Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-20 00:00:00

01.11.2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про вселення, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, встановлення порядку користування житлом, мотивуючи тим, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі до 08.11.2010 року, мають спільних дітей. Під час шлюбу та після його розірвання він проживав і був зареєстрований з дозволу відповідачки в належному їй будинку по вул. Л. Українки, 24 в м. Первомайську. Однак весною 2012 року відповідачка змінила замки в будинку і не дозволяє йому проживати в ньому, не віддає присуджені судом речі, що зберігаються в її будинку. Вважає, що припинення сімейних відносин з власницею будинку не позбавило його права користування ним, у будинку достатньо кімнат, щоб надати одну з них в його користування, а тому просить суд вселити його у спірний будинок, визначити порядок користування будинком, виділивши йому у користування кімнату площею 5,7 к.м., визначену на плані під літерою 1-4, інші кімнати залишити в користуванні відповідачки та їхніх дітей, підсобні приміщення будинку та надвірні споруди залишити у спільному користуванні усіх мешканців будинку. Також просить суд зобовязати відповідачку усунути перешкоди в користуванні будинком, передати йому ключі від будинку. Відповідач [PERSON] 26.11.2012 року подала зустрічний позов до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування спірним будинком та примусове зняття з реєстраційного обліку, мотивуючи тим, що позивач не проживає у належному їй будинку по вул. Л. Українки, 24 в м. Первомайську з 01.01.2009 року, з того часу не виконує обовязків наймача житлового приміщення, не сплачує за комунальні послуги, однак і знятися з реєстрації добровільно не бажає. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] повністю підтримали позов, просили його задовольнити; зустрічний позов не визнали і просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що позивач тривалий час працював у м. Одеса, приїздив у м. Первомайськ на вихідні, увечері приходив додому по вул. Л.Українки, 24 в м. Первомайську. За таких обставин сусіди та голова квартального комітету не могли його бачити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнали, просили відмовити в його задоволенні та задовольнити зустрічний позов, посилаючись на відсутність позивача у спірному будинку понад встановлені законом строки та невиконання ним обовязків наймача житлового приміщення. Представник третьої особи відділу УДМС України в Миколаївській області [PERSON] в частині вирішення первісного позову та зустрічного позову в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням покладалась на розсуд суду. В частині зобовязання УДМС зняти позивача з реєстраційного обліку проти позову заперечувала, мотивуючи тим, що відповідно до Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Українізняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Оскільки УДМС не відмовляло у знятті з реєстрації позивача на підставі рішення суду і такого рішенні ще не існує, просила в цій частині відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що будинок № 24 по вул. Л. Українки в м. Первомайську Миколаївської області на праві власності належить відповідачці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою первомайською державною нотаріальною конторою 16.11.2001 року, реєстр. № 3-1472, що підтверджується довідкою Первомайського МБТІ № 72 від 06.11.2012 року, рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області № 2-238/11 від 13.12.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 23.02.2012 року, а також визнано сторонами в судовому засіданні. Згідно матеріалів інвентарної справи по спірному будинку, він зареєстрований за [PERSON] Згідно відомостей, що містяться в домовій книзі будинку № 24 по вул. Л. Українки, у ньому зареєстровані [PERSON] з 13.08.1990 року, [PERSON] з 13.07.1990 року, [PERSON] з 15.02.2003 року та [PERSON] з 08.03.1996 року. Рішенням Первомайського міськрайоного суду Миколаївської області № 2-1710/10 від 08.11.2010 року шлюб між сторонами розірвано. Як вбачається з довідки квартального комітету № 23 від 22.01.2011 року по вул. Л.Українки, 4 в м. Первомайську проживають [PERSON], її донька [PERSON], син [PERSON] Чоловік [PERSON] зареєстрований в будинку, але не проживає два роки. Аналогічні відомості містяться у довідці квартального комітету № 23 від 07.11.2012 року, в якій також зазначено, що [PERSON] не проживає в даному будинку з 01.01.2009 року, а з 01.09.2009 року в будинку також проживає без реєстрації [PERSON] Зазначені в наданих довідках обставини особисто підтверджені в суді свідком [PERSON] головою квартального комітету № 23, яка пояснила суду, що добре знає про обставини проживання сімї [PERSON], хто прописаний і хто проживає, бо це входить до її обовязків як голови квартального комітету, які вона виконує з 2006 року. Крім того, вона кожного дня проходить біля будинку № 24 і жодного разу не бачила позивача, хоча мешканців кварталу знає. Такі самі обставини підтвердили свідки [PERSON], яка проживає [INFO] та [PERSON], яка проживає [INFO], тобто є сусідами [PERSON], проживають неподалік. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає по сусідству з 1990 року, позивача знає з того часу, однак останніх чотири роки не бачила його вдома, іноді він приходив, але не жив. Приходив, коли був пяний, і скандалив. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає по сусідству з 2008 року, однак позивача ніколи не бачила. Обидва свідки пояснили, що ніколи не бачили, щоб позивач щось робив у дворі, на городі, виконував роботи по господарству, ходив до магазину. Свідок [PERSON] пояснила суду, що проживає по сусідству, у будинку № 21а, часто буває у відповідачки вдома, вони разом займаються горіхами, у звязку з чим зустрічаються і о другій годині ночі, о 23 годині буває, для того, щоб зайняти чергу за горіхами, але близько чотирьох останніх років позивача в будинку [PERSON] не було. У будинку він був відсутній, по господарству нічого не робив, не ночував. Свідок [PERSON] рідний брат позивача пояснив суду, що від відповідачки брата забрали біля двох років назад; потім він ходив до неї забрати свої речі але подробиці йому не відомі. З якого часу брат не живе у [PERSON] не знає. Свідок [PERSON] мати позивача, пояснила суду, що її син [PERSON] не проживає в будинку відповідачки з весни 2012 року, оскільки вона не пускає його в будинок, забрала ключі, поміняла замки та не віддає речі. Зараз син живе у неї в ізольованій кімнаті. До весни 2012 року він працював в м. Одеса, приїздив на вихідні. Такі пояснення свідка [PERSON] суд оцінює критично, оскільки вона близький родич позивача, а крім того, її пояснення не узгоджуються, суперечать всім іншим доказам у справі та наведеним вище поясненням свідків, що є сторонніми особами та не мають зацікавленості у справі. Як пояснив сам позивач [PERSON], в м. Одеса він поїхав працювати у 2005 році і працював до весни 2012 року, однак такі обставини жодними доказами не підтверджені, тобто відсутні докази поважності причини не проживання позивача у спірному будинку (наприклад, через роботу в іншій місцевост)і. Також позивач пояснив, що робив у будинку відповідачки ремонт, проводив газ, воду. Однак такі обставини не доведені позивачем. Крім того, рішенням суду від 13.12.2011 року у справі № 2-238/11 встановлено, що позивачем не доведено наявність та вартість проведених ремонтних робіт в будинку відповідачки. Також жодними доказами не доведено позивачем факт оплати житлово-комунальних послуг за спірний будинок. Посилання позивача на те, що він платив відповідачці по 500 грн. щомісяця за будинок жодними належними та допустимими доказами не доведене, а сам він уточнив, що ремонт робив ще до розлучення, тобто до 2010 року. Тобто позивачем не доведено факту виконання ним обовязків наймача житлового приміщення, і у своїх поясненнях суду він це особисто підтвердив. Крім того, сам позивач зазначив у поясненнях, що ніколи не мав ключів від будинку, ключі були загальні для всіх. Таким чином, посилання його на те, що відповідачка змінила замки в будинку і через це він не може там проживати, не має під собою жодного підґрунтя. Також недоречне посилання позивача на те, що відповідачка не віддає йому речі, оскільки у відповідачки зберігаються речі, присуджені позивачу рішенням суду внаслідок розподілу майна подружжя. Законом України Про виконавче провадженняпередбачений примусовий порядок виконання судових рішень, однак доказів того, що позивач звертався до виконавчої служби і намагався отримати присуджені речі в порядку виконання судового рішення у передбачений законом спосіб ним не надано. Крім того, він сам пояснив, що до виконавчої служби для виконання такого рішення не звертався, намагався особисто забрати речі. З постанови про закриття кримінального провадження від 26.11.2012 року, на яку посилається позивач, вбачається, що в ході проведеної перевірки за заявою [PERSON] було встановлено, що він виїхав будинку № 24 по вул. Л. Українки після розірвання шлюбу, але там залишилися його речі. До будинку [PERSON] він приходив, щоб забрати речі. Таким чином, зазначеним документом встановлено лише те, що позивач приходив до відповідачки, щоб забрати речі, а не проживати, і з часу розірвання шлюбу він там не живе. Оцінюючи в сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що факт не проживання позивача в будинку № 24 по вул. Л. Українки в м. Первомайську без поважної причини та невиконання ним обовязків наймача житлового приміщення протягом останнього року до звернення до суду з позовом достовірно встановлений. При цьому суд вважає, що такий факт встановлений достовірно саме з часу розірвання шлюбу сторонами, тобто з 08.11.2010 року. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.3 ст. 156 ЖК України повнолітні члени сімї власника зобовязані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Відповідно до ч. 4 цієї статті до членів сімї власника будинку належать особи, зазначені у ч.2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням, до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України. Таким чином, позивач, якщо він вважав, що має право на проживання у будинку відповідачки як колишній член її сімї, мав виконувати обовязки по утриманню будинку, придомової території, проведенню ремонту, а також вносити плату за користування житлом, за комунальні послуги, оскільки угод про безоплатне користування будинком з відповідачкою він не укладав, будь-яких інших угод щодо найму будинку, користування ним також не укладено. При цьому тимчасова відсутність наймача не звільняє його від виконання обовязків за договором найму житлового приміщення, що передбачено ст. 71 ЖК України. Таким чином, якщо позивач вважав, що відсутній у будинку тимчасово, він все одно повинен був виконувати зазначені вище обовязки. Однак, як зазначено вище, позивач таких обовязків не виконував. Крім того, відповідно до ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача за ним зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч.1, п.1 і 5 ч.3 і ч.4 ст. 71 ЖК України. Оскільки позивач відсутній у спірній квартирі понад строки, встановлені ч. 2 ст. 405 ЦК України, не виконує обовязків наймача житлового приміщення; відсутні поважні причини, передбачені ст.ст 71, 163 ЖК України, як підстави для продовження цього строку або зберігання за ним житлового приміщення; він добровільно залишив житло через припинення сімейних стосунків і добровільно ним не користується з 2010 року, тобто більше одного року, на підставі ст. 71, 72, 156, 163, 167 ЖК України, ст. ст. 319, 325, 405 ЦК України, позивача слід визнати таким, що втратив право користування будинком № 24 по вул. Л. Українки в м. Первомайську Миколаївської області. При цьому слід зазначити, що право на житло позивача не порушене, оскільки він є працездатною здоровою повнолітньою особою і може забезпечити реалізацію свого права на житло шляхом укладення договорів найму (оренди) житлового приміщення або ж придбання житла у власність тощо, не порушуючи при цьому права власності відповідачки. За наведених вище обставин, суд вважає позов [PERSON] необґрунтованим, недоведеним, а тому в його задоволенні слід відмовити, задовольнивши позов [PERSON] в частині визнання позивача таким, що втратив право користування належним їй будинком. Разом з тим, в задоволенні вимоги [PERSON] про зобовязання Первомайського РВ УДМС України в Миколаївській області зняти позивача з реєстраційного обліку слід відмовити, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Українізняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить в даному випадку від вирішення питання про право користування такої особи (позивача) жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Оскільки в задоволенні первісного позову відмовлено повністю, а зустрічний позов в частині вимог до позивача [PERSON] задоволено, на підставі ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідачки слід стягнути понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial