Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-12 00:00:00

14.03.2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом у якому просить зобовязати відповідача видати трудову книжку оформлену належним чином з усіма записами про трудовий стаж, стягнути з відповідача заробітну плату за робочі дні 04.01.2011 року, 05.01.2011 року та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, середній заробіток за час фактичного розрахунку при звільнені в розмірі 15 593,62 грн., внести зміни до Наказу № 46-К від 29.12.2010 року про звільнення вказавши дату звільнення 05.01.2011 року та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 05.05.2010 року був прийнятий на роботу на посаду майстра виробництва технолога ТОВ «Хіміко металургійний комбінат «Укрцинк». У грудні 2010 року на підприємстві здійснювались експериментальні плавильні роботи з цинком у дві зміни по 12 год. і керівництво підприємства дало усну вказівку працювати у вихідні дні без відповідного наказу, з чим позивач не погодився. В телефонному режимі генеральний директор повідомив, що якщо зміна не вийде на роботу у вихідні дні, то позивач повинен буде подати заяву про звільнення із займаної посади. 29.12.2010 року позивач написав заяву про звільнення з посади з 10.01.2011 року, але фактично продовжував працювати до 05.01.2011 включно, оскільки в грудні 2010 року був включений до складу комісії, яка з 27.12.2010 по 05.01.2011 здійснювала інвентаризацію обладнання, сировини, інструменту на підприємстві, про що було складено відповідні акти і підписані членами комісії. 14.01.2011 позивачу зателефонували з підприємства і запропонували прийти та отримати трудову книжку, однак трудову книжку, в якій була відображена вся трудова діяльність не видали, а видали нову трудову книжку з приміткою «дублікат» з двома записами про прийняття на роботу на ТОВ «Хіміко металургійний комбінат «Укрцинк» і про звільнення із займаної посади за п.1 ст.36 КЗпП України згідно з наказом № 46-К від 29.12.2010 року та довідку, в якій зазначалось, що підприємство загубило трудову книжку і що будуть вжиті всі заходи по її відновленню. Однак до грудня 2011 року жодних заходів по відновленню трудової книжки підприємство не вчиняло. Позивач зазначає, що відповідач не виплатив всі належні йому кошти, а саме: заробітну плату за робочі дні 04.01.2011 та 05.01.2011 та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, тобто не провів остаточний розрахунок при звільнені. Через те, що відповідач не видав трудову книжку, в якій відображена вся трудова діяльність, позивач мав серйозні труднощі у влаштуванні на нову роботу за своєю спеціальністю та кваліфікацією, чим був позбавлений можливості заробляти на прожиття своєї сімї, а через невиплату розрахункових коштів, які могли б бути засобом для існування хоч на деякий час, позивач відчував приниження, що викликало моральні страждання, які полягали у втраті довіри до оточуючих, погіршились стосунки в сімї, він був знервований і перебував у депресивному стані, що потребувало додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнила позовні вимоги і просила зобовязати відповідача внести зміни до наказу №46-К від 29.12.2010 про звільнення позивача з посади майстра виробництва технолога та до запису в трудовій книжці про звільнення із займаної посади. Стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час фактичного розрахунку при звільненні на день винесення рішення у справі. В іншій частині підтримала позовні вимоги. В подальшому повторно уточнила позовні вимоги та просить стягнути суму середнього заробітку за час фактичного розрахунку при звільненні в розмірі 13\~150 грн. 38 коп. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, надала до суду письмові заперечення і просила відмовити в задоволенні позову, просить застосувати положення ст. 233 КЗпП України Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 05.05.2010 [PERSON] прийнятий на роботу на посаду майстра виробництва технолога ТОВ «Хіміко металургійний комбінат «Укрцинк». 27.12.2010 [PERSON] написав заву про звільнення його з посади майстра виробництва технолога з 10.01.2011 за ст. 36 п.1 КЗпП України (угода сторін). Наказом № 46-К від 29.12.2010 [PERSON] звільнений з посади майстра виробництва технолога з 29.12.2010 року за ст. 36 п. 1 КЗпП України (угода сторін). 29.12.2010 року з [PERSON] було проведено розрахунок. У день видачі наказу про звільнення підприємство не видало трудову книжку позивачу у звязку з її втратою. 14.01.2011 [PERSON] видано дублікат трудової книжки. Оскільки позивачем не було надано даних про попередні місця своєї роботи до дублікату не були внесені відомості про попередню роботу позивача. Відповідно до ст.47, ст.116 КЗпП України \~ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства провадиться в день звільнення…Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.233 КзпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 22.02.2012 року N 4-рп/2012 … для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Відповідно до п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. №\~58 днем звільнення вважається останній день роботи. Відповідно до п. 4.1. цієї ж Інструкції власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Відповідно до п. 5.1. цієї ж Інструкції особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобовязана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а в разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом «Дублікат» в правому верхньому кутку першої сторінки. Позивач в обґрунтування вимоги щодо стягнення з відповідача на його користь заробітної плати за 4 і 5 січня 2011 року та внесення змін до наказу № 46-К від 29.12.2010 року про звільнення його з посади майстра виробництва технолога за п. 1 ст. 36 КЗпП України, вказавши дату звільнення 05.01.2011 року, зазначає, що він працював 04.01.2010 року та 05.01.2010 року і останнім днем його роботи на підприємстві є 05.01.2010 року. Однак в судовому засіданні дані обставини не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, оскільки надані до суду акти перевірки працездатності електроінструментів ( а.с.16,18) не є підтвердженням його робочих днів, а лише фіксують факт перевірки зазначеного в них обладнання. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], дали показання, що вони в складі комісії, до якої входив і [PERSON] 05.01.2011 року проводили інвентаризацію працездатності електроінструментів з 27.12.2010 року, а 05.01.2011 року підписали короткі акти, які приніс [PERSON] Допитаний свідок [PERSON] дав показання, що 04.01.2011 та 05.01.2011 дійсно проводилася інвентаризація, яка тривала повний робочий день. Відповідно до пояснень представника відповідача [PERSON] надані до суду акти є проміжковими документами, а розширені акти перевірки обладнання на підприємстві були підписані 29.12.2010 року, що не заперечував позивач і підтвердила свідок [PERSON] Показання вищевказаних свідків та пояснення представника відповідача підтверджуються копіями коротких актів та розгорнутих актів, які підписані членами комісії та позивачем (а.с.16,18, 71-74, 77-78), роздруківкою даних з електронної пошти, з якої вбачається, що 29.12.10 відбувалося пересилка електронної версії актів між працівниками [PERSON] та [PERSON] (а.с.75,76). Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що останнім днем виконання [PERSON] своїх трудових обовязків на ТОВ «Хіміко металургійний комбінат «Укрцинк» є 29.12.2010 року, тому в наказі № 46- К від 29.12.2010 року правильно зазначено дату звільнення і вносити зміни до наказу № 46-К від 29.12.2010 року немає підстав. Разом з тим, суд приходить до висновку, що керівництво ТОВ «Хіміко металургійний комбінат «Укрцинк», втративши оригінал трудової книжки [PERSON], та видавши її дублікат 14.01.2011, всупереч вищенаведеним нормативним актам не видало відповідний наказ про новий день звільнення, та не внесло відповідний запис до трудової книжки працівника та не виплатило [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме: за період з 29.12.2010 року по 14.01.2011 року. Вказаний факт підтверджується: поясненнями самого представника відповідача, довідкою № 357 від 29.12.2010 року (а.с.9), з якої вбачається, що оригінал трудової книжки [PERSON] було втрачено з вини відповідача, про що було повідомлено власника трудової книжки [PERSON] 29.12.2010 року; копією дубліката трудової книжки [PERSON] з якої видно, що у трудовій крижці останнім записом на підприємстві ТОВ «ХМК «Укрцинк» є запис №2 про звільнення позивача з посади майстра виробництва технолога на підставі наказу №46-К від 29.12.2010. (а.с.8). Таким чином вимоги позивача щодо зобовязання відповідача видати йому оформлену належним чином трудову книжку з усіма записами трудового стажу та внести зміни до наказу № 46-К від 29.12.2010 року про звільнення його з посади майстра виробництва технолога за п. 1 ст. 36 КЗпП України, вказавши дату звільнення 05.01.2011, безпідставні та не ґрунтуються на законі, оскільки днем звільнення [PERSON] є 14.01.2011. За таких обставин зазначені вимоги позивача не можуть бути задоволені, оскільки суд не може виходити за межі заявлених вимог, а задоволення позовних вимог в цій частині призведе до порушення прав позивача. Крім того, оскільки позивач інформації про стаж його роботи, що передував влаштуванню на ТОВ «Хіміко металургійний комбінат «Укрцинк» до останнього не подавав, із заявами про сприяння отримання таких відомостей до відповідача не звертався, суд вважає, що відомості про попередній стаж роботи до дублікату трудової книжки не були внесені з вини позивача. Суд не знаходить законних підстав для задоволення вимоги позивача щодо стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, яка входить до остаточного розрахунку при звільненні працівника, стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні в розмірі 13 150,38 грн. та стягнення моральної шкоди. При цьому суд виходить з наступних доказів:. -відповідно до видаткового касового ордеру від 29.12.2010 позивач отримав у грудні 2010 року кошти в розмірі 1000 грн. з записом «заробітна плата за грудень» ( а.с.29); -відповідно до Наказу № 46-К від 29.12.2010 року по підприємству видано розпорядження щодо виплати компенсації позивачу за невикористану щорічну відпустку тривалістю 16 календарних днів за період з 05.05.2010 року 29.12.2010 року(а.с.30); -відповідно до розрахунково платіжної відомості працівника [PERSON] за грудень 2010 року, останньому виплачені кошти при розрахунку (а.с.32); -відповідно до копій відомостей на виплату грошей вбачається, що з травня 2010 по листопад 2010 року включно позивач отримував заробітну плату, про що свідчать його особисті підписи у відомостях(а.с.104-110). Вказане спростовує посилання позивача, що він ніколи не отримував заробітну плату по відомостях, а лише по ордеру. -відповідно до копії заяви від 27.11.2011 року [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про виплату заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану щорічну відпустку (а.с. 10). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень (ст. 60 ЦПК України). Таким чином з моменту отримання трудової книжки 14.01.2011 року по листопад 2011 року позивач погоджувався з датою звільнення 29.12.2010 року та отриманням розрахункових коштів в грудні 2010 року. Посилання позивача на те, що він дізнався про невиплачені кошти при звільненні, отримавши відомості про застраховану особу (а.с.15) не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки вони не узгоджуються з іншими встановленими обставинами та наведеними доказами. Наведені вище докази свідчать, що з позивачем на день винесення наказу №46-К від 29.12.2010 року були проведені розрахунки. Доказів, які б свідчили про протилежне позивач суду не надав Також, позивач не надав до суду відповідних і належних доказів які б підтверджували спричинену відповідачем моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Суд критично оцінює посилання позивача, що заподіяння йому моральної шкоди полягає у тому, що він шукав роботу та не міг перебувати вдома, оскільки дружина питала за гроші. Даючи оцінку встановленим обставинам та зібраним по справі доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Суд при вирішенні позовних вимог не застосовує положення ст. 233, КЗпП України, оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню по суті спору. Оскільки, відповідно до ст. 88 ЦПК України за рахунок відповідача компенсуються витрати позивача в разі задоволення його вимог, а даному випадку в позові відмовлено, тому стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 107, 30 грн. та 600 грн. витрат за надання правової допомоги не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed