Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-10 00:00:00

21.11. 2012р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним за набувальною давністю право власності в домоволодінні за адресою : м. Маріуполь, вул. Комінтерна, 59 на 17/100 часток, що складаються з житлового будинку [PERSON]. А-1 загальною площею 32,6 кв.м. (складається з сіней 1-1 площею 4,6 кв. м., передпокою 1-2 площею 7,0 кв.м., житлових кімнат 1-3 площею 4,5 кв.м. та 1-4 площею 13,9 кв.м., веранди 1-5 площею 2,6 кв.м.), сіней [PERSON]. а-1, тамбуру [PERSON]. а1-1, сараю [PERSON]. К-1, літньої кухні [PERSON]. Ж-1. Також у звязку з визнанням права власності просив змінити розмір ідеальної частки [PERSON] в праві власності на домоволодіння по вул. Комінтерна, 59 в м. Маріуполі з однієї цілої частки на 83/100 часток. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що його прабабка [PERSON] ввела в експлуатацію 17/100 часток будинку за адресою : м. Маріуполь, вул. Комінтерна, 59, після чого частка іншого власника цього домоволодіння [PERSON] зменшилася до 83/100. [PERSON] померла 20.11.1988р., але спадщину після неї ніхто не приймав. Він, його мати та його бабка не в змозі прийняти спадщину після [PERSON] внаслідок помилки у написанні фамілій, що унеможливлює встановлення рідства, а також внаслідок неоформлення [PERSON] своїх прав на вказане майно. Він особисто проживає у вказаній частці будинку : був зареєстрований і проживав там з народження до виїзду у 1994 році, повторно оселився з 1997 року і з цього часу безперервно, відкрито і добросовісно проживає, утримує домоволодіння, оброблює город, сплачує комунальні послуги, тощо. Просить суд на підставі статті 344 ЦК України визнати за ним право власності на вказане домоволодіння за набувальною давністю. Оскільки внаслідок визнання за ним права власності відбудеться перерозподіл часток у праві спільної часткової власності з [PERSON], просив змінити розмір ідеальної частки [PERSON] в праві власності на домоволодіння по вул. Комінтерна, 59 в м. Маріуполі з однієї цілої частки на 83/100 часток. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з вищевказаних підстав та просила його задовольнити. Представник відповідача Маріупольської міської Ради - в судовому засіданні позовні вимоги не визнав просив відмовити в їх задоволенні. Вважає, що право позивача не порушено, оскільки йому ніхто не відмовляв у праві власності. Також вважає неможливим визнання права власності за іншою особою за наявності титульного власника. Відповідачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутності та про визнання позовних вимог. Згідно наданої заяви, відповідачка [PERSON] позов визнає, не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на 17/100 часток будинку за адресою : м. Маріуполь, вул. Комінтерна, 59, що складаються з житлового будинку [PERSON]. А-1 загальною площею 32,6 кв.м., сіней [PERSON]. а-1, тамбуру [PERSON]. а1-1, сараю [PERSON]. К-1, літньої кухні [PERSON]. Ж-1, та проти зміни її частки в праві власності на домоволодіння по вул. Комінтерна, 59 в м. Маріуполі з однієї цілої частки на 83/100 часток. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матірю позивача. Він з народження був зареєстрований та проживав у частці домоволодіння по вул. Комінтерна, 59. У 1994 році сімя виїхала з вказаного будинку, але приблизно у 1997 році її син [PERSON], ставши дорослим, переїхав до будинку по вул. Комінтерна, 59, де і мешкає до цього часу як у своєму власному будинку, виконуючи усі необхідні дії по утриманню будинку. У спадщину після [PERSON] ніхто з них не вступав, внаслідок того, що фамілія доньки [PERSON] (матері свідка) - у всіх документах пишеться як Щелікова, а також тому, що майно за [PERSON] не реєструвалося, а було зареєстровано за [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є онуком [PERSON], мешкає з нею. Постійно бачить позивача у частці будинку, він там мешкає, оброблює город, усі його домашні речі знаходяться в будинку. Частка домоволодіння, де мешкає позивач представляє собою окремі будівлі, огорожена від їхньої частки парканом. Бабуся не претендує на частку в домоволодінні, оскільки колись відмовилася від неї і будинок був поділений зі [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача і підтверджує, що він постійно проживає та користується часткою домоволодіння по вул. Комінтерна, 59. Його частка домоволодіння огорожена парканом від частки [PERSON] Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів від 10.02.1993р. був затверджений акт прийому в експлуатацію житлового будинку літ. А-1 по вул. Комінтерна, 59, в м.Маріуполі, що складається з однієї житлової кімнати площею 13,9 кв.м., кладовки 1-3 площею 4,5 кв.м., корисною площею 32,6 кв.м. на імя [PERSON]. Затверджені ідеальні частки на вказане домобудування на імя [PERSON] 17/100 часток, на імя [PERSON] 83/100 частки. У рішенні також вказується, що вказаний будинок літ. А-1 був придбаний [PERSON] по домашній угоді, співвласник будинку (літ. Б-1) [PERSON] не заперечує проти приймання будинку в експлуатацією на імя [PERSON], є позитивний висновок головного управління архітектури та містобудування, СВПЧ-22, санінспекції, висновок БТІ від 01.10.1992р. Додатком до рішення є акт введення будинку в експлуатацію Відповідно до технічного паспорту БТІ від 07.08.2012р. до складу 17/100 домоволодіння по вул. Комінтерна, 59, що значиться за користувачем [PERSON] , входять наступні приміщення : житловий будинок [PERSON]. А-1 загальною площею 32,6 кв.м. (складається з сіней 1-1 площею 4,6 кв. м., передпокою 1-2 площею 7,0 кв.м., житлових кімнат 1-3 площею 4,5 кв.м. та 1-4 площею 13,9 кв.м., веранди 1-5 площею 2,6 кв.м.), сіні [PERSON]. а-1, тамбур [PERSON]. а1-1, сарай [PERSON]. К-1, літня кухня [PERSON]. Ж-1. Право власності на будинок №59 по вул. Комінтерна на теперішній час зареєстровано за [PERSON] у розмірі 100% (? та ? частки), що підтверджується листом БТІ м. Маріуполя від 29.10.2012р. [PERSON] померла 20.11.1988р., що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.11.1988р. Відповідно до будинкової книги за адресою м. Маріуполь, вул. Комінтерна, 59, в будинку були зареєстровані [PERSON] знята з реєстрації у звязку зі смертю, [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зняті з реєстраційного обліку 22.07.1994р. Відповідно до акту, складеного комітетом самоорганізації населення «Правий берег» за участю сусідів, [PERSON] мешкає за адресою вул. Комінтерна, 59 з народження. Був зареєстрований в будинку з 18.04.1980 до 22.07.1994р., але після зняття з реєстрації фактично постійно мешкає в будинку, оброблює присадибну ділянку. В будинку знаходяться особисті речі. Згідно квитанцій на оплату комунальних послуг газопостачання , водопостачання, електропостачання за адресою вул. Комінтерна, 59 на імя [PERSON], ці комунальні послуги сплачуються регулярно. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. При цьому п.8 " Прикінцевих та перехідних положень " ЦК України встановлено, що норми статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим законом. Враховуючи, що ЦК набрав чинності з 01.01.2004 року ( п.1 " Прикінцевих та перехідних положень" ЦК ), норми статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Оцінюючи докази у їх сукупності, факти, які знайшли своє підтвердження у судовому засіданні : вибуття частки у домоволодінні з володіння власника, фактичного проживання позивача у спірному будинку з 1997 року та до теперішнього часу, що складає термін більше 10 років, вільне користування будинком, сплату комунальних послуг, обслуговування земельної ділянки, суд приходить до висновку, що [PERSON] добросовісно заволодів частиною домоволодіння за адресою: м. Маріуполь, вул. Комінтерна, 59 (добросовісність полягає в тому, що позивач був впевнений, що власник відмовився від свого майна і на нього не претендують інші особи, та користувався ним як своїм власним), відкрито, безперервно володіє вказаним майном, що підтверджується як письмовими документами, так і показаннями свідків. Тому суд вважає, що за [PERSON] можливо визнати право власності на частку домоволодіння за вказаною адресою у порядку набувальної давності. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача Маріупольської міської ради про неможливість визнання права власності за наявності реєстрації права власності на майно за іншою особою, оскільки з тексту ст. 344 ЦК України випливає, що право власності в порядку набувальної давності визнається у випадку заволодіння саме чужим майном, тобто майно повинно належати іншій особі. Окрім того, власник майна [PERSON] відмовилася від свого майна, про що свідчить відповідне рішення виконкому, з якого вбачається, що вона надала згоду на зменшення своєї частки в майні зі 100% до 87/100. Визнання за позивачем права власності на частку домоволодіння призводить до зміни частки власника [PERSON] Відповідно до ст. 119 ЦК УРСР 1963р., який діяв на час прийняття рішення виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів від 10.02.1993р., коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні. Відповідно до ст.357 ч. 3 ЦК України 2004р., який застосовується до правовідносин, що продовжують діяти після його прийняття, відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним за свої кошти за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Враховуючи те, що [PERSON] давала свою згоду на перерозподіл часток при винесенні рішення виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів від 10.02.1993р. і внаслідок цього рішення її доля зменшилася до 83/100 часток, суд вважає можливим здійснити перерозподіл часток співвласників домоволодіння по вул. Комінтерна, 59, визнавши за [PERSON] право власності на 83/100 частки домоволодіння, за [PERSON] на 17/100 домоволодіння.

Outcome: approved