Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-10 00:00:00

Рішенням Магдалинівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2011 року позов [PERSON] задоволено частково: шлюб, зареєстрований 11 листопада 1989 року у виконавчому комітеті Поливанівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 24, між [PERSON] та Талах (дошлюбне прізвище Хорольська) [PERSON] розірвано; стягнуто з [PERSON] аліменти: на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з 10 грудня 2010 року до повноліття дитини; аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн., щомісячно на час навчання сина [PERSON], [INFO] до закінчення навчання, але не більш досягнення ним віку 23 роки; аліменти на утримання позивачки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., щомісячно з дня розірвання шлюбу протягом трьох років. У частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць рішення суду допущено до негайного виконання. Визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок та господарські споруди, розташовані с. Почино-Софіївка, вул. Нова, 5 Магдалинівського району Дніпропетровської області, земельну ділянку розміром 0,62 га, розташовану на території с. Почино-Софіївка, вул. Нова, 5 Магдалинівського району Дніпропетровської області (Державний акт серія ДП виданий на ім'я [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого підсобного господарства, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за МД № 2676), земельну ділянку розміром 0,27 га, що розташована на території с. Почино-Софіївка, вул. Центральна Магдалинівського району Дніпропетровської області (Державний акт серія III ДП № 114412 вданого на ім'я [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за МД № 6560), автомобіль [PERSON] А5, 2006 року випуску легковий-комбі-в, VIN ТМВСА 41Z47В150741 реєстраційний номер [NUMBER], автомобіль ВАЗ 21214, 2007 року випуску темно-зеленого кольору VIN-ХТА21214071870148 реєстраційний номер № [NUMBER]); автомобільний причеп. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 51 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. 00 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 950 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. 00 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 118-123). В апеляційній скарзі відповідач [PERSON], посилаючись на незаконність рішення суду та порушення судом норм матеріального права ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимогах про стягнення аліментів на утримання позивачки, відмовити в задоволенні позовних вимог про залишення за позивачкою спільно нажитого майна; зменшення аліментів на дітей до 500 грн. на кожного (а.с. 127). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У судовому засіданні апеляційного суду сторони дійшли до згоди і просили затвердити мирову угоду, за умовами якої відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно, аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно. Ці аліменти сплачуються з часу затвердження апеляційним судом мирової угоди, а не з часу звернення позивачки до суду. Від аліментів на своє утримання позивачка [PERSON] відмовляється, а спільно нажите майно: житловий будинок та господарські споруди, розташовані с. Почино-Софіївка, вул. Нова, 5 Магдалинівського району Дніпропетровської області, земельна ділянка розміром 0,27 га, що розташована на території с. Почино-Софіївка, вул. Центральна Магдалинівського району Дніпропетровської області (Державний акт серія III ДП № 114412 виданий на ім'я [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за МД № 6560), автомобіль [PERSON] А5, 2006 року випуску легковий-комбі-в, VIN ТМВСА 41Z47В150741 реєстраційний номер [NUMBER], автомобіль ВАЗ 21214, 2007 року випуску темно-зеленого кольору VIN-ХТА21214071870148 реєстраційний номер № [NUMBER]); автомобільний причеп залишаються [PERSON] за взаємною згодою подружжя. Земельну ділянку розміром 0,62 га, розташовану на території с. Почино-Софіївка, вул. Нова, 5 Магдалинівського району Дніпропетровської області (Державний акт серія ДП виданий на ім'я [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого підсобного господарства, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за МД № 2676), [PERSON] добровільно перереєструє на [PERSON]. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог та із врахуванням мирової угоди від 12 березня 2012 року, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, у затвердженні мирової угоди відмовити, рішення суду частково змінити, а частково залишити без змін із врахуванням взаємної домовленості сторін, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 1989 року, мають двох дітей: неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], та повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання. З 09 травня 2010 року спільне проживання сторонами припинено. Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що родина розпалася остаточно і її збереження неможливе. Рішення в цій частині не оскаржується. Задовольняючи частково позовні вимоги у частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] та повнолітнього [PERSON] в твердій грошовій сумі, суд посилався на те, що діти знаходяться на утриманні позивачки, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на їх утримання, оскільки являється фізичною особою-підприємцем, займається підприємницькою діяльністю, і має сезонний дохід. Вказані висновки відповідають ст. 180 СК України про те, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття, ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу про те, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК Кодексу: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення; частина 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України встановлює: якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із ч.1 ст.. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред*явлення позову. За таких обставин та із врахуванням взаємної домовленості сторін рішення суду у частині стягнення аліментів на підставі п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні, а стягнута сума аліментів зменшенню: на утримання неповнолітнього сина [PERSON] до 1 000 грн. щомісячно, на утримання повнолітнього сина [PERSON] до 700 грн. щомісячно від дня пред*явлення позову. У частині поділу спільного майна подружжя рішення суду слід залишити без змін, оскільки відповідач в апеляційній скарзі фактично заперечував не рішення суду у частині розділу майна подружжя, а лише проти позовних вимог про «залишення за позивачкою спільно нажитого майна». У судовому засіданні апеляційного суду апелянт [PERSON] пояснив, що фактично з рішенням суду у частині розділу майна згоден. Судом 1 інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін у частині поділу майна подружжя, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, доводи апеляційної скарги та пояснення апелянта у судовому засіданні апеляційного суду не спростовують правильність висновків суду, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду у цій частині слід залишити без змін.

Outcome: partial