволення позову. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, та не заперечував проти задоволення позову але просив сплачувати аліменти в розмірі 500 грн. Суд, вислухавши пояснення позивача, взявши до уваги заперечення відповідача, дослідивши письмові докази по справі знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положення ст. ст. 180-182, 184 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, а також інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, батько коштів на утримання дитини не надає. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-04 00:00:00

У вересні 2012 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 07 березня 2008 року, Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис N9 72. В обґрунтування позову позивачка вказувала, що шлюбні відносини із відповідачем припинені, в зв'язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сім'ї неможливо у зв'язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного, у зв'язку з чим сторони припинили подружні відносини. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що спору щодо утримання, місця проживання та виховання дитини не має, спір щодо спільно нажитого майна відсутній. У судовому засіданні позивачка підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 07 березня 2008 року, між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис N9 72. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Крім того, згідно з ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка - [PERSON] висловила своє бажання й надалі іменуватися прізвищем - «Смирнова».

Outcome: approved