Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-21 00:00:00

27 лютого 2008 р. позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 37202 грн., яка складається з авансу з урахуванням інфляції - 9992 грн.; неустойки за невиконання умов договору - 17086 грн.; суми шкоди,- завданої відремонтованій квартирі з урахуванням індексу інфляції, - 1686 грн.; витрату на юридичну допомогу з урахуванням інфляції - 2135 грн. та моральної шкоди в розмірі 25000 грн., а всього - 62202 грн. Уточнивши позовні вимоги, [PERSON] остаточно просила визнати договір побутового підряду № 200 від 24.11.2007 року частково недійсним; розірвати договір побутового підряду № 200 від 24.11.2007 року; стягнути з відповідача ПП [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 438288 грн., витрати на юридичну допомогу 450,72 грн. та витрати на проведення експертизи в розмір 450,72 грн., компенсації моральної шкодиїрозмірі 25000 грн., а всього 463288 грн. 26.03.2008 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із позовом, уточнивши який в судовому засіданні, просив суд стягнути з позивача за первісним позовом борг за договором в сумі 7200 грн. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.06.2008 року первісний позов [PERSON] до ПП [PERSON] про стягнення матеріальної і моральної шкоди та зустрічний позов ПП [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу обєднані в одне провадження. Обґрунтовуючи позивні вимоги, [PERSON] в судовому засіданні вказувала, що 24 листопада 2007 року між нею та відповідачем ПП [PERSON] був укладений договір на виготовлення меблів № 200, відповідно до умов якого позивач зобовязалась сплатити відповідачу 15200 грн., а останній зобовязувався виготовити, транспортувати та встановити замовлені меблі. На виконання умов договору 24.11.2007 року позивачем сплачена сума авансу у розмірі 8000 грн. За умовами договору відповідач зобовязувався виконати договір протягом 20 днів після надходження авансу, тобто до 14.12.2007 року, але відповідач доставив меблі тільки 04.01.2008 року, а монтаж відбувався з 09.01.2008 р. по 22.01.2008 р. Враховуючи те, що монтаж меблів відбувався з дефектами та відхиленням від проекту, при монтажу меблів були пошкоджені ковролін, стіни, стеля, позивач змушена була 23.01.2008 року зупинити монтаж меблів.Позивач неодноразово зверталась до відповідача із питанням залучення третіх осіб для завершення монтажу меблів та компенсації за пошкодження відремонтованої квартири, але відповідач відмовляв в задоволенні вимог та вимагав від позивача спочатку сплатити йому залишок суми за договором з урахуванням сплаченого авансу, а пізніше повернути меблі без компенсації авансу. На підставі викладеного [PERSON] просила позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову ПП [PERSON] відмовити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] позов [PERSON] не визнали, вказували на те, що позивач не дає можливості завершити монтаж меблів, а недоліки, які мають місце, носять виробничий характер та могли бути усунені в повному обсязі. Також вказували на те, що в розмові між сторонами було уточнено строки виготовлення заказу до 24.01.2008 року, а також вказували на невідповідність в розрахунках позивача неустойки, а саме: договором передбачена неустойка у розмірі 0,01% вартості майна за кожен день прострочки, але не більше 10%. Крім того, 23 січня 2008 року позивач та її чоловік заборонили проводити монтажні роботи і, таким чином, фактично розірвали договір. Просили задовольнити їх вимоги про стягнення з [PERSON] 7200 грн. боргу за виконання договору. Представник третьої особи - Миколаївського обласного управління у справах захисту прав споживачів [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] до ПП [PERSON] про стягнення матеріальної і моральної шкоди підтримала та просила частково задовольнити, в задоволенні зустрічного позову ПП [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу просила відмовити. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідка [PERSON], суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню з огляду на - наступне. Судом встановлено, що 24 листопада 2007 року між позивачем за первісним позовом [PERSON] та ПП [PERSON] був укладений договір № 200 про виготовлення, транспортування та встановлення меблів (а.с.7). Відповідно до умов вказаного договору ПП [PERSON] зобовязувався виготовити, транспортувати та встановити у замовника меблі. Ціна замовлення відповідно до п. 2.1 договору складає 15200 грн., а сума авансу складає 8000 грн. Згідно умов п. 3.1 договору виконавець зобовязувався виконати договір протягом двадцяти днів після надходження авансу. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлені строки. На виконання умов Договору 24.11.2007 року [PERSON] сплатила суму авансу в сумі 8000 грн., що підтверджується відповідними квитанціями до прибуткового касового ордеру (а.с. 13). Позивач, не погоджуючись із якістю виконаного замовлення, зверталась з претензіями до [PERSON] та зверталась за захистом своїх прав до Управління захисту прав споживачів у Миколаївській області. Відповіддю Миколаївського обласного управління у справах захисту прав споживачів за вих. № м-54/2 від 19.02.2008 року [PERSON] було запропоновано підписати акт про виявлення недоліків та строку виконання, але [PERSON] відмовилась. Також [PERSON] було запропоновано розірвати договір побутового підряду № 200 від 24.11.2007 року та повернути суму авансу 8000 грн. при умові повернення меблів, але від даної пропозиції остання відмовилась. В звязку із цим їй було запропоновано звернутися до суду за захистом порушеного права (а.с. 25). Як вбачається з претензії позивача [PERSON] від 24.01.2008 року, ПП [PERSON] порушив умови договору, оскільки встановлені меблі мають суттєві недоліки та порушені строки щодо своєчасного виконання замовлення. Так, останній здійснив транспортування виготовлених меблів меблів позивачу лише 04 січня 2008 року та здійснив її монтаж у період з 09.01.2008 по 22.01.2008 року (а.с. 14,15), тоді як за умовами договору строк транспортування та монтажу меблів складає двадцять робочих днів, тобто до 24.12.2007 року (п. 3.1. Договору № 200 від 24.11.2007 року). Відповідно до вимог ч.І ст. 61ЦПК України зазначені обставини визнавались сторонами, а відтак доказуванню не підлягають. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач за первісним позовом пропонував позивачу усунути недоліки у встановлених меблях, у звязку з чим направив на адресу позивача листа із такою пропозицією та актом про виявлені зауваження для підписання (а.с. 16,17). Із вказаною пропозицією позивач не погодилась із посиланням на необхідність залучення до виконання умов Договору третіх осіб в порядку ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». В подальшому листом за вих. № 01/30 від 30.01.2008 року відповідач пропонував позивачу повернути меблі та зобовязувався повернути аванс, але від такої пропозиції позивач відмовилась. За висновками судової товарознавчої експертизи № 5840 від 15.09.2008 рокy виготовлені ПП [PERSON] меблі сертифікації в Миколаївському державному центрі стандартизації, метрології та сертифікації не підлягають; виготовлення вказаних в договорі меблів в повній мірі, відповідно до умов зазначеного договору не здійснено. В даному виді меблі мають дефекти виробничого характеру та не відповідають вимогам ТОСТ 16371-93 "Меблі". Вище вказані дефекти меблів не є суттєвими та можуть бути усунені в повному обсязі. В даному випадку дефекти не усувалися; реалізація досліджених меблів можлива (а.с. 86-90). Таким чином, висновками експертизи встановлена можливість усунення наявних недоліків у встановлених меблів, але з урахуванням позиції позивача відповідач не мав можливості усунути виявлені недоліки. Судом призначались додаткові судові товарознавчі експертизи, але не проводились з різних причин, які не залежали від суду. В подальшому сторони відмовились від їх проведення. Крім того, з пояснень позивача [PERSON] та свідка [PERSON] слідує, що зазначені меблі були ними самовільно демонтовані, внаслідок чого неможливо встановити вартість робіт по усунення Дефектів із детальною розшифровкою та визначити на скільки відсотків знизилась вартість меблів із детальною розшифровкою. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку щодо неможливості задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача на її користь авансу, сплаченого [PERSON] відповідачу з урахуванням індексу інфляції, неустойки за невиконання умом договору за 909 днів (з 23.01.2008р. по 19.07.2010р.) із врахуванням 3% за кожен день прострочки від суми вартості заказу в розмірі 414504 грн., розміру шкоди, заподіяної пошкодженням квартири в сумі 9266 грн., оскільки позивач створювала перешкоди у виконанні умов договору, перешкоджала працівникам в доступі до меблів, а в подальшому взагалі самостійно демонтувала їх та зберігає до цього часу в демонтованому виді у трьох місцях. Вимоги позивача в частині визнання п. 5.1. Договору недійсним та повернення їй 8000 грн. авансу суд вважає необгрунтованими та недоведеними, оскільки відповідно до частин 1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину мас бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того, частиною 4 ст. 848 ЦК України передбачено, що замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору. Отже, [PERSON] 23.01.2008 року відмовилась від подальшого виконання договору побутового підряду, не допустила ПП [PERSON] для виконання робіт по усуненню недоліків і, таким чином, в односторонньому поряди розірвала договір.. Що стосується вимог [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням квартири суд також не знаходить підстав для їх задоволення, оскільки позивач [PERSON] не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надала жодного доказу для їх підтвердження. Судом встановлено, що пошкодження стін та підлоги квартири виникло в наслідок монтажу, а потім демонтажу меблів. А відтак, передбачених ст. 1166 ЦК України підстав для відповідальності [PERSON] за майнову шкоду суд не вбачає. З урахуванням відсутності згоди сторін та обєктивних умов щодо належного виконання Договору, суд приходить до висновку щодо фактичного розірвання Договору, а відтак така вимога позивача задоволенню не підлягає. Щодо зустрічних вимог відповідача (позивача за зустрічним позовом) суд вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні, оскільки під час розгляду справи встановлено порушення вимог Договору також із боку виконавця (позивача за зустрічним позовом) в частині строку виконання Договору та якості виготовлених меблів. Відповідно до вимог ч.І ст.. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити певну роботу. Суд встановив, що повне виконання Договору не відбулося з вини обох сторін, оскільки відповідач несвоєчасно виготовив та встановив виготовлені меблі неналежної якості, а позивач (замовник) не допускала відповідача (виконавця) до виконання умов договору (щодо усунення виявлених недоліків), а в подальшому самостійно демонтувала меблі, чим унеможливила повне виконання умов договору. З цих підстав вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, передбаченої ст. 1167 ЦК України, не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст. 84,86,88 ЦПК України суд не вирішує питання щодо стягнення судових витрат, витрат на правову допомогу та проведення експертизи, оскільки жодна з вимог сторін судом не задоволена.

Outcome: dismissed