Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] в свою користь суму у розмірі 390,94 грн. завданих матеріальних збитків. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на такі обставини: Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.04.2011р. визнано громадянина [PERSON] винним у вчиненні злочину та в ході судового засідання встановлено, що він вчинив злочин проти гр.[PERSON] Позивач вказує, що громадянин [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні комунальної міської лікарні швидкої медичної допомоги в період з 19.10.10р. по 25.10.10р. та на його лікування було фактично витрачено 390,94 грн. та вважає, що [PERSON] повинен їх відшкодувати. На підставі наведеного позивач просить позов задоволити. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак від нього надійшла заява, в якій він позов визнає та просить суд справу слухати у його відсутності. Тому суд, відповідно до ст.197 ЦПК України, ухвалює рішення без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З'ясувавши дійсні обставини справи на підставі наявних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів та давши їм оцінку, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення. Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.04.2011 року відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України. Разом з тим, внаслідок протиправних дій [PERSON] позивач поніс витрати на лікування потерпілої гр.[PERSON] на загальну суму 390,94 грн., що стверджується довідкою №4 від 21.01.2011р., виданою комунальною міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги. Згідно вимог ст. 1206 ЦК України, особа, що вчинила злочин зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Згідно із ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Відповідно до п.п.1.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» та Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою КМ України № 545 від 16.07.1993 року витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних затрат; сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Обставини вчиненні відповідачем вказаного кримінального правопорушення та його вина у цьому посяганні встановлені вироком суду, є неспростовні в силу ч.4 ст.61 ЦПК України та не підлягають доказуванню в даному спорі. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому суд приходить до висновку, що заявлений позов є підставним, його розмір відповідає фактичним обставинам справи, та такий підлягає до задоволення.

Outcome: approved