Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-08 00:00:00

У вересні 2012 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності по 'А частині за кожним, а саме на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що спірна квартира належить на праві приватної спільної сумісної власності їй та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 20 грудня 1993 року. У зв'язку з тим, що добровільно вирішити питання щодо поділу та користування зазначеним майном, сторони не можуть, позивачка звернулась до суду з позовом та просить визнати за нею право власності на 1\\2 частини квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Відповідно до ч.4 сг.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 20 грудня 1993 року. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. В силу ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном , що є їхньою спільною частковою власністю; кожен із співвласників має право на надання у йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у справі спільної часткової власності. За відсутністю згоди порядок володіння та користування майном визначається судом за позовом одного або декількох співвласників. В даному випадку квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю, та з урахуванням того, що відповідач позов визнав, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та визнати за позивачкою право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 107 грн. ЗО коп. Ухвалюючи рішення, суд виходив із загальних засад цивільного судочинства: справедливості, добросовісності та розумності, зазначених у ст. З Цивільного кодексу України.

Outcome: approved