Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користуваня житловим приміщенням. Посилається на те, що вона є власником будинку №6 по вул. Хотинського Повстання в м. Заставна Чернівецької області. У вказаному будинку крім неї зареєстровані також її чоловік [PERSON], онука [PERSON], та відповідачі по справі [PERSON], [PERSON] Останні з вересня 2012 року у вказаному домоволодінні не проживають. Вона як власник будинку не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідачів в будинку, саме тому, просить визнати їх такими, що втратили право користуання житлвим приміщенням - будинком №6 по вул. Хотинського повстання в м. Заставна Черінвецької області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, обґрунтувавши вищенаведеним. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, не надали суду відомостей про причини неявки. Дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, заслухавши доводи позивача, суд вважає, що позов не доведений та не обґрунтований, а отже в його задоволенні слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Згідно вимог ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по вул. Хотинського Повстання, 6 в м. Заставна Чернівецької області, що підтверджується копією свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 27.10.1988 року (а.с.6), витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №15101234 серії ССЕ №359728 від 03.07.2007 року (а.с.7). У вказаному будинку крім позивача [PERSON] зареєстровані також її чоловік [PERSON], онука [PERSON] та відповідачі по справі [PERSON], [PERSON] Вказане вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 02.04.2013 року (а.с.8). Відповідачі [PERSON] та [PERSON]О з вересня 2012 року у вказаному домогосподарстві не проживають, спільним побутом з позивачем не повязані, взаємних прав та обовязків не мають, домоволодіння в належному стані не підтримують, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 02.04.2013 року (а.с.8). На сьогоднішній день позивач [PERSON], як власник згаданого житлового будинку, не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідачів у ньому. Разом з тим, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач по справі [PERSON] є сином власника житла, членом її сім'ї та проживав в спірному житловому будинку з моменту народження. Невістка [PERSON], відповідач по справі, користувалась вказаним житлом також як член сім'ї, оскільки проживала в ньому та прописана зі згоди позивача з моменту реєстрації шлюбу з [PERSON] Таким чином, відповідачі на сьогоднішній день є членами сім'ї власника житла. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сімї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON], зареєстровані, але не проживають у будинку позивача протягом останніх девяти місяців, тобто з вересня 2012 року, і вони, відповідно до чинного законодавства як члени сім'ї не відсутні у будинку позивача понад встановлені строки, то саме з цих підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed