Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування кімнати в комуні за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що працював в органах МВС, а після звільнення влаштувався в охоронну фірму. На початку 2008 року до нього на працю прийшла до цього не знайома [PERSON] з пропозицією. Не відомо звідки вона дізналася, що у нього є кімната в комуні, де він не мешкаю, оскільки сильно хворіє і його до себе забрала хресна мати - [PERSON] Відповідачка запропонувала йому відремонтувати його кімнату та здавати її в наймання, а гроші ділити порівну. Він визнав цю пропозицію вигідною для себе і погодився. Відповідачка зробила косметичний ремонт в кімнаті, знайшла квартирантів та вселила їх з оплатою щомісячно 1200 грн. Вказані особи прожили шість місяців але відповідачка не разу грошей йому не давала, посилаючись на те, що повинна повернути собі витрати на ремонт. Восени 2008 року [PERSON] запропонувала йому допомогти приватизувати його кімнаті і для цього видати їй доручення для цього, що він і зробив. Після цього відповідачка приватизувала його житло та передала йому приватизаційні документи та паспорт. Але потім [PERSON] попросила у нього приватизаційні документи і паспорт, що він і зробив. В подальшому йому стало відомо що відповідачка зверталася до паспортистки ЖЕК №11 «Фонтанський» [PERSON] з проханням зняти його з реєстрації в спірній кімнаті, але їй в цьому було відмовлено. В кінці 2008 року [PERSON] запропонувала йому укласти з нею договір про те, що його кімната в комуні перейде до неї у власність після його смерті, а до того вона буде доглядати за квартирою, здавати в наймання, допомагати йому. Він погодився, оскільки часто хворіє, його хресна мати літня і хвора людина і не може йому допомогами, а других родичів у нього не має. 06 грудня 2008 року він приїхав до [PERSON] до дому, оскільки приватний нотаріус, який повинен був оформляти їх угоду , знаходиться біля її будинку де вона мешкає за адресою м. Одеса, вул. Ак. Королева, 3 та є її добрим знайомим. Там відповідачка запропонувала йому відмітити їхню майбутню угоду та знаючи про те, що він погано сприймає алкоголь, запропонувала йому випити. Він погодився і тому коли прийшов до нотаріуса був у веселому настрої, довіряв [PERSON] та нотаріусу [PERSON] , вважав, що його не можуть обдурити і тому підписував усі документи, які йому давали, не читаючи. У подальшому відповідач встановила нові двері з замком і він лишився можливості користуватися своєю кімнатою в якій залишилися його речі, і він залишився без житла. Також у відповідача залишилися його документи, а в началі 2010 року йому із позовної заяви [PERSON] до Приморського суду стало відомо що він уклав не угоду довічного утримання, а договір дарування і тому [PERSON] просить його визнати такою особою, яка втратила право на житло. Оскільки відповідач навмисно ввела його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, бажання подарувати житло він не мав просить суд визнати недійсним договір дарування. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що [PERSON] мав намір не дарувати кімнату в комуні, а укладав договір довічного утримання. При оформленні договору в нотаріальній конторі, довіряв [PERSON] та приватному нотаріусу [PERSON], вважав, що його не можуть обдурити і тому підписував усі документи, які йому давали, не читаючи, підготовкою документів для оформлення договору займалася відповідач. Свідки викликані за ініціативою позивача підтвердили вказані факти. Таким чином [PERSON] навмисно ввела його в оману, щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, а тому укладений між ними договір повинен бути визнаний недійсним на підставі вимог ст.230 ЦК України. Відповідачка позов не визнала. Пояснила суду, що договір дарування був укладений за ініціативою позивача. Вона зробила ремонт в квартирі, однак комунальні послуги не сплачує так як не знає яке буде рішення. 3-я особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилась, про день, місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала письмові пояснення, в яких проти задоволення позову заперечувала. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 06 грудня 2008 року р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування належної позивачу 137/1000 частини квартири за адресою [ADDRESS] яка складається з однієї кімнати площею 20,50 кв.м. посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до ст. 717 ч. 1 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати у майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними » правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на скоєння правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї з сторін правочину. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання в тому, що [PERSON] на момент укладання договору, неправильно сприймав та розумів істотні умови договору дарування, який він підписав, а [PERSON] навмисно ввела його в оману щодо обставин укладання такого правочину, маючи намір у подальшому залишити позивача без житла, що є підставою для задоволення позову щодо визнання договору дарування від 06.12. 2008 р. недійсним. Суд також виходить з того, що з моменту укладання договору дарування та по наступний час [PERSON] зареєстрований в спірній квартирі, іншого житла не має, а [PERSON] зареєстрована та мешкає в квартирі за адресою [ADDRESS]. В спірну кімнату не вселилась та не виплачувала грошей за комунальні послуги. В березні 2011 року звернулась до суду з заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право на житло. Однак рішенням Одеського апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2011 року [PERSON] в цьому позові було відмовлено. Суд критично оцінює і не приймає до уваги пояснення відповідача [PERSON], а також письмові пояснення приватного нотаріуса [PERSON] стосовно того, що [PERSON] сам ініціював укладання договору дарування свого житла відповідачу та усвідомлював факт дарування квартири, оскільки пояснення цих осіб не узгоджуються з вищевикладеними обставинами та наведеними доказами. При цьому суд виходить з того, що відповідно до ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наслідками визнання правочину недійсним згідно ст. 216 ЦК України є двостороння реституція - повернення сторін у той майновий стан, в якому вони перебували до його вчинення. Таким чином при визнанні недійсним спірного договору, суд визнає за [PERSON] право власності на137/1000 квартири,8 за адресою м. Одеса, вул. М. Арнаутська,51.

Outcome: approved