Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-03 00:00:00

20 грудня 2011 року позивачка звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що 05 травня 2011 року між нею та Авто Просто підписано Договір № 363935 на придбання автомобілю. Під час підписання Договору їй не було роз'яснено істинні умови придбання автомобіля. Вона заплатила 37772 грн. 80 коп. Як з'ясувалось в договорі взагалі не зазначено строк отримання автомобіля, в зв'язку з чим вона прийняла рішення про розірвання договору. Про що повідомила відповідача 17 червня 2011 року. На підставі ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживача» просила визнати недійсним договір № 363935 від 05.05.2011 року та умови п. 13.8 ст. 13 додатку 2 до Договору як несправедливі по відношенню до споживача, зобов'язати відповідача виплатити їй грошові кошти у сумі 3772 грн. 80 коп. та стягнути з відповідача у встановленому порядку моральну шкоду на її користь у сумі рівній 50 % суми позову. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник третьої особи підтримав заявлені позовні вимоги. У судове засідання відповідач не з'явився, надав до суду письмові заперечення відповідно до яких просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а. с. 22-25). Справу розглянуто у порядку ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами укладеного Угоду № 363935 від 05 травня 2011 року з додатками № 1 та № 2 до угоди, які є невід'ємною частиною угоди та в яких визначена марка автомобіля КІА Ріо на суму 104800 грн. 00 коп. (а. с. 26-30). Відповідно до ст. 1 Угоди № 363935 від 05 травня 2011 p., предметом Угоди є надання Учаснику послуг системи «АвтоТак», спрямованих на придбання автомобіля (а. с. 26). На виконання умов Угоди №363935 від 05 травня 2011 p позивачкою на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» сплачено 3772 грн. 80 коп. як вступний внесок (а. с.7). Система придбання автомобіля в групах «АвтоТак», що передбачена оскаржуваною Угодою, полягає у створенні групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості, зокрема, автомобіль, та які стають учасниками такої системи. Відповідач надає учасникам послуги, що направленні на придбання автомобіля на основі системи «АвтоТак», які полягають у формуванні груп учасників, організації і проведенні у групах асигнаційних актів, та інших послуг, передбачених договором. За умовами угоди, як вже зазначалось, позивач сплатила вступний внесок. Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Додатку № 2 до Угоди № 363935 від 05 травня 2011 року - учасник, який не отримав Автомобіль, має право розірвати угоду за власним бажанням, про що має повідомити АВТО ПРОСТО у письмовій формі. Поверненню підлягають тільки чисті внески. Відповідно до п. 13.8 ст. 13 Додатку № 2 до Угоди № 363935 від 05 травня 2011 року - якщо учасник виявить бажання розірвати Договір та відмовитись від подальшої участі в системі Авто Так протягом 7 календарних днів від дати підписання Договору, такому учаснику повертається вся сума коштів внесених на рахунок АВТО ПРОСТО. Протягом зазначених 7 днів учасник зобов'язаний письмово повідомити про розірвання Договору шляхом подання письмової заяви в центральний офіс АВТО ПРОСТО. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи позивачка звернулась до відповідача про розірвання договору 17 червня 2011 року, тобто по сплину семи днів визначених в Угоді (а. с. 6). З матеріалів справи вбачається, що під час укладення Угоди позивачка отримала примірник Угоди та додатки до неї, які містять опис послуг АВТО ПРОСТО. Відповідно до умов Угоди та Додатків до неї, підписання безпосередньо Угоди та додатків до неї є твердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди та додатків до неї. Згідно з умовами учаснику надається 7 днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з Угодою та прийняти її чи відмовитись від участі в системі Авто Так. При цьому в разі розірвання Угоди протягом семи днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок АВТО ПРОСТО. Таким чином, судом не встановлено не відповідності Угоди ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживача» під час укладення сторонами Угоди № 363935 від 05 травня 2011 року та Додатків 1, 2 до угоди. Такі посилання позивачки не узгоджуються з положеннями ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з нормами Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Як роз'яснює Пленум Верховного Суду України в п.5 своєї постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(з послідуючими змінами) при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд обов'язково повинен з'ясувати: наявність такої шкоди, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Позивачкою не надано доказів протиправності дій відповідача та причинно-слідчого зв'язку з діями відповідача та спричиненням моральної шкоди позивачці, а тому дана вимога також не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст. 10 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Не може суд прийняти до уваги позицію позивача стосовно наполягання на позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджується. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню ані повністю ані частково. Таким чином, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, а також те, що позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з відповідним позовом, суд вважає за необхідне судові витрати у справі віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved