Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-07 00:00:00

У листопаді 2012 року Публічне акціонерне товариство «Альфа - Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом, підстави та ціну якого уточнило в ході розгляду справи через помилку допущену при його підготовці, в якому просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованості за кредитним договором в сумі 1135174,18 грн. та додатково з кожного із відповідачів поручителів по 1197,78 грн. пені. Стягнення судового збору банк просив здійснити з відповідачів в солідарному порядку. У обґрунтування свої вимог ПАТ «Альфа-Банк» вказало, що 29.03.2010 між Закритим акціонерним товариством «Альфа - банк» та [PERSON] було укладено договір про надання траншу № SME0014987-1, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 695563,57 грн. та зобов'язався його повернути і сплатити відсотки у строки і на умовах, встановлених договором. Зобов'язання [PERSON] забезпечені договорами поруки від 29.03.2010, укладеними між банком та [PERSON], [PERSON] і [PERSON] У встановлений строк позичальник грошові зобов'язання не виконав, внаслідок чого станом на 18.09.2012 утворилася заборгованість в сумі 1900153,90 грн., з якої, за рахунок зменшення розміру пені з 893840,45 грн. до 128860,73 грн., позивач просив стягнути в солідарному порядку 1135174,18 грн., а також окремо з кожного із поручителів пеню, нараховану за порушення договорів поруки. У свою чергу [PERSON] звернувся до банку та інших відповідачів із зустрічним позовом про припинення договору поруки, посилаючись на збільшення обсягу відповідальності, який ухвалою суду від 24.01.2013 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Однак, ухвалою суду від 08.04.2013 за заявами банку та представника [PERSON] первісний позов в частині вимог до [PERSON] та зустрічний позов залишені без розгляду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Присутні в судовому засіданні представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] з первісним позовом у частині вимог до поручителів не погодилися, посилаючись на припинення договорів поруки через збільшення відповідальності, про що поручителі повідомлені не були. Інші відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися неодноразово. Суд, заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. У ході розгляду справи встановлено, що 29.03.2010 між Закритим акціонерним товариством «Альфа - банк», правонаступником прав і обов'язків якого є ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON] було укладено договір про надання траншу за № SME0014987-1, відповідно до умов якого відповідач у порядку та згідно умов Рамкової угоди № SMERS01173 від 23.06.2008 (далі - Рамкова угода) та кредитного договору отримав кредит у розмірі 695563,57 грн. на строк користування 45 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 20 відсотків річних з 29.03.2010 та у розмірі 8 відсотків річних з 30.03.2010, в розмірі 20 відсотків річних з 13.09.2010, і зобов'язався його повернути разом з відсотками у встановлений договором строк (пункт 1.1 договору). Цільовим призначенням кредиту є повернення заборгованості за кредитними договорами № SME0003450 від 27.08.2008, № SME0008225 від 05.02.2008 та договорами про надання траншу № SME0014684 від 23.06.2008, № SME0014987 від 27.06.2008 та на оплату штрафних санкцій у розмірі 7000,00 грн. (пункт 1.2 договору про надання траншу). Предметом Рамкової угоди є надання банком [PERSON] на умовах цієї Угоди та договорів про відкриття кредитної лінії кредитних коштів у межах строку, що становить 72 місяці з дати укладення цієї Угоди, розмір яких не може перевищувати 47000,00 дол. США (пункти 1.1 - 1.3). Положеннями пункту 2.2 Рамкової угоди сторони передбачили , що умови надання, термін погашення та розмір кожного договору кредитного продукту, визначаються відповідними договорами, передбаченими цією Угодою, які є невід'ємною її частиною. 22.05.2009 та 29.03.2010 до Рамкової угоди її сторони внесли зміни, зокрема, збільшили максимальний розміру кредитування до 137000,00 дол.США, обумовивши, що відкриття Клієнту кредитної лінії проводиться на підставі укладених між сторонами відповідних договорів. У даному випадку, одним із таких договорів є договір про надання траншу № SME0014987-1 від 29.03.2010, відповідно до якого, як вказано вище, [PERSON] отримав кредит у розмірі 695563,57 грн. строком на 45 місяців, тобто по 29.12.2013. Факт перерахування банком коштів по вказаному договору в сумі 695563,57 грн. підтверджено випискою по особовому рахунку позичальника. Із пояснень представника банку 29.03.2010 одночасно із укладенням договору про надання траншу, з відповідачами [PERSON] і [PERSON] були укладенні договори поруки №№ SMERS01173/4, SMERS01173/6 в яких зроблено посилання на Рамкову угоду, відповідно до умов якої з [PERSON] укладено договір про надання траншу. Згідно умов пункту 1.1 договорів поруки банк та конкретний поручитель встановили, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за зобов'язаннями [PERSON], які виникають з умов Рамкової угоди, в повному обсязі цих зобов'язань, незалежно від отримання або неотримання вимоги кредитора про погашення кредитного договору. У випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих зобов'язань за кредитним договором, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором у повному обсязі зобов'язань, передбачених кредитним договором (пункт 2.1 договорів поруки). У разі невиконання поручителем взятих зобов'язань він виплачує на користь кредитора пеню за кожний день прострочення виконання зобов'язань у розмірі 0,5 % від загальної суми заборгованості позичальника за кредитним договором (пункт 2.2 договорів поруки). Із наданих позивачем уточнених довідок розрахунку заборгованості встановлено, що з отриманого по договору про надання траншу кредиту [PERSON] погасив лише 26262,31 грн. У зв'язку із цим, станом на 18.09.2012 його заборгованість разом з простроченою заборгованістю склала 1900153,90 грн., з яких 690444,46 грн. заборгованість по кредиту, 315868,99 грн. - відсоткам та 893840,45 грн. - пені. Однак, посилаючись на встановлене законом право позивача щодо розпорядження предметом позову, представник банку просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку пеню, виходячи із річного строку позовної давності (пунктом 6.1 кредитного договору передбачено п'ятирічний строк) розмір пені зменшений до 128860,73 грн., а заборгованість по кредиту та відсоткам у межах суми, вказаної у розрахунку. За такого, звернення банку до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості по договору про надання траншу відповідає вимогам цивільного законодавства, зокрема, положенням статтей 525, 526, 549-552, 610, 625, 1048, 1049, 1054, глави 51 ЦК України та умовам підпункту 5.1.1 пункту 5.5, пункту 5.6 договору про надання траншу. При цьому, суд звертає увагу на те, що оскільки відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України відповідачі не заявляли клопотання про зменшення розміру пені, а представник [PERSON] заперечував проти позову відносно поручителів в цілому, відповідно, суд, враховуючи роз'яснення пункту 27 постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30.03.2012 № 15 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при визначенні розміру недоїмки виходив з розміру, вказаного банком, який є меншим основної заборгованості. Відповідно до статті 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання забезпеченого порукою встановлені статтею 554 цього Кодексу. Відповідно до цієї норми у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (частина перша). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга). У пункті 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. У ході судового розгляду справи встановлено, що укладення договорів поруки було зумовлено внесенням за домовленістю між банком та позичальником до Рамкової угоди змін від 29.03.2010, відповідно до яких загальний розмір кредитних продуктів за договорами у межах цієї угоди не повинен перевищувати 137000,00 дол.США. (курс 100 дол.США = 793.0000), що еквівалентно 1086410,00 грн. Розмір виданого [PERSON] по договору про надання траншу № SME0014987-1 від 29.03.2010 кредиту складає 695563,57 грн., що у межах Рамкової угоди. У зв'язку з цим, вимога банку до поручителів є правомірною, оскільки останні несуть солідарну відповідальність по зобов'язанням [PERSON], що витікають з договором про надання траншу. Між тим суд не погоджується із вказаним банком способом стягнення заборгованості. У даному випадку, позивач не врахував, що договорами поруки не передбачено солідарного обов'язку поручителів між собою, а тому стягнення заборгованості слід здійснити солідарно з позичальника та одного поручителя і так аналогічно по іншому поручителю. Щодо доводів представника [PERSON] про те, що рамкова угода не містить в собі умов та цілей безпосереднього надання коштів, а надає право на кредитування у майбутньому, а також про збільшення відповідальності поручителів з 47000,00 до 137000,00 доларів США, про що поручителі повідомлені не були, суд вважає їх безпідставними на підставі наступного. Як уже зазначалося, договори поруки укладено 29.03.2010 одночасно із внесенням змін до Рамкової угоди в частині збільшення ліміту кредитування та укладення з позичальником договору про надання траншу. Таким чином, відповідальність поручителів обмежена видачею позичальнику кредиту у розмірі 137000,00 доларів США. Крім того, у пункті 1.7 договорів поруки сторони узгодили, що поручитель надає свою згоду на будь-які майбутні зміни обсягу відповідальності позичальника за кредитним договором, в т.ч. в наслідок яких відбудеться збільшення обсягу відповідальності поручителя, зокрема, але не виключно, будь-які зміни кредитного договору, внаслідок яких змінюється ( збільшується або зменшується) сума кредиту, строк кредитування тощо. При цьому поручитель погоджується з тим, що такі зміни не є підставою для припинення поруки. Стосовно стягнення з поручителів передбаченої пунктом 2.1 договорів поруки пені в розмірі 1197,78 грн. з кожного, позов у цій частині підлягає задоволенню на підставі статей 558, 610, 611 ЦК України, так як у добровільному порядку ними, як солідарними боржниками, незважаючи на направлення банком вимог, заборгованість погашена не була. Так як, позов в частині розміру стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі, на підставі статті 88 ЦПК України понесені банком витрати в сумі 3219,00 грн. на оплату судового збору підлягають стягненню з відповідачів у рівних частинах. На підставі викладеного,

Outcome: partial