Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-23 00:00:00

В жовтні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Позивач у позові посилався на те, що він проживає та зареєстрований в [INFO] (адресу перейменовано, раніше квартира рахувалася за адресою: [ADDRESS]). Квартира не приватизована. Ордер на вказану квартиру, що складається з двох кімнат, він отримав 15.06.1991 року на себе одного після обміну з його матір'ю - [PERSON], трикімнатної квартири № 84, що розташована по вул. А.Барто, буд.12 в м. Дніпропетровську, яку в свою чергу вона отримала у 1986 році на трьох осіб: [PERSON] (неї), [PERSON] (позивача) та [PERSON] В спірній квартирі [ADDRESS] на даний час зареєстровані: позивач [PERSON] та відповідачки: його колишня дружина [PERSON], повнолітні доньки: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідачки тривалий час за власним бажанням не проживають у спірній квартирі: [PERSON] та [PERSON] не проживають з 1994 року, [PERSON] - з 2002 року. У 1998 році позивач намагався зняти з реєстрації [PERSON] та [PERSON], однак через те, що він в той час проживав з [PERSON], в позові було відмовлено, а рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.05.1998 року [PERSON] та [PERSON] були вселені в квартиру. Не зважаючи на рішення суду і те, що позивач не перешкоджав їм вселитися і жити, відповідачки [PERSON] та [PERSON] вселятися не стали і в квартирі не проживають з 1994 року й до теперішнього часу. Необхідності жити в спірній квартирі у [PERSON] та [PERSON] немає, оскільки згідно з довідкою КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації№ 9035 від 26.08.2010 року за відповідачкою [PERSON] з 1999 року зареєстровано право власності на домоволодіння № 50 по вул. Луговській у м. Дніпропетровську, з нею ж проживає відповідачка [PERSON] Відповідачка [PERSON]В добровільно проживає за місцем реєстрації і проживання матері - [PERSON] Ніяких стосунків з позивачем доньки не підтримують, вони не спілкуються. Всі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, виконує лише [PERSON] Факт реєстрації в квартирі відповідачок спричиняє позивачу значні незручності юридичного плану та матеріальні збитки. Весь цей час нараховується квартирна плата та плата за комунальні послуги на 4-х осіб. Відповідачки до квартири ніякого відношення не мають і відповідні платежі не сплачують. Він має престарілу мати [PERSON], інваліда 1 групи , що потребує постійного догляду, яка не має власного житла. Він не має можливості зареєструвати її за своїм місцем проживання, оскільки необхідна згода всіх зареєстрованих осіб, якої відповідачки не надають. На сьогоднішній день позивач продовжує оплачувати самостійно за 4-х осіб квартплату та комунальні послуги, які складають значні суми. Ніякі питання добровільно вирішувати з ним відповідачки не бажають. Оскільки відповідачки добровільно виїхали зі спірної квартири, не проживають в ній вже понад 6 місяців, просить постановити рішення, яким визнати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 25 будинку № 113 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську та зняти їх з реєстрації зі спірної квартири. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. В задоволені зустрічної позовної заяви просили суд відмовити. Відповідачка [PERSON] та її представник у судове засідання зявилися. Позовні вимоги не визнали та подали зустрічну позовну заяву. Суду пояснили, що квартиру [ADDRESS] була видана на [PERSON], на підставі протоколу засідання комісії по обміну жилої площі № 24 від 12.06.1991 року, та оскільки на той час [PERSON] та її мати [PERSON] були членами сім'ї наймача, тому мали рівні права щодо користування житловим приміщенням. Після розлучення батьків ([PERSON] та [PERSON]), [PERSON] будучи неповнолітньою дитиною мешкала разом із своєю матір'ю за адресою вул. Луговська, будинок № 50 у місті Дніпропетровську. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська по справі 2-415/1998 від 07.05.1998 року було задоволено позовні вимоги матері [PERSON] щодо вселення [PERSON] та [PERSON], як дитини, до спірної квартири. Та оскільки [PERSON] створював неможливі умови співмешкання, було прийнято рішення про розподіл спірної квартири, шляхом її розміну, але [PERSON] не мав наміру з самого початку ділити квартиру. Мати [PERSON] [PERSON] для уникнення систематичних скандалів, вимушена була зняти житло на час доки не буде проведено розподіл квартири. Після досягнення повноліття, [PERSON] неодноразово намагалася скористатися своїм законним право на користування житловим приміщенням, а саме спірною квартирою № 25 будинку № 113 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську, однак дверний замок був змінений, тому ключі, що вона мала не підходили, [PERSON] у добровільному порядку не впускала [PERSON], а свого батька ([PERSON]М.) вона взагалі не бачила жодного разу у зазначеній квартирі. [PERSON] разом із намірами щодо користування житловим приміщенням, має намір у повному обсязі виконувати обов'язки як наймача, що передбачені ст. 64 Житлового кодексу України, а саме: нести солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із договору по утриманню житлового приміщення. Враховуючи той факт, що на даний час власного житла [PERSON] не має, добровільно зі спірної квартири вона не виїжджала, враховуючи її вік на момент розлучення батьків, не мала та не має наміру ухилятися від обов'язків щодо утримання квартири та оплати комунальних платежів по договору найму житлового приміщення, просили суд постановити рішення, яким визнати [PERSON] відсутність в квартирі [ADDRESS] поважною, та продовжити строк збереження житлового приміщення як за тимчасово відсутнім громадянином; зобов'язати [PERSON], [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою № 25 по вул. Донецьке шосе № 113 у м. Дніпропетровську; зобов'язати [PERSON] та [PERSON] надати [PERSON] ключі від житлового приміщення квартири [ADDRESS] ум. Дніпропетровську, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Відповідачі за основним позовом [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Третя особа за первісним позовом та відповідачка за зустрічним [PERSON], під час судового розгляду просила суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] та відмовити в задоволені зустрічної позовної заяви. Представник третьої особи - Відділ імміграції і реєстрації фізичних осіб Індустріального районного відділу ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином. Свідок [PERSON], сусідка позивача, розповіла про те, що проживає по сусідству з 90 років. Анастасію не бачила, бачила її коли тій було три роки. Вказала, що в підїзді встановлений домофон, в квартирі є тамбур в якому двері закриті на замок. Свідок [PERSON], сусідка позивача, розповіла про те, що бачила [PERSON], коли їй було три роки. Не знає, що їй перешкоджають проживати в квартирі. Свідок [PERSON], сусідка позивача, розповіла про те, що бачила [PERSON], ще маленькою. В даний час вона не приходить і не відвідує бабусю. Кожен день вона буває в спірній квартирі, оскільки в неї є ключі від тамбуру і квартири, які їй надала [PERSON] щоб вона без перешкод заходила в квартиру та надавала їй допомогу. Одного разу була присутня в квартирі коли хтось телефонував, однак двері не відкрили. Свідок [PERSON], знайомий відповідачки, розповів про те, що знає [PERSON] з 2008 року. Весною 2009 року він разом з [PERSON] приходив до бабусі [PERSON]. Однак бабуся в квартиру їх не пустила та вручила подарунок на день народження на вулиці. В 2010 року [PERSON] не пустив квартиру її батько. Ключів в [PERSON] від спірної квартири не має. Анастасія приходила вселятися в квартиру, однак в неї виник конфлікт з батьком. До повноліття вона проживала разом з матірю в приватному будинку. Свідок [PERSON] , сусідка, сказала, що бачила [PERSON] коли та була ще маленькою. Свідок [PERSON], брат позивача, розповів про те, що бачив племінницю [PERSON], коли їй було три роки і більше не бачив. В період з 2008 по 2010 рік періодично ночував в спірній квартирі. Суд, вислухавши пояснення сторін, представників, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги за основним позовом [PERSON] задоволенню не підлягають, зустрічна позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено наступні факти та обставини, згідно обмінного ордеру на жиле приміщення № 001143 від 15.06.1991 року, [PERSON] у складі сімї з одної людини, надано право зайняття у порядку обміну жилого приміщення, а саме: квартири [ADDRESS], що складалася з двох кімнат житловою площею 27,65 кв.м. (а.с. 9). Пізніше пр. [PERSON] було перейменовано на вул. Донецьке шосе, після чого адреса спірної квартири вважається: [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON], [PERSON] були зареєстровані в спірній квартирі як члени сімї наймача [PERSON] Згідно довідки КЖЕП № 53 від 19.01.2010 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до довідки КЖЕП №53 від 18.03.2010 року за №698 [PERSON] не зареєстрована, але проживає в [INFO]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу І-КИ №0121446, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної районної ради м. дніпропетровська 19 жовтня 1998 року, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано 28 жовтня 1997 року , актовий запис 648 ( а.с.10) Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська по справі 2-415/1998 від 07.05.1998 року було задоволено позовні вимоги матері [PERSON] щодо вселення [PERSON] та [PERSON], як дитини до квартири [ADDRESS]. В зустрічній позовній заяві [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовлено ( а.с. 15). Відповідно до акту від 22.10.1998 року вселена [PERSON] разом з донькою в спірну квартиру та визначено, що на протязі півроку вони проживати в спірній квартирі не будуть та буде вирішуватися питання щодо розміну квартири ( а.с. 16). Однак розмін квартири сторонами не здійснено. Згідно до довідки КП ДМТІ від 26.08.2010 року за №9035 станом на 23.08.2010 року за гр. [PERSON] зареєстровано право власності на домоволодіння №50 по вул. Луговській на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30.06.1999 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за реєстром №1152. Відомості про реєстрацію права власності по м. Дніпропетровську за гр. [PERSON] та гр. [PERSON] в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні ( а.с.13). Відповідно до вимог ст.ст.3,11,27,31 ЦПК України правом визначення предмета та підстави позову наділений виключно позивач, суд має розглянути справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1 Житлового кодексу України та Конституції України, громадяни України мають право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], в добровільному порядку із квартири не виїжджала, вона вимушена була покинути спірну квартиру разом зі своє матірю, оскільки була неповнолітньою на момент розлучення батьків. Й до того ж її мати вимушена була тимчасово покинути квартиру, оскільки [PERSON] створював не можливі для проживання умови. До досягнення повноліття вона мешкала разом зі своєю матірю за адресою вул. Луговській буд.50. Після досягнення повноліття [PERSON], будучи зареєстрованою у спірній квартирі як член сімї наймача (донька), намагалася вселитися в квартиру [ADDRESS], з наміром користування житловим приміщенням, та виконання у повному обсязі обов'язків члена сімї наймача, що передбачені ст. 64 Житлового кодексу України. Однак, [PERSON] та [PERSON] чинять перешкоди у вселенні останньої в квартиру, про що не заперечували сторони та підтверджується поясненнями свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Суд не може прийняти до уваги показання свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] які не надали суду пояснень по обставинам справи. Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що зустрічна позовна заява [PERSON] знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і підлягає задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги [PERSON] щодо визнання її особою, яка втратила право користування житловим приміщення та зняття з реєстрації задоволенню не підлягає. Позивач [PERSON] за основним позовом ставить питання про визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою №25 по вул. Донецьке шосе,113 в м. Дніпропетровську на підставі ст.ст. 71,72 ЖК України та зняття їх з реєстрації. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] в спірній квартирі не проживає з 1994 року, а проживає за іншою адресою м. Дніпропетровськ, вул. Луговська, буд.50, [PERSON] в спірній квартирі не проживає з 2002 року, а проживає за іншою адресою м. Дніпропетровськ, вул. Обоянська 9/118, що підтверджується актом про не проживання від 15.03.2010 року. Однак норма на яку посилається позивач не регулює відносини, які склалися між сторонами та не може бути до них застосована, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання відповідачів такими що втратили право на користування спірною квартирою. Оскільки позивачу за основним позовом відмовлено в задоволені позовних вимог щодо визнання відповідачів [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, то суд не вбачає законних підстав для зняття їх з реєстрації з спірної квартири. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 34 грн.

Outcome: approved