Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк Надразвернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за договором № 2111\\2007-Ф від 30.11.2007 року в сумі 20 184, 60 гривень, посилаючись на неналежне виконання зобовязань відповідачем з повернення коштів, отриманих по вищезазначеному кредитному договору. В судове засідання представник позивача не зявився, однак направив суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив суду письмову заяву в якій проти задоволення позову заперечив частково просить суд застосувати строк позовної давності про вимогу стягнення пені за несвоєчасне виконання кредитної заборгованості й крім того просить про зменшення суми неустойки, оскільки відповідач з 2010 року є безробітним та перебуває в скрутному матеріальному становищі. Крім того в запереченнях проти позову відповідач зазначає про безпідставність нарахування процентів за користування кредитом після закінчення визначеного в договорі строку 29.11.2010 року. Всесторонньо повно та обєктивно дослідивши докази у справі, суд встановив наступні обставини справи: Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, у спосіб передбачений ч.2 ст.16 ЦК України. 30.11.2007 року між КБ "Надра" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2111\\2007-Ф, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит на споживчі цілі в національній валюті України в сумі 7 000 гривень з встановленням процентів за користування кредитними коштами з розрахунку 3, 0% місячних строком з 30.11.2007 року по 29.11.2010 року. Нарахування заборгованості здійснюється за фактичну кількість днів у період на залишок заборгованості. Позивач зобовязання за договором виконав належним чином та видав відповідачу кошти в сумі 7 000 гривень, що стверджується меморіальним ордером від 30.11.2007 року. Згідно Договору, а саме п.2.3.1., 2.3.2. відповідач зобовязався погашати кредит та сплачувати нараховані проценти щомісячно до 15 числа поточного місяця, при цьому щомісячний платіж повинен складати суму не меншу, ніж зазначена в п.2.3.1 кредитного договору. У відповідності до ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України в силу зобовязання одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання, або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Взяті на себе зобовязання за Договором відповідач [PERSON] не виконував належним чином - обумовлену згідно Договору щомісячну сплату відсотків за користування кредитом в строк та сумі вчасно не сплачувала. Відтак, станом на 16.11.2011 року , заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № 2111\\2007 -Ф від 30.11.2007 року, складає: за тілом кредиту 6 591, 62 гривень та 8 517, 84 гривень нараховані але несплачені проценти за користування кредитними коштами. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком, що долучений до матеріалів справи позивачем. Одночасно судом критично оцінюються заперечення відповідача проти позову в частині безпідставності нарахування процентів після закінчення строку дії користування коштами згідно договору з 29.11.2010 року, з тієї причини, що заперечення спростовується п. 7.4. Договору, згідно якого договір діє до повного виконання позичальником прийнятих на себе зобовязань. Таким чином аналізуючи докази в їх сукупності суд приходить до переконання про підставність позовних вимог банку в частині стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів з відповідача [PERSON] Відповідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобовязання. В договорі, п. 4.1. та 4.2. сторони спору обумовили розмір неустойки, що сплачується: згідно даних розрахунку заборгованості банком нараховано [PERSON] неустойку в виді пені в сумі 4 715, 13 гривень за період з 21.08.2008 року по 15.11.2011 року, та суму фіксованого штрафу в розмірі 360 гривень за прострочення внесення мінімально необхідного платежу. Одночасно суд зазначає, що в запереченнях проти позову відповідач [PERSON] просить суд застосувати строк позовної давності до нарахованої неустойки у формі пені. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною спору, є підставою відмови в позові. (ч.4 ст. 267 ЦК України). Частиною 2 ст.258 ЦК України встановлено, що до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується строк позовної давності в 1 рік. Вищезазначено, що згідно розрахунку заборгованості позивачем нараховано пеню в сумі 4 715, 13 гривень за період з 21.08.2008 року по 15.11.2011 року, а тому з врахуванням заяви про відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, суд приходить до переконання про можливість стягнення пені з [PERSON] за період в 1 рік, тобто з 15.11.2010 року по 15.11.2011 року, що становить 2281, 56 гривень. Крім того щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені з посиланням на безробіття відповідача з 2010 року, та його важке матеріальне становище, суд зазначає наступне. Частина 3 ст. 551 ЦК України передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значено перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Однак, оскільки обовязок доказування в силу ч.1 ст. 60 ЦПК України. покладається на кожну із сторін, а відповідачем в обґрунтування зазначених ним обставин, не подано жодного належного та допустимого доказу, то в задоволенні прохання про зменшення розміру пені, слід відмовити.

Outcome: partial