Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в позовній заяві просить стягнути з [PERSON] на її користь в якості відшкодування заподіяної нею матеріальної шкоди у розмірі 7696 грн., також стягнути на її користь в якості компенсації за заподіяну моральну шкоду в зв'язку з душевними стражданнями і з втратою з вини [PERSON], її майна у розмірі 5000 грн. А також стягнути з відповідача на користь державного бюджету штраф відповідно до ст.173 КПК України, та призначити їй громадські роботи строком на 120 годин. В судовому засіданні позивач [PERSON], підтримала свої позовні вимоги,просила задовольнити в повному обсязі, при цьому вимоги зустрічної позовної заяви не визнала повністю просила відмовити в задоволенні. Відповідач [PERSON], заявлені позовні вимоги не визнала, вважала їх безпідставними просила відмовити в задоволенні первісного позову. До суду надала зустрічну позовну заяву до [PERSON], вважала, що діями останньої їй спричинено моральну шкоду яку вона оцінила в грошовому еквіваленті у сумі 10000 гривень, яку просила стягнути з [PERSON], також просила стягнути понесені судові витрати. Заслухавши сторони по справі, свідків по зустрічній позовній заяві [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що як первісний позов так і зустрічна позовна заява не обґрунтовані і не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] звернулася з позовом про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Свої вимоги вона висуває на підставі загальних норм матеріального права - ст. ст. 11, 12, 22 - 23 ЦК України. На обґрунтування вищевказаних вимог позивач [PERSON], посилається на те, що внаслідок конфлікту, що відбувся між нею і [PERSON], 08 червня 2009 року у вечірній час біля будинку № 11 Добринінського кварталу м. Славутич Київської області, [PERSON], начебто зірвала з неї золотий ланцюжок 585 - ї проби вагою 14,8 грами, який вона так і не знайшла. Це призвело за твердженням [PERSON] до спричинення їй збитків внаслідок порушення її цивільного права, що дає їй підстави згідно п.1 ч.2 ст.22 ЦК України на їх відшкодування, оскільки [PERSON], під час конфлікту між ними 8 червня 2009 року умисно зірвалау неї з шиї золотий ланцюжок та викинула його. В той же час, позивач вказує на те, що за результатами розгляду її заяви про притягнення [PERSON], до кримінальної відповідальності по вищевказаних подіях було відмовлено в порушенні кримінальної справи. Свої вимоги щодо стягнення з [PERSON], на її користь моральної шкоди відповідно до ст.23 ЦК України [PERSON] обґрунтовує тим, що під час вищевказаного конфлікту було втрачено її майно, золотий ланцюжок, що був подарком від її чоловіка, на протязі 2-х років вона зверталася до юридичних осіб, неодноразово брала дні і часи за свій рахунок для участі у розгляді справи в суді, внаслідок чого втрачала заробітну плату. Також у позові вона посилається на те, що [PERSON], образами та нецензурною лайкою принизила її гідність у присутності сторонніх осіб. Суд в даному випадку вважає, вимоги [PERSON] безпідставні та такі, що не підлягають до задоволення в повному обсязі, оскільки вони ґрунтуються на обставинах, що не були доведені під час розгляду кримінальної справи приватного обвинувачення, та не підтверджені відповідними доказами завдання їй з вини [PERSON], майнової і моральної шкоди. Крім того, її позовні вимоги не можуть ґрунтуватися на вироку суду, оскільки кримінальна справа розглядалася відносно [PERSON], особисто та [PERSON] щодо оцінки їх протиправних дій по відношенню до [PERSON], а не стосовно [PERSON], як винної особи. На підставі скарги приватного обвинувачення [PERSON], та відмовному матеріалі Славутицьким міським судом Київської області було порушено відносно [PERSON] та [PERSON] кримінальну справу за ознаками в їх діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. За вироком суду від 08 лютого 2010 року вони були визнані винними та притягнуті до кримінальної відповідальності. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28 липня 2010 року перший обвинувальний вирок суду був скасований з мотивів неповноти розгляду справи /не проведення судово - медичної експертизи, відсутності документів, що характеризують винність особи/. По результатах повторного розгляду кримінальної справи за вироком Славутицького міського суду Київської області від 23 лютого 2011 року [PERSON] та [PERSON] були виправдані. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області від 20 квітня 2011 року, вирок суду першої інстанції був залишений в силі. Порушуючи питання про стягнення з [PERSON], на свою користь завданої їй майнової шкоди, [PERSON] посилається на вирок суду від 23 лютого 2011 року, а її розмір обґрунтовує доданим нею копією цінника на ланцюжок, довідкою ФОП [PERSON] від 13.12.2011р. про вартість одного граму золота. Суд вважає, що в даному випадку вимоги позивача є повністю необґрунтованими та безпідставними.. За вимогами ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як вбачається зі змісту заявленого [PERSON] цивільного позову та доданих до нього доказів, [PERSON], ніякого її цивільного права не порушувала. Навпаки, навіть як стверджує сама позивач, майнова та моральна шкода завдана їй внаслідок протиправних дій [PERSON], які на її думку підпадають під ознаки ст.173 Кримінально - процесуального кодексу України. За п.1 ч.2 ст.22 ЦК України законодавець під збитками розуміє втрати, яких зазнала особа у зв"язку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Доказами, наданими позивачем суду, та