Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-26 00:00:00

В листопаді 2011 року позивач - [PERSON] звернувся із даним позовом до відповідача - [PERSON] , в обґрунтування якого вказав , що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 2005 по 2008 роки, і в шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю, відповідачкою по даній справі. Відповідач створювала постійні перешкоди позивачу в спілкуванні із сином, через що він був змушений звернутися до органу опіки та піклування Виконкому Миколаївської міськради, і рішенням Виконкому від 27.02.2009 року було визначено участь позивача у вихованні сина, та надано йому можливість побачень з дитиною у визначені цим рішенням дні та години, а батькам було надано право за взаємною згодою змінювати порядок побачень з дитиною. Однак відповідач не виконувала це рішення, тому позивач звертався із відповідним позовом до суду, і рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.05.2011 року відповідач була зобов`язана не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, іпозивачу бала надана можливість спілкування з дитиною щотижня з 16.00 год. до 20.00 год. неділі з правом нічлігу за місцем проживання батька. Позивач зазначає, що не дивлячись на вище прийняті рішення, поведінка відповідачки не змінилася, вона продовжує створювати перешкоди в спілкування його із сином, налаштовує дитину проти нього, вчиняє сварки та скандали в присутності дитини, що негативно впливає на його розвиток.Крім цього, через протиправну поведінку відповідачки, позивач постійно морально страждає через відсутність нормального спілкування із сином. Позивач створив всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, його матеріальний стан дозволяє забезпечити дитину всім необхідним, а тому в інтересах дитини буде краще проживати із батьком. Посилаючись на викладене, позивач просив: -Передати дитину на виховання та визначити місце проживання дитини з батьком; -Стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні по справі позивач свій позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона не створює перешкод позивачу в спілкуванні з дитиною, а дитина сама не хоче спілкуватись з батьком у її відсутність. Також відповідач суду пояснила, що позивач допускав випадки зловживання спиртними напоями, і в стані алкогольного сп`яніння приходив за сином в дитячий садок , а тому вона написала заяву, щоб дитину не віддавали нікому, окрім неї. Третя особа без самостійних позовних вимог - [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що на її думку в інтересах дитини буде краще проживати із батьком, ніж з матір`ю. Представники Органу опіки та піклування Виконкому Миколаївської міськради та Служби у справах дітей Адміністрації Корабельного району м. Миколаєва заперечували проти задоволення позову із урахуванням висновку органу опіки та піклування, та посилались на те, що в інтересах дитини буде доцільно проживати разом із матір`ю. Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, свідків, та дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог через наступне. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. ч. 1,2 ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26/11/2005 пор по 05.10.2008 р., і в шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу за домовленістю сторін, дитина залишилася проживати з матір`ю, відповідачкою по даній справі. Позивач - [PERSON] за рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва (цивільна справа № 2-2953) був зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивачки, на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), починаючи з 15.10.2008 року і до повноліття дитини. Станом на 01.01.2012 р. позивач має заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму -19 896,01 грн., дане підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам, наявним в матеріалах справи. Між сторонами по справі постійно виникають конфлікти з приводу виховання дитини та її зустрічей з батьком. Дане підтверджується постановами про відмову в порушення кримінальної справи від 18.07.2010 р., 03.08.2009 р., 28.09.2011 р., 09.10.2011 р., 21.10.2011 р., та іншими зібраними по справі доказами. Рішенням Виконкому Миколаївської міськради № 694 від 27.02.2009 р., було визначено участь батька у вихованні дитини та надано йому можливість побачення з сином кожну середу з 16.00 до 19.00 та кожну суботу з 10.00 до 17.00, і батькам та рідним було надано право змінювати порядок побачень з малолітнім за взаємною згодою. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.05.2011 року [PERSON] була зобов`язана не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні з сином, який проживає разом із матір`ю, та надано [PERSON] можливість спілкування з дитиною щотижня з 16 год. суботи до 20 год. неділі, з правом нічлігу за місцем проживання батька. Із соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 869 від 13.11.2012 р. вбачається, що дитина має тісний емоційний контакт з матір`ю, та як свою сім`ю сприймає себе, маму і свого брата. Разом із цим у висновку зазначено, що дитина хоче спілкуватися із батьком, але мати налаштовує дитину проти батька. Із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міськради від 21.11.2012 року № 2794/212/14/19 вбачається, що виходячи з інтересів малолітнього [PERSON] , прийнято рішення про доцільність його проживання з матір`ю, відповідачкою по даній справі. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання позивача - [PERSON] від 22.03.2012 р., позивач проживає в двокімнатній квартирі з усіма зручностями, разом із бабусею дитини, в квартирі чисто та тепло, для дитини виділена окрема кімната з необхідними меблями, і для дитини створені належні умови для проживання. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 22.03.2012 р., дитина проживає в трьохкімнатній квартирі з усіма зручностями, разом із матір`ю, бабусею, братом. В квартирі також проживають рідний дядько дитини разом із дружиною та дитиною. Мати - [PERSON] проживає в окремій кімнаті зі своїми дітьми - [PERSON] , 2005 р.н. та [PERSON] , 2003 р.н. Матір`ю створені належні умови для проживання, виховання та всебічного розвитку дитини - [PERSON] . За таких обставин, суд приходить до висновку, що умови для проживання дитини у батька та матері майже рівні. Судом встановлено, що позивач працює вантажником на ТОВ «Лакомка» та отримує дохід від 818,91 до 1 169,12 грн. на місяць, та позитивно характеризується. Відповідачка працює прибиральницею в ЗОШ №1 та отримує дохід в розмірі 1300 грн. в місяць і даних щодо її протиправної поведінки щодо дитини судом не здобуто. За таких обставин, суд вважає, що мати і батько позитивно характеризуються та мають нормальний матеріальний дохід. Крім того, перевага в матеріальному стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Факти зловживання позивачем або відповідачкою спиртними напоями або наркотичними засобами, або факти їх аморальної поведінки, які б перешкоджали нормальному розвиткові дитини, і відповідно визначенню місця проживання дитини з кожним із них, судом не встановлено. Згідно з роз`яснень, вказаних у п. 18 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.2,3 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішення спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Малолітній [PERSON] , 2005 року народження, навчається в першому класізагально-освітньої школи, і в силу свого віку, може на теперішній час висловити свою особисту прихильність до одного із батьків. Тому суд заслухав в судовому засіданні думку [PERSON] , який висловив бажання проживати з матір`ю, однак не заперечує проти спілкування з батьком. При оцінці пояснень дитини, суд враховує її вік та вірогідність впливу на її думку з боку сторін по справі. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона: повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Враховуючи правила ст. 141 ч.2 СК України, відповідно до якої розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, доводи позивача щодо кращої можливості створення ним для дитини умов розвитку і виховання до уваги судом не беруться. Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міськради від 21.11.2012 року, оскільки він є достатньо обґрунтованим, відповідає інтересам дитини та не суперечить іншим, зібраним по справі доказам. За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини разом з ним не підлягають задоволенню. Крім цього, суд знаходить необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки 5 000 гривень моральної шкоди через наступне. Частиною 1 ст.23 ЦК України гарантоване право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пункт 3 ч.2 ст.23 ЦК України встановлює, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Загальною підставою відповідальності за цією статтею є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавана шкоди (цивільне правопорушення). Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийняті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавала шкоди. При розгляді даної справи суд прийшов до висновку, що позивач не довів факт вчинення йому відповідачкою протиправного, шкідливого, винного діяння, яке могло б стати підставою стягнення з неї моральної шкоди. За правилами ст. ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цйвільні справи в межах заявлених- вимог і на підставі доказів сторін. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються через те, що суд відмовляє йому в позові.

Outcome: dismissed