Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-31 00:00:00

В грудні 2012 р. позивач [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON], про стягнення боргу та річних, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він надав в позику відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 22 500 доларів США, про, що 23.10.2009 р. відповідачем власноручно було складено розписку. Однак, незважаючи на те, що строк повернення позики настав, відповідач взятого на себе зобовязання не виконав та борг не повернув, безпідставно ухиляючись від будь-яких контактів з позивачем. У звязку з чим позивач, з урахуванням збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму заборгованості в розмірі 180 000 грн. 00 коп. та 3% річних в розмірі 16 195 грн. 05 коп. 28.02.2013 р. відповідачем через канцелярію суду подано зустрічну позовну заяву, обґрунтовуючи її тим, що 23.10.2009 р. відповідач грошових коштів не отримував та склав розписку у звязку з тим, що з боку позивача [PERSON] в присутності інших, незнайомих йому осіб, були застосовані методи морального та фізичного тиску, шантажу та погроз щодо життя та цілісності моїх близьких родичів. У звязку з чим просить визнати недійсною розписку від 23.10.2009 р., а в позові [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та річних відмовити повністю. В судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову просив відмовити повністю. Відповідач в судовому засіданні проти первісного позову заперечував та просив в його задоволенні відмовити повністю, зустрічний позов підтримав, а позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та це встановлено судом, що позивач [PERSON] надав позику відповідачу [PERSON] у розмірі 22 500 доларів США, про що 23.10.2009 р. відповідачем було складено розписку (а.с. 4) в якій зазначено, що вказані кошти мають бути повернуті до 17 грудня 2009 р. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно пояснень відповідача [PERSON] на момент розгляду справи відповідно до договору позики останній кошти позивачу [PERSON] не повернув. Таким чином суд приходить до висновку, що позика відповідачем позивачу не повернута, та вважає допустимим стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу за договором позики від 23.10.2009 р. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1, 2 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Згідно ч. ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до умов договору позики від 23.10.2009 р. відповідач [PERSON] зобовязався повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 22 500 доларів США в строк до 17.12.2009 р., таким чином у відповідача виникло зобовязання розрахуватись з 18.12.2009 р., однак, як вбачається з пояснень позивача, які також підтверджуються поясненнями відповідача, останній на момент розгляду справи, вказані кошти в порушення умов договору не повернув. Вказану обставину також підтверджує наявність у позивача оригіналу розписки, про що було зазначено представником позивача в судовому засіданні. У звязку з чим суд вважає за потрібне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] три проценти річних у розмірі 16 180 грн. 26 коп., виходячи із розрахунку 180 00 грн. х 3%/100%/365=14 грн. 79 коп. за один день, 14 грн. 79 коп. х 1094 дні (кількість прострочених днів) = 16 180 грн. 26 коп. Відповідно до зустрічного позову відповідач зазначає, що в момент складання розписки від 23.10.2009 р., вказані в ній грошові кошти не отримував, а склав її у звязку з тим, що до останнього були застосовані методи морального та фізичного тиску. Згідно ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак відповідачем [PERSON] та його представником жодних доказів, щодо застосування в момент складання розписки на нього з боку [PERSON] методів морального та фізичного тиску, в підтвердження своїх позовних вимог, щодо визнання договору позики недійсним, не надав. Судом також встановлено, що за період з моменту виникнення правочину до моменту подачі позовної заяви відповідач [PERSON] не звертався до прокуратури та правоохоронних органів, щодо будь-яких протиправних та незаконних дій стосовно нього та членів його родини. Також, як пояснив відповідач [PERSON], останній з приводу вчинення відносно нього з боку [PERSON] морального та фізичного тиску в момент розгляду справу звернувся в правоохоронні органи, однак доказів щодо звернення, суду не подав. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову відповідача [PERSON]

Outcome: partial