матеріалами кримінальної справи приватного обвинувачення, не доведено факту знищення або пошкодження з вини [PERSON], майна [PERSON] На наявності у [PERSON] взагалі під час конфлікту золотого ланцюжку наполягали тільки вона сама та інша підсудна [PERSON], які відповідно до вимог КПК України не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів, враховуючи їх правовий статус. Жоден зі свідків, допитаних у суді, не підтвердив факту знищення або пошкодження з вини [PERSON], будь - якого майна [PERSON], в тому числі і золотого ланцюжка. Крім того, відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України преюдиційність обставин, встановлених вироком у кримінальній справі, що набрав законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, щодо якої ухвалено вирок, лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, тобто винною особою. За вироком суду, на який посилається позивач [PERSON], як на доказ завдання з вини [PERSON], їй майнової шкоди, розглядалося питання щодо дій та вини [PERSON] та [PERSON] по відношенню до [PERSON], а не навпаки. Тому суд вважає, що [PERSON], відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України не довела у межах розгляду саме даної цивільної справи завдання їй майнової та моральної шкоди, не обґрунтувала відповідними доказами її розмір, вину [PERSON], у її спричиненні. В той же час, за постановою дільничного інспектора Славутицького МВ ГУ МВС України в Київській області від 11 червня 2009 року /відмовний матеріал № 431/ по результатах перевірки заяви [PERSON] про притягнення [PERSON], до кримінальної відповідальності за наслідками конфлікту між [PERSON], і [PERSON], що мав місто 08.06.2009 року, було відмовлено у порушенні кримінальної справи за відсутністю в діях [PERSON], складу злочину. Що ж стосується доказів, які надані позивачем на підтвердження розміру завданої їй матеріальної шкоди, суд вважає, що вони не можуть бути визнані судом належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58 - 59 ЦПК України з наступних підстав. За змістом цінника, копія якого додана до позову, неможливо встановити хто та коли придбав вказаний у ньому товар. Відсутні докази і того, що цей магазин Колекціонерчи підприємець дійсно мають право та фактично реалізують золоті вироби. Крім того, цей цінник не може бути доказом того, що саме вказаний у ньому золотий ланцюжок був на [PERSON], 08.06.2009 року, оскільки очевидці цих подій його не бачили. Суду незрозуміло, на яких правових підставах було видано ФОП [PERSON] довідка про вартість одного граму золота станом на 09.12.2011 р., оскільки такі дані мають право надавати тільки спеціалізовані магазини, що торгують ювелірними виробами, або ж надавати з цього питання відповідний висновок спеціалісти, що мають право здійснювати оціночну діяльність виробів із золота. Вищенаведене свідчить про те, що позивачем не надано суду доказів завдання їй майнової шкоди, обставин, які б підтверджували її спричинення з вини [PERSON], правових підстав для її відшкодування. В судовому засіданні не знайшло підтвердження в чому саме полягає завдана [PERSON] моральна шкода, до суду не надані докази які б підтверджують причинний зв'язок між діями [PERSON], під час подій 08.06.2009 року та завданою [PERSON], моральною шкодою. Посилання позивача на те, що завдана їй моральна шкода полягає у необхідності її звернення до юридичних осіб /адвокат [PERSON]І./, отриманні звільнення від роботи у зв'язку з розглядом справи у суді, що призвело до втрати нею заробітку, суд вважає безпідставним, оскільки дані обставини не підпадають під законодавче визначене поняття моральної шкоди. Крім того, треба врахувати також і той факт, що всі ці дії [PERSON] вчиняла з метою свого захисту від обвинувачення у вчиненні тих протиправних дій, які знайшли своє підтвердження за вироком суду, незважаючи на визнання позивача невинної за ч.1 ст.125 КК України з причини відсутності в її діях прямого умислу на заподіяння [PERSON], тілесних ушкоджень, які нею були заподіяні [PERSON] Вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON], на користь державного бюджету штрафу відповідно до ст.173 КПК України та призначенні [PERSON], громадських робіт строком на 120 годин, взагалі виходять поза межі цивільного судочинства та її прав, позивача, визначених ЦПК України. Крім того ст.173 Кримінально - процесуального кодексу України, регулює питання проведення очної ставки у межах розслідування кримінальної справи. Тому посилання на дану кримінально - процесуальну норму у межах цивільного позову є безпідставним. За вимогами ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати в тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв,язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров,я а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв,язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім,ї чи близьких родичів. Посилання позивача [PERSON], по зустрічній позовній заяві, що саме їй внаслідок протиправних дій [PERSON], були спричинена моральна шкода через фізичний біль, тілесні ушкодження, та істотні образи особисто [PERSON], у присутності сторонніх осіб, також в судовому засіданні не знайшло підтвердження з вищенаведених підстав. Не кожна дія чи подія є підставою для відшкодування моральної шкоди, не дивлячись на те, що така дія чи подія і містить в собі негативні наслідки. Тому суд прийшов до висновку що як первісний позов так і зустрічна позовна заява не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed