Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-24 00:00:00

У жовтні 2009 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, відшкодування моральної шкоди. Позивачка вказувала на те, що відповідачка [PERSON] здійснила будівництво прибудови до належної їй квартири [ADDRESS] на самовільно захопленій земельній ділянці, без погодження з відповідними державними службами, без проекту та з порушенням будівельних норм і правил, використавши при цьому належний їй балкон у якості даху прибудови. На підставі рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва за відповідачкою було визнано право власності на прибудову. В подальшому відповідачка уклала договір купівлі-продажу належної їй квартири з прибудовою з [PERSON] Посилаючись на те, що самочинно збудована прибудова перешкоджає їй повноцінно користуватися належною їй квартирою, порушує її права та завдає моральних страждань, позивачка просила суд усунути їй перешкоди в користуванні належною їй ? частиною квартири [ADDRESS], стягнути з відповідачів на її користь завдану моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Ухвалою суду від 24.01.2013 року за клопотанням позивачки у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов. Просили про його задоволення. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала, вказуючи на те, що на теперішній час вона ніякого відношення до квартири, а відтак і до прибудови немає, оскільки не є її власником. Тому не повинна вчиняти і будь-яких дій щодо неї. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] також не визнав. Вказував на те, що квартиру з даною прибудовою він придбав у [PERSON] на тей час, коли прибудова була узаконена рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва. При укладенні договору купівлі-продажу він не знав, що між позивачкою і відповідачкою існує спір щодо цієї прибудови. Просив в задоволенні позову відмовити. Третя особа у справі співвласник квартири №26 [PERSON] вказував на те, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2008 року є [PERSON] Попереднім власником цієї квартири була відповідачка [PERSON], яка й здійснила будівництво спірної прибудови до квартири. Право власності на квартиру з прибудовою було визнано за [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 30 квітня 2007 року, яке в подальшому було скасовано у звязку з нововиявленими обставинами й під час нового розгляду справи 16 вересня 2008 року за заявою [PERSON] її позовні вимоги про визнання права власності на самочинно збудовану прибудову було залишено без розгляду. Позивачка [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS], яка розташована на другому поверсі над квартирою [PERSON] Балкон квартири [ADDRESS] використано у якості даху прибудови до квартири [ADDRESS]. Постановою адміністративної комісії адміністрації Ленінського району м.Миколаєва від 05.06.2007 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за самочинне здійснення прибудови. Статтею 1 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зазначене також передбачено ст..ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Так зі змісту ст.391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1, 2 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно із частиною 7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Позов про знесення самочинно збудованого майна може бути предявлено і особою, права якої порушено, зокрема власником, користувачем суміжної земельної ділянки з передбачених законом підстав (пункт 17 Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва). Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої, в тому числі, і за відсутності проекту, можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює будівництво, відмовляється від такої перебудови (пункт 24 Постанови). Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобовязання здійснити перебудову. Як вбачається з матеріалів справи, висновку судової будівельно-технічної експертизи від 28.03.2013 року, проведеної на підставі ухвали Ленінського районного суду м.Миколаєва, прибудова до квартири [ADDRESS] А у м.Миколаєві збудована без належно затвердженого проекту та з істотними порушеннями будівельних норм і правил. При здійсненні прибудови забудовником в тому числі порушені п.п.4.1.3; 4.1.6; 4.1.7; 4.4.1 ДБН В.1.2-14-2009 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель, споруд, будівельних конструкцій та основ», а саме внаслідок того, що залізобетонна плита балкону кв.№26 розміщена в площині даху прибудови до кв.№22 існують перешкоди у встановлені цілісності конструктивного елементу балкону залізобетонної плити балкону, а також перешкоди при необхідності її ремонту, та визначені стану її надійності, несучої спроможності та можливості безпечного користування балконом. Від проведення перебудови самочинної споруди відповідачі відмовилися. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави для знесення самовільно зведеної прибудови відповідно до вимог ст..376 ЦК України. При цьому, враховуючи те, що саме [PERSON] здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, на неї і слід покласти такий обовязок по знесенню прибудови. Стаття 23 ЦК України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди як способу захисту субєктивних цивільних прав. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст..23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, що діями відповідачів їй було заподіяно моральну шкоду. За такого, в позові [PERSON] про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати.

Outcome: partial