Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-22 00:00:00

Позивач 21 травня 2012 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому згідно уточнень зазначив, що на підставі наказу № 9-К від 15.01.1992 року був прийнятий на роботу до КВ ЖРЕП Ленінського району м. Дніпропетровська на посаду слюсаря-сантехніка. Наказом № 85-К від 28 грудня 2011 року позивач був звільнений з підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП, у зв`язку з ліквідацією підприємства. 09 січня 2012 року позивач отримав лише трудову книжку, та в усній формі йому було повідомлено, що вихідна допомога та компенсація за невикористану щорічну відпустку буде виплачена пізніше. Також на момент звільнення, а саме, 31 грудня 2011 року позивачу не була виплачена компенсація за невикористану щорічну відпустку в розмірі, не менше середньої заробітної плати. У зв'язку з чим він неодноразово звертався до відповідача з проханням виплатити йому компенсацію за невикористану щорічну відпустку та вихідну допомогу, але відповідач у добровільному порядку заборгованість не виплатив. Крім того, неправомірними діями відповідача, йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює у 5 000 грн., та яка полягає у тому, що він змушений терпіти незручності в зв'язку з невиплатою компенсації та вихідної допомоги, не може планувати свій бюджет, повинен обмежувати себе і свою родину у придбанні продуктів харчування та необхідних предметів вжитку, повинен витрачати свій час для складення позовної заяви, звернення до суду з позовною заявою для захисту своїх порушених прав, принижуватися перед відповідачем навіть для отримання довідок. . На підставі вищевикладеного, позивач просив стягнути з відповідача компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 2137,74 грн., вихідну допомогу при звільненні в сумі 2137,74 грн., середній заробіток за затримку розрахунків в розмірі 18559,47 грн., та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Ухвалою суду від 08 червня 2012 року до участі у справі в якості співвідповідача залучена Дніпропетровська міська рада. Позивач у судове засідання не з`явився про день і час проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник Комунального виробничого житлового Ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району м. Дніпропетровська в судове засідання не з`явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. В судовому засіданні представник позовні вимоги не визнав в повному обсязі та заперечував проти їх задоволення, в подальші судові засідання не з»явився без поважних причин. Представник співвідповідача -Дніпропетровської міської ради у судове засідання не з`явився, про день і час проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, письмових заяв не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що на підставі наказу № 9- К від 15.01.1992 року [PERSON] був прийнятий на роботу до Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району м. Дніпропетровська на посаду слюсаря-сантехніка, про що у трудовій книзі зроблено відповідний запис від 15.01.1992 року (а.с.6). Наказом № 85-к від 28 грудня 2011 року [PERSON] було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України у зв'язку з ліквідацією підприємства, про що у трудовій книзі зроблено відповідний запис від 30.12. 2011 року (а.с.6 на звороті, 42-43). 09 січня 2012 року Комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством Ленінського району м. Дніпропетровська [PERSON] була видана трудова книжка, однак повний розрахунок при звільненні не було проведено. Відповідно до вимог ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, згідно ст. 116 КЗпП України, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого їм органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Враховуючи, що відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, а також, те, що у суду відсутні докази, що у неотриманні даної суми винен позивач, суд вважає, що є всі законні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку на користь позивача за весь час затримки розрахунку. Разом з тим, розрахунок середнього заробітку за час затримки, наведений позивачем, суд вважає не обґрунтованим і тому провів розрахунок середнього заробітку відповідно до Порядку нарахування середнього заробітку, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 ( пункт №8 Порядку), тобто з 31.12.2011 року по 18.06.2012 року за 113 днів, тобто по день фактичного розрахунку. Згідно довідки Комунального виробничого житлового Ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району м. Дніпропетровська, середньоденна заробітна плата позивача становила 97,17 грн. (а.с.7). Встановлено, що Комунальне виробниче житлове Ремонтно-експлуатаційне підприємство Ленінського району м. Дніпропетровська фактично повністю розрахувалось з позивачем 18 червня 2012 року. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку у відповідності до вимог законодавства, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 10980,21 грн. (97,17 грн. х 113 днів). Відповідно до ст. 44 КЗпПУ, при припиненні трудового договору у випадку ліквідації підприємства працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджується також матеріалами прокурорської перевірки (а.с.41-48), що 18 червня 2012 року [PERSON] отримав вихідну допомогу в розмірі 4670,14 грн., що підтверджується відповідною довідкою (а.с.44), тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог в частині стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку, то вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню, оскільки, як вбачається з поданих документів, компенсація за невикористану щорічну відпустку позивачу не передбачена (а.с.44). Відповідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування моральної шкоди проводиться у випадку, якщо порушення законних прав працівника привели до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Проаналізувавши доводи позивача, суд приходить до висновку про наявність у позивача моральних страждань. Однак, оцінена позивачем моральна шкода у розмірі 5000 грн. не відповідає характеру правопорушення, глибині та обсягу душевних страждань, ступеню вини відповідача (ст.23 ЦК України). І тому, з урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості суд встановлює розмір грошового відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 грн. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а у відповідності до положень ч.1. ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору у розмірі 214,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial