Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить усунути перешкоди в користуванні приватною власністю квартирою [ADDRESS] ; виселити відповідача з зазначеної квартири без надання іншого жилого приміщення; зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою : [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається та те, що згідно з Договором дарування, укладеним між нею та [PERSON] , посвідченим 09 грудня 2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кучерявим О.І., їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Право власності зареєстровано за [PERSON] у КП «Харківське міське БТІ» 28.12.2006 року, реєстровий №58460. У наведеній квартирі були зареєстровані позивач та її мати [PERSON] . Відповідач з 1981 по 1984 рік перебував у шлюбі з матір`ю позивача, шлюб було розірвано у зв`язку з негідною поведінкою відповідача, пияцтвом та скандалами. Відповідач не мав постійної роботи та заробітку, тому після розірвання шлюбу мати позивача періодично з жалю дозволяла відповідачу жити в належній їй на той час квартирі. У липні 2012 року відповідач звернувся до позивача [PERSON] з проханням дозволити йому зареєструвати своє місце проживання за адресою її приватної квартири, у зв`язку з тим, що він продав належну йому квартиру і був знятий з реєстрації. Як він пояснив, за відсутністю реєстрації в Україні, у нього виникли проблеми з виїздом до Росії для купівлі собі житла. 18 липня 2012 року за згодою позивача відповідач був зареєстрований за адресою наведеної квартири, після чого поїхав до Белгородської області Росії , але невдовзі повернувся до квартири позивача. [INFO] мати позивача померла і була знята з реєстраційного обліку. Відповідач вважає, що на підставі реєстрації він має право користуватися квартирою позивача, тому не збирається її звільняти. Квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності одноособово, відповідач не є членом її сім`ї. Користування відповідачем квартирою перешкоджає власнику повноцінно володіти, розпоряджатися та користуватися своєю власністю. Також змушує позивача нести витрати по оплаті комунальних послуг, що нараховуються на відповідача. У судовому засідання позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та додатково пояснила, що відповідач перебував у шлюбі з її матір`ю, шлюб з якою давно розірвано. Відповідач не має до неї жодних родинних відносин, він ніколи не був членом її сім`ї. Про Договір дарування їй квартири у 2006 році відповідач знав. Вона сплачує всі витрати по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг з 2006 року. В квартирі були зареєстровані та мешкали вона та її мати. У липні 2012 року відповідач обманом змусив її дозволити зареєструвати його за адресою її приватної квартири. Оскільки після реєстрації він збирався поїхати на постійне місце проживання до Росії, ніяких домовленостей з ним щодо користування квартирою не було. Після реєстрації відповідача за адресою її квартири, вона поїхала працювати за контрактом до м. Москви. Як виявилося, відповідач незабаром з Росії повернувся і оселився в її квартирі. Після смерті її матері у жовтні 2012 року відповідач почав наполягати на тому, що він на підставі реєстрації має право користуватися її квартирою. Представник позивача [PERSON] , що діє на підставі довіреності, позов підтримала повністю та пояснила наступне. Позивач [PERSON] є її рідною племінницею. Її сестра, [PERSON] , у 2006 році подарувала свою квартиру [PERSON] , дочці від першого шлюбу. Відповідач [PERSON] був чоловіком сестри, але шлюб було розірвано тому, що він ніде довго не працював, пиячив, все зароблене пропивав. Улітку 2012 року, коли сестра дуже хворіла, він попросив племінницю дозволити йому зареєструватися в її квартирі, бо свою він продав, і в нього не було прописки. В квартирі були прописані племінниця та сестра. Про його користування квартирою мови не було. Пояснив, що прописка потрібна, щоб виїхати за кордон до Росії та купити собі там житло. Дійсно поїхав до своїх рідних до Белгородської області, але повернувся до квартири племінниці, коли вона була відсутня. Після смерті сестри [PERSON] заявив, що має право користуватися квартирою, бо він в ній прописаний, і звільняти її і виписуватися не збирається. Представник Єфремова С.В., що діє на підставі довіреності , посилаючись на відсутність законних прав відповідача, щодо приватної власності позивача, квартири [ADDRESS] , підтримала у повному обсязі вимоги позивача. Також зазначила, що відповідач не має кровного споріднення з позивачем, не є членом її сім`ї, тобто зовсім стороння людина, тому просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у ході судового розгляду позов визнав, про що звернувся до суду з відповідною письмовою заявою. При цьому пояснив, що він знає, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору дарування. Але він вважав, що має право жити у цій квартирі у зв`язку з реєстрацією. Договору або будь-яких домовленостей про користування квартирою з власником не було. Представник третьої особи - Дзержинський РВ ХМУ ГУМВС України в м. Харкові ГУДМС України в Харківській області в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Клопотання про слухання справи за його відсутністю суду не надав. Суд, заслухавши позивача, його представників, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з Договором дарування, посвідченим 09 грудня 2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кучерявим О.І., зареєстрованим в реєстрі за №5372, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Приміткою до Договору дарування передбачено, що «за домовленістю сторін [PERSON] надається право довічного проживання у відчужуваній квартирі.» Згідно Витягу №13100122 про реєстрацію права власності на нерухоме майно 28.12.2006 року за реєстраційним №16946028 Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєстровано право приватної одноособової власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 31 січня 1984 року, про що в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за №96. Згідно довідки №454 Кооперативного об`єднання «Єдність» від 20.07.2012 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , з 18.07.2012 року [PERSON] . Як встановлено судом на підставі пояснень сторін, відповідач був зареєстрований за адресою квартири позивача, що належить їй на праві приватної власності, з її дозволу без будь-яких домовленостей, щодо користування ним квартирою, і відбув до Росії. Відповідач повернувся з Росії та вселився в квартиру під час відсутності позивача. Відповідач згідно до ст.64 ЖК України не є членом сім`ї позивача. В розумінні житлового законодавства, членом сім`ї є один з подружжя, їх діти та батьки, а також інші особи, якщо вони постійно мешкають разом з наймачем та ведуть з ним спільне господарство. Спільне господарство відповідач з позивачем не вів, постійно разом не мешкав. Згідно ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновленні, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідач не має кровного споріднення з позивачем, не пов`язаний з ним спільним побутом, позивач та відповідач не мають взаємних прав та обов`язків. Таким чином, право користування житлом на підставі ч.1 ст.405 ЦК України, як члена сім`ї власника, що проживає разом з ним, у відповідача відсутнє. Судовим розглядом встановлено, що відповідач [PERSON] не має законних підстав користуватися приватною власністю позивача [PERSON] квартирою [ADDRESS] . Разом з тим, діюче законодавство гарантує та усіляко захищає права власника. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмежений у його здійсненні. Право власника на захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння передбачено ст. 391 ЦК України, відповідно до якої, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З урахуванням викладеного суд вважає за можливе задовольнити позов та усунути перешкоди в користуванні [PERSON] приватною власністю квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з наведеної квартири без надання іншого жилого приміщення. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в тому числі на підставі судового рішення про виселення, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved