Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-25 00:00:00

У вересні 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 20.07.2007 р. уклала з ПАТ «УкрСиббанк»кредитний договір №11186732000, за яким отримала від банку грошові кошти 100000 доларів США на споживчі потреби і зобовязалась повернути банку таку ж суму грошей щомісячними платежами згідно графіку у строк до 20.07.2014 р. зі сплатою 13,5% річних. Нещодавно їй стало відомо, що банк переуступив право вимоги до неї за кредитним договором ТОВ «Кей-Колект». Посилаючись, що при укладенні кредитного договору працівники банку на порушення ст. ст.11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів»: не повідомили її і письмовій формі про інші форми кредитування, а надали лише інформацію про одну форму кредитування; надали їй невірну інформацію про орієнтовну вартість кредиту, вартість послуг з оформлення кредитного договору, про проценти і варіанти повернення кредиту, про переваги і недоліки запропонованих схем кредитування; надали їй кредит у іноземній, а не в національній валюті, позивач просила визнати кредитний договір недійсним. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник ТОВ «Кей-Колект»просив в задоволенні позову відмовити через його безпідставність. Представник ПАТ «УкрСиббанк»просив розглянути справу без його участі. (а.с. 16-17) Заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність прямо встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається. Отже підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1)особу та місцезнаходження кредитодавця; 2)кредитні умови, зокрема: а)мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б)форми його забезпечення; в)наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, зокрема між зобовязаннями споживача; г)тип відсоткової ставки; г)суму, на яку кредит може бути виданий; д)орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є)варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж)можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з)необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и)податковий режим сплати відсотків та про одержані субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і)переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Аналогічні положення містяться в Правилах надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ №168 від 10.05.2007 р. У п. 8.2 кредитного договору, укладеного та підписаного позивачкою, зазначено, що укладаючи цей договір позивач усвідомлює та підтверджує, що умови даного договору їй зрозумілі, також зрозумілі її права та обовязки за цим договором і вона погоджується з ними. У пункті 9.13 договору зазначено, що позивачці всі умови кредитного договору зрозумілі і вона вважає їх справедливими відносно до неї, а також, що перед підписанням цього договору нею отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». (а.с. 5-6) Таким чином твердження позивачки, що працівники банку не повідомили її до укладення кредитного договору письмовій формі про вартість кредиту, переваги та недоліки запропонованих схем кредитування, можливість та умови дострокового повернення кредиту, про можливі кредитні ризики під час виконання зобовязання, спростовуються наведеними вище доказами, а тому судом до уваги не приймаються. При цьому суд врахує також, що протягом більше пяти років позивачка не заявляла про порушення банком її прав споживача при укладенні кредитного договору. В установленому законом порядку Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк», правонаступником якого в цей час є ПАТ «УкрСиббанк»Національний банк України надав ліцензію і дозвіл на здійснення операцій в іноземній валюті, тобто кредит позивачці банком правомірно виданий за її побажанням в іноземній валюті. (а.с. 21-24) У звязку з наведеним суд приходить до висновку,що позовні вимоги безпідставні і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed