Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-26 00:00:00

30.10.2012 року [PERSON] звернулася до Новоград-Волинського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] у якому просить надати їй дозвіл виїжджати за кордон з малолітнім сином [PERSON] без згоди батька. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 2006 році було розірвано шлюб між ними. Від шлюбу мають неповнолітнього сина. Вона має намір тимчасово виїжджати за кордон у [PERSON] до своєї матері, яка є громадянином [PERSON]. Мати являється інвалідом. Позивачка неодноразово просила відповідача надати їй нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон. Однак відповідач без будь-якого обґрунтування відмовляв у наданні такого дозволу. Тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити позов. Додатково пояснила, що не бачила відповідача вже близько 4 років. Відповідач не цікавиться долею дитини та не приймає участі у її вихованні. Аліментів на утримання дитини не сплачує. Злісно ухиляється від їх сплати. Зв'язок підтримували виключно у телефонному режимі. На даний час відповідач замінив номер телефону і ніяких звязків із нею та дитиною не підтримує. Пояснила, що її мати хвора і вона має намір виїжджати до [PERSON] навідувати її. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у суді. Позивачка не заперечувала проти розгляду справи без участі відповідача з винесенням заочного рішення у справі. Суд, заслухавши позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи дійшов висновку. Згідно свідоцтва про народження дитини [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 6). У 2006 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 7). Мати позивачки [PERSON] являється громадянином [PERSON] та інвалідом другої групи, що підтверджується копіями паспорту, свідоцтвом про укладання шлюбу та довідкою про стан здоровя (а.с. 8-10). [PERSON] оголошувався у розшук за ухилення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, про що є відповідна копія повідомлення Новоград-Волинського МРВ УМВС України в Житомирській області (а.с. ). У власності [PERSON] є приватна земельна ділянка та квартира, що підтверджується копіями Державного акту на право власності на земельну ділянку та договором дарування квартири з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. ), що підтверджує намір виїзду матері та дитини за кордон тимчасово. [PERSON] офіційно працює. Згідно з частиною 2 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 932 від 11 липня 2007 року затверджені правила перетинання державного кордону громадянами України. Згідно з частиною 2 вказаних Правил, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадян України, які не досягли 16- річного віку, виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі предявлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч.1 ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. На підставі вищевикладеного суд вирішив позов задовольнити та дозволити тимчасово виїжджати неповнолітній дитині [PERSON], [INFO], за межі України у супроводі його матері [PERSON], без згоди батька [PERSON]. Судові витрати позивач просила покласти на неї.

Outcome: approved