Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-11 00:00:00

В лютому 2013 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міськради в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей в якому вказував, що відповідачка є одинокою матірю малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В той же час [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, а саме: не піклується про стан здоровя дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не займається вихованням, не утримує їх матеріально. На профілактичні бесіди компетентних органів щодо необхідності зміни відношення до малолітніх не реагує. Притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обовязків, проте жодні заходи позитивних результатів не дали. Враховуючи вказані обставини, позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх та стягнути з неї аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу). Ухвалою суду від 27 лютого 2013 року до участі в справі допущено Вознесенського міжрайонного прокурора Миколаївської області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, судом відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила. Представник третьої особи без самостійних вимог: служби у справах дітей [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, підтвердила викладені в позові обставини. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача та прокурор не заперечують проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника третьої особи служби у справах дітей [PERSON], заслухавши в присутності педагога [PERSON], думку малолітнього [PERSON], а також думку представника Вознесенської міжрайпрокуратури [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що відповідачка є матірю малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Батько [PERSON] [PERSON] помер 21 січня 2013 року, відомості про батька [PERSON] внесені до актового запису про народження дитини за заявою матері на підставі ст. 55 КпШС України. [PERSON], є дієздатною особою, незважаючи на наявність тяжкого захворювання є працездатною, проте не працює, забезпечена власним житлом, за місцем проживання характеризується негативно. Разом з тим, як вбачається з пояснень осіб, що беруть участь в справі, показань свідків [PERSON], [PERSON], письмових доказів, що містяться в матеріалах справи (а.с. 12-27), відповідачка протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків відносно дітей, а саме не проявляє жодного інтересу до доньки [PERSON], яка постійно проживає та знаходиться на повному утриманні своєї бабусі, взагалі не цікавиться обставинами її життя, матеріально доньку не утримує. Крім цього належним чином не піклується про стан здоровя [PERSON], який є інвалідом, має тяжке захворювання, потребує постійного лікування та нагляду, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не створила йому належних житлово-побутових умов, практично не цікавиться обставинами життя, не займається вихованням, навчанням сина. На профілактичні бесіди компетентних органів щодо необхідності зміни відношення до малолітніх не реагує. Притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обовязків, проте жодні заходи позитивних результатів не дали. При цьому суд приймає до уваги, але критично ставиться до думки малолітнього [PERSON] щодо відсутності підстав для задоволення позову в звязку з належним виконанням відповідачкою своїх батьківських обовязків. Така думка є субєктивною, не відображає дійсних обставин справи, оскільки не узгоджується з поясненнями представників опікунського органу та служби в справах дітей, іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема показаннями свідків та письмовими доказами. Відповідачка не надала суду жодних доказів, що підтверджують належне виконання нею батьківських обовязків або поважність причин їх невиконання в минулому та доказів, що свідчать про бажання виконувати ці обовязки в майбутньому. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про здоровя дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею освіти, що є найважливішими обовязками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування про неї. Аналогічно статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. За встановлених в судовому засіданні обставин, приймаючи до уваги письмовий висновок органу опіки та піклування виконкому Вознесенської міської ради Миколаївської області від 15 лютого 2013 року, суд вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дітей, оскільки це буде відповідати інтересам останніх. Відповідно до вимог ч.ч. 4-5 ст. 167 СК України в разі ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини, мають за їхньою заявою баба, дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Тому, оскільки в матеріалах справи відсутні достатні дані щодо близьких родичів дітей, які б могли за віком, станом здоровя, матеріальним становищем, моральними якостями виконувати функції опікуна, а також виявили бажання виконувати такі функції, вони підлягають передачі органу опіки та піклування для подальшого влаштування. Разом з тим, згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Положення ч. 2 ст. 166 СК України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. Тому, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Ст.ст. 181 та 183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджується в частині від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя, матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність на утриманні платника інших осіб, тощо. Враховуючи вимоги ст. 182 СК України, зокрема задовільний стан здоровя [PERSON] та стан здоровя [PERSON], який є інвалідом, потребує постійного лікування, їх матеріальне становище, а також незадовільний стан доровя відповідачки, яка має тяжке захворювання, її матеріальне становище, те, що вона інших осіб не утримує, аліменти на користь інших не сплачує, суд прийшов до висновку, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання власних дітей в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. При цьому згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З врахуванням положень ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь держави також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 344,10 грн. (114,70 грн. позбавлення батьківських прав + 229,40 грн. стягнення аліментів).

Outcome: partial