Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-03 00:00:00

18.07.2011 року позивач звернувся до суду з позовом та просив постановити рішення, згідно якого визнати договір доручення №1 від 01.12.2005 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним. Свої вимоги мотивував тим, що позивач та відповідач [PERSON] з серпня 1995 року по липень 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час перебування у якому придбали декілька об`єктів нерухомості, які були зареєстровані на ім`я дружини позивача. Після розірвання шлюбу поділ майна у судовому порядку не здійснювався. Однак, як стало відомо позивачу, відповідач, використовуючи фіктивні цивільно-правові угоди з метою виведення відповідного майна з права сумісної власності подружжя, незаконно переоформила таке майно на своїх близьких. Так, під час шлюбу [PERSON] за згодою позивача, як чоловіка, 30.12.2005 року був укладений договір купівлі-продажу чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 134, 7 кв.м., житловою 95,5 кв.м., яка, на думку позивача, є об`єктом права спільної сумісної власності. Однак, на початку 2010 року позивачу стало відомо, що власником зазначеної квартири є [PERSON] Як стало відомо позивачу, 01.12.2005 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір доручення, за яким відповідачка взяла на себе зобов`язання придбати за рахунок довірителя об`єкт нерухомості в центрі міста [PERSON] квартиру загальною площею до 150 кв.м., зробити капітальний ремонт приміщення та інші роботи, використати для здійснення вказаного доручення кошти довірителя у сумі 1500000 грн., що еквівалентно 300 000 доларів США, здійснити реєстрацію об`єкта нерухомості в КП „ОМБТІ та РОН. Позивач, посилаючись на вимоги ст.65 Сімейного Кодексу України, зазначав, що дозволу на укладання вказаного договору не давав, підкреслював, що [PERSON] придбав квартиру сам у себе, також зазначав, що [PERSON] проживав з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у зв`язку з чим вважає даний договір доручення фіктивним та просить визнати недійсним. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував, вказуючи на його безпідставність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення судового розгляду до суду не подавав. Суд, вислухавши позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи доходить до висновку про те, що заявлений позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] Хусейн та відповідач [PERSON] з 08 серпня 1995 року по липень 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час перебування у якому придбали декілька об`єктів нерухомості, які були зареєстровані на ім`я дружини позивача (а.с.8). Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.07.2008 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с.9). 30.12.2005 року між [PERSON], [PERSON], які діяли від себе особисто та від імені малолітнього [PERSON], а також неповнолітнім [PERSON], що діяв за згодою батьків, [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого був укладений договір купівлі-продажу чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 134, 7 кв.м., житловою 95,5 кв.м. (а.с.6). Як вбачається з п.10 вказаного договору, він вчинявся за згодою чоловіка покупця ([PERSON]В.) [PERSON]. Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований відповідачкою в КП „ОМБТІ та РОН 03.11.2006 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.12.2007 року, винесеним у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та визнання права власності на квартиру, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 3000000грн., за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS]. Зазначеним рішенням районного суду, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.09.2010 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.04.2011 року, встановлено, що 01.12.2005 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким останній передав [PERSON] 3000000 грн., які та зобов`язалась повернути. 01.12.2005 року сторони уклали договір доручення, за умовами якого [PERSON] доручив [PERSON] придбати для нього квартиру загальною площею до 150 кв.м., зробити капітальний ремонт приміщення та інші роботи, використати для здійснення вказаного доручення кошти довірителя у сумі 1500000 грн., що еквівалентно 300 000 доларів США, здійснити реєстрацію об`єкта нерухомості в КП „ОМБТІ та РОН. На виконання умов даного договору [PERSON] передав відповідачці 1 500 000 грн. [PERSON], підтвердила факт укладання договору доручення і отримання грошових коштів і на виконання даного договору, придбала квартиру [ADDRESS] на своє ім`я, виконала ремонтні роботи та передала вказану квартиру [PERSON] для проживання. Розглядаючи позов, суд бере до уваги положення ч.3 ст.61 ЦПК України, за якою обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено, ці обставини. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до норм ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Статтею 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Згідно вимог ст.1003, 1004 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Як вбачається зі ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними передбачено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити умислу усіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правичин не може бути кваліфікований як фіктивний. У судовому засіданні встановлено, що спірна квартира була передана [PERSON] для проживання. Таким чином, на думку суду, позивач не довів фіктивність вказаного договору доручення. Крім того, суд вважає, що посилання представника позивача на вимоги ст.65 Сімейного Кодексу України є безпідставними, так як згідно ч.1 вказаної статті лише розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, потребує згоди іншого з подружжя. Отримання дозволу другого з подружжя на укладання чи виконання договору доручення чинним цивільним законодавством не передбачено. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З обліком викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed