Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-28 00:00:00

Позивач у лютому 2013 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03.07.2008 року [PERSON] отримав кредит у сумі 12000,00 грн.,у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідно до п.6.5 Договору, Платник зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, процентами за користування кредитом, по перевищенню платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним договором. Однак у звязку з порушенням умов договору Відповідачем, станом на 31.01.2013 року виникла заборгованість за сумою кредиту у розмірі 29084,00 грн. Просив суд, стягнути з [PERSON] суму заборгованості у розмірі 29084,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 290,84 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, подала до суду заяву у якій просить розглядати справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матери справи, вважає що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У своєму позові позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] не виконував свої зобовязання за Договором у звязку з чим виникла заборгованість у розмірі 29084,00 грн., яка складається з 11784,86 грн. заборгованість за кредитом; 13454,20 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1983,80 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1361,14 грн. штраф (процентна складова), на підтвердження якої надав розрахунок суми заборгованості, однак при цьому позивачем не надано підтвердження того, що відповідач користувався наданою позивачем платіжною карткою. Згідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, оцінюючи всі докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed