Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-30 00:00:00

[PERSON] 23 грудня 2011 р. звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт її постійного проживання з [PERSON], померлим 12 грудня 2011 року в квартирі № 107 по вул. Героїв Праці у буд. 48 а у м. Харкові однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з січня 1988 року до грудня 12 грудня 2011 року, тобто по день смерті. /а.с. 2-3/ 06 квітня 2012 року [PERSON] подала до суду позовну заяву, в якій предявила вимоги до [PERSON] та просила встановити факт постійного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнати за нею право власності на частину квартири. /а.с. 35-37/ 02 жовтня 2012 року [PERSON] подала уточнену позовну заяву, в якій просила встановити факт постійного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнати за нею право власності на частину квартири. /а.с. 121-123/ 19 листопада 2012 року [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву в останній редакції, в якій просила: встановити факт проживання однією сімєю чоловіки та жінки без реєстрації шлюбу, змінити черговість права на спадкування та визнати за нею право власності права власності. /а.с. 167-169/ Ухвалою суду від 31 травня 2013 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в частині визнання права власності на частину квартири залишено без розгляду. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що вона та [PERSON] познайомились в кінці 1987 року. З січня 1988 року по 12 грудня 2011 року вони проживали однією сімєю, як фактичне подружжя, в квартирі [ADDRESS], були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, однак в РАЦС з заявою про реєстрацію шлюбу вони не зверталися. 6 серпня 1987 року [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] Вона не перебувала в шлюбі. За життя [PERSON] по праву приватної власності належало 62/100 частини комунальної квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 14 січня 1998 року. Крім того, за час проживання однією сімєю, за договором купівлі-продажу від 17 січня 1998 року ними за спільні кошти були придбані 38/100 частини с відповідною частиною місць спільного користування в тій же комунальній квартирі. Власність зареєстрована на імя [PERSON] 12 грудня 2011 року [PERSON] помер . Всі витрати по похованню вона взяла не себе. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 38/100 та 62/100 частин комунальної квартири [ADDRESS]. Заповіту він за життя не складав. Спадкоємицею першої черги за законом є донька [PERSON] відповідачка [PERSON] На протязі встановленого строку, 21 грудня 2011 року, відповідачка звернулася в 11-у ХДНК з заявою про прийняття спадщини після смерті її батька. Вона вважала, що проживання однією сімєю з [PERSON] на день його смерті більше 5 років, в звязку з чим вона є спадкоємицею четвертої черги, а тому має право на спадкування. З 1988 року вона постійно мешкала з [PERSON] в належній йому квартирі в якості його громадянської дружини. Вони мали спільний бюджет та вели спільне господарство. Встановлення факту сумісного проживання з [PERSON] з січня 1988 року по день його смерті дасть їй змогу вважатися спадкоємицею 4 черги за законом. В той же час, будучи спадкоємцем четвертої черги за законом, вона має право просити суд про включення її до числа спадкоємців першої черги. [PERSON], [INFO], тривалі роки страждав на цукровий діабет, був інсулінозалежним, у звязку з чим знаходився на обліку в поліклініці №11 в м. Харкові. Часто він змушений був знаходитися на стаціонарному лікуванні в лікарнях. Вона завжди була поруч з ним, доглядала за ним, закуповувала для нього ліки та готувала їжу. При цьому всі матеріальні витрати вона брала на себе. На протязі тривалого часу спільного проживання вона піклувалася про [PERSON] Вона робила все, щоб він не в чому не мав потреб, піклувалася про нього та інше. В той же час, донька не цікавилась долею та станом здоровя батька, не допомагала, коштів не надавала, в лікарню жодного разу не зявлялася. Відповідачка знала, що вона завжди знаходилися порядок з батьком. Відповідачка була завжди байдужа до долі батька, їй були байдужі його проблеми зі станом здоровя, її не цікавило, як живе батько. Поховання [PERSON] позивачка також організовувала за власний рахунок. В судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову, посилаючись на обставини, що зазначені у ньому. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, вважаючи його не обґрунтованим. Крім того, 30 травня 2012 року відповідачка подала до суду письмові заперечення, в яких зазначила наступне. 12 грудня 2011 року помер її батько, [PERSON], у звязку з чим відносно неї відкрилася спадщина, оскільки вона є єдиною спадкоємицею за законом. 21 грудня 2011 року вона подала заяву до 3-ї Державної нотаріальної контори Московського району м. Харкова про прийняття спадщини. Зі своїм батьком вона не мешкала з 1988 року, з того моменту як він розлучився з матірю, але весь цей час, вони підтримували родинні стосунки та піклувалися одне про одного. Після розлучення її батько мав особисті стосунки з іншими жінками, але вона ніколи не втручалася у ці стосунки, оскільки поважала його особисте життя. Більш того, вона морально завжди підтримувала батька у спробі створити родину, розуміючи, що він є літньою людиною, а вона хоча і виконувала свої обовязки щодо догляду за батьком, та все ж не могла бути з ним поруч весь час оскільки мала свою власну родину. Але, батько не виявляв бажання створювати родину з тими жінками, з якими він мав певні особисті стосунки, про що він особисто їй неодноразово говорив. Однією з таких жінок була і [PERSON] Її твердження, щодо того, що вона проживає однією родиною з її батьком не є правдивими, оскільки її вона бачила всього декілька разів, під час відвідин батька. Про те що вона постійно проживає з батьком ні від нього, ні від когось з їхніх родичів чи знайомих вона ніколи не чула. Більш того [PERSON] ніколи не була зареєстрована за вищевказаною адресою, та не має жодних документальних підтверджень про те, що вона будь-коли там проживала. [PERSON] після смерті батька незаконно зайняла квартиру у якій він проживав, на її вимогу залишити її відповідала рішучою відмовою. Також [PERSON] пропонувала гроші сусідам її покійного батька, за те щоб ті підтвердили факт постійного проживання з її батьком. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] помер 12 грудня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №334349, виданого 13 грудня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. [PERSON] проживав та був власником комунальної квартири №107 за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, буд. 48-а /а.с. 7-12, 95/ 6 серпня 1988 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано /а.с. 13/ Статтею 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України сімєю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Ознакою сім"ї є наявність між її членами взаємних прав та обов'язків. Члени сім"ї наділені цілою системою прав та обов'язків, які зумовлені їхнім спільним проживанням. Частинами 1, 2 статті 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Як убачається з акту про проживання, складеного 30.04.2012 р. [PERSON] та [PERSON], [PERSON] дійсно з 1988 року проживала за адресою: [INFO], де мешкала разом з [PERSON] та вела з ним спільне господарство /а.с. 40/ З відповіді головного лікаря КЗОЗ Харківська міська поліклініка №11 №803 від 22.05.2012 убачається, що [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], надглядається в міській поліклініці №11 з приводу гіпертонічної хвороби 11 ст., ІХС, атеросклеретичного кардіосклероз ДЄП змішаного ґенеза, цукрового діабета 11 т., середнього ступеню важкості. Амбулаторна карта заведена з 1997 року. Пацієнтка за медичною допомогою зверталася амбулаторно і робила виклики додому. Окрім цього, [PERSON], [INFO], який мешкав за адресою: [ADDRESS], наглядався в міській поліклініці №11 з 2005 року. Згідно амбулаторної картки був на обліку у лікаря терапевта, ендокринолога, кардіолога. За медичною допомогою звертався амбулаторно. /а.с. 69/ [PERSON], [INFO], який мешкав за адресою: [ADDRESS], страждав на різні захворювання, внаслідок чого часто перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. /а.с. 41-57, 128-130/. Дані обставини свідчать про те, що [PERSON] потребував сторонньої допомоги. Позивачкою надані фотокартки, які долучені до матеріалів справи, з яких убачається, що [PERSON] та [PERSON] мешкали разом та знаходилися у стосунках, котрі притаманні чоловіку та дружині. Дані фотокартки були зроблені у різний за часом період. Як убачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 1988 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. /а.с. 195-197/ З належним чином посвідченої копії спадкової справи №1510/2011 до майна померлого 12 грудня 2011 року [PERSON], наданої Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою на запит суду, убачається, що 19 грудня 2011 року [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] 21 грудня 2011 року з аналогічною заявою до нотаріальної контори звернулася донька померлого [PERSON] [PERSON] Жодній з зазначених осіб свідоцтво про право власності на спадщину не видавалося. /а.с. 99-119/ В судовому засіданні позивачка пояснила, що вона здійснювала за власні кошти поховання [PERSON], встановила на його могилі квітник та бюрдюр, та постійно здійснює догляд за могилою. Дані обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи рахунками за надані послуги. /а.с. 58-62/ Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (зі сторони позивача) підтвердили факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю за адресою: [ADDRESS]. Зазначені свідки підтвердили той факт, що [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет та проживали однієї сім'єю, як чоловік та жінка. Наведене дає можливість зробити висновок про те, що позивачка [PERSON] дійсно, тривалий час, з 1988 року проживала з [PERSON] однією сім'єю, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, набували спільне майно і їх спільне проживання мало всі ознаки сімї, визначені діючим законодавством. Відповідачка та її представник заперечували проти задоволення позову посилаючись на те, що позивачка фактично не мешкала разом з її батьком з січня 1988 року по день його смерті. Позивачкою надано постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 05.03.2012 року з якої убачається, що [PERSON] звернулася до Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з заявою щодо неправомірних дій зі сторони [PERSON], яка шахрайським шляхом намагалася заволодіти її квартирою. Оскільки між [PERSON] та [PERSON] склалися цивільно-правові відносини із-за розподілу квартири, які до компетенції ОВС не відноситься, в порушенні кримінальної справи було відмовлено на підставі ст. 6 п. 1 КПК України. /а.с. 76/. Суд не приймає до уваги надані відповідачкою докази, а також показання свідків з її боку, оскільки вони не спростовують висновків суду щодо фактичного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю на протязі тривалого часу. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо зміни черговості одержання права на спадкування та визнання її спадкоємцем 1 - ї черги, суд вважає, що вони підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п"ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" визначено, що під безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Надані позивачкою виписи з історії хвороби, а також інші медичні документи, вік [PERSON], свідчать про те, що [PERSON] мав хронічні хвороби, внаслідок чого неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, а також проходив лікування стаціонарно. Таким чином, наведене свідчити про те, що [PERSON] потребував сторонньої допомоги, яку надавала позивачка, також вона протягом тривалого часу опікувалася та надавала іншу допомогу спадкодавцеві.

Outcome: approved