Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третьої особи - приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання іпотечного договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15 травня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки належної [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22.01.2009 року квартири [ADDRESS], проте, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 11.01.2010 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] з підстав його фіктивності та скасовано рішення Тернопільського міського БТІ від 25.01.2009 року про реєстрацію за [PERSON] право власності на вищезгадану квартиру. В звязку з цим, позивач вважає, що договір іпотеки також був укладений під випливом обману з боку [PERSON], який передаючи в іпотеку [PERSON] спірну квартиру усвідомлював те, що вона йому не належить. Вважає, що спірним договором порушено його права, оскільки через наявність у звязку з оспорюваним іпотечним договором у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна відомостей про арешт квартири [ADDRESS], зареєстр. 15.05.2009 року за № 8719477 до виконання позичальником своїх зобовязань перед позикодавцем за договором позики, укладеним 15.05.2009 року між [PERSON] та [PERSON] , він не може реалізувати своє право стягувача на примусове виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 1.10.2008 року щодо стягнення на його користь з [PERSON] боргу за договором позики у сумі 1000000 грн. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та попросив його задовольнити з викладених у заяві мотивів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи у суді у встановленому законом порядку, а тому розглядає справу у їх відсутності у відповідності дов имог ст.224 ЦПК України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], не заявив про свою участь в справі, хоча був повідомлений про час та місце її розгляду у встановленому законом порядку. Судом встановлено наступні факти: З метою забезпечення виконання [PERSON] перед [PERSON] взятих на себе зобовязань щодо повернення коштів за укладеним між ними договором позики грошових коштів, посвідченим нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] 15.05.2009 року , цього ж числа між [PERSON]В.(іпотедавець) та [PERSON] (іпотекодержатель) укладено іпотечний договір, згідно умов якого [PERSON] передав в іпотеку [PERSON] придбану ним у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрований в реєстрі за №327( право власності на яку зареєстроване за покупцем Тернопільським міським БТІ 25.01.2009 року за реєстраційним номером 0913941) квартиру [ADDRESS]. На підставі вищезгаданого договору іпотеки 15.05.2009 року нотаріус вніс у Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна відомості про те, що квартира [ADDRESS], зареєстр. за № 8719477, перебуває під арештом до виконання зобовязань позичальника [PERSON] перед позикодавцем [PERSON] за договором позики від 15.05.2009 року. 11 січня 2010 року Тернопільським міськрайонним судом визнано недійним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON](продавець) та [PERSON]( покупець) з підстав його фіктивності, а також визнано недійсним та скасовано рішення про реєстрацію Тернопільським міським БТІ за [PERSON] право власності на вказане житло від 25 січня 2009 року. Дане рішення суду вступило в закону силу. Відповідно до ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину(ч.1 ст.216 ЦК України). Згідно з вимогами ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення , такий правочин визнається судом недійсним. Таким чином, уклавши з [PERSON] фіктивний договір купівлі-продажу спірної квартири [ADDRESS], [PERSON], при укладенні оспорюваного договору іпотеки, навмисно ввів [PERSON] в обману щодо обставин, які мають істотне значення, а тому договір іпотеки слід визнати недійсним. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в даному випадку має місце порушення відповідачем майнових прав позивача, який через наявність у звязку з оспорюваним іпотечним договором у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна відомостей про арешт квартири [ADDRESS], зареєстр. 15.05.2009 року за № 8719477 , не може реалізувати своє право стягувача на примусове виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 1.10.2008 року щодо стягнення на його користь з [PERSON] боргу за договором позики у сумі 1000000 грн. А тому позов підлягає до задоволення як обгрунтовано заявлений та підтверджений матеріалами справи.

Outcome: partial