Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-23 00:00:00

У вересні 2012 року позивачі звернулися в суд до відповідачів з позовом про дізнання договору купівлі-продажу дійсним, посилаючись на те, що 14 серпня 1996 року між ними та відповідачами було укладено договір №5178 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], який був укладений на Південній Товарній Біржі, записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 5178 від 14.08.1996р. та зареєстрований 14.08.1996р. в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 8710. Працівники біржи завірили, що подальшого нотаріального посвідчення договір не потребує. Оскільки вони не мають можливості розпорядитися купленою ними на законних підставах у свій час квартирою, тому що не дотримане діюче на данний момент законодавство- договір не посвідчений нотаріально- вони змушені звернутися до суду. Зазначений договір купівлі- продажу виконаний обома сторонами. Посилаючись на наведене, просили позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала на підставах, викладених в заяві, просила визнати договір купівлі-продажу зазначеної квартири дійсним. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання були сповіщені належним чином, причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи в їх відсутність суду не надали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи- Південна Товарна Біржа- в судове засідання не з'явився, на адресу суду повернулося поштове повідомлення з відміткою: за терміном зберігання. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14 серпня 1996 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір №5178 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], який був укладений на Південній Товарній Біржі, записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 5178 від 14.08.1996р. 14.08.1996р. право власності на зазначену квартиру було зареєстровано в Миколаївському МЕТІ на імя [PERSON], [PERSON] та записано за реєстровим № 8710. Договір виконаний сторонами в повному обсязі: позивачі уплатили продавцям вартість квартири, вселилися в неї, зареєструвалися та користуються нею, а відповідачі отримали оплату договірної вартості квартири, звільнили її від побутового майна та здійснили виселення з неї. Згідно з вимогами ст.227 ЦК У PCP в редакції ГК 1963 р., що діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, недодержання цієї вимоги тягне випадках, зазначених в законі, нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність. Ст.128 ЦК УРСР передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до ст.657 ЦК України в редакції ЦК 2003 р. договор купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлого будинку (квартири) чи іншого - нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Із пунктів 3,4 ст.334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки відносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 р., то відповідно до п.п.1,4 заключних та перехідних положень ЦК України 2003р. необхідно керуватися нормами ЦК УРСР 1963 р. Таким чином суд дійшов до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved