Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-26 00:00:00

В листопаді 2012 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про виселення з домоволодіння без надання іншого жилого приміщення, посилаючись на те, що вона відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 05 грудня 2008 року є власницею житлового будинку по вул. Прутська, № 30 в с. Прут Новоселицького району, якого успадкувала після смерті свого батька [PERSON]. У даному домоволодінні зареєстрований та проживає її колишній чоловік - відповідач по справі [PERSON], шлюб з яким розірваний в 2003 році. Відповідач систематично порушує правила співжиття у її будинку, постійно влаштовує сварки, руйнує та псує житловий будинок, внаслідок чого вона лікувалася у психіатричній лікарні, а відповідачу працівниками органів внутрішніх справ неодноразово винесені офіційні застереження про недопустимість вчинення антигромадської поведінки. Оскільки, відповідач у добровільному порядку відмовляється звільнити житловий будинок, просила суд виселити його з власного домоволодіння, без надання іншого жилого приміщення та стягнути з нього на її користь судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач позов не визнав та пояснив, що в 1989 році після укладення шлюбу із позивачкою вселився у домоволодінні по вул. Прутська, № 30 в с. Прут Новоселицького району, де проживає по даний час. Оскільки, в дане господарство він вселився, як член сімї позивачки, приймав участь у будівництві житлового будинку та не порушує правила співжиття, вважає, що підстави для його виселення відсутні. В липні 2012 року він відремонтував пічку будинку, про що позивачка звернулася в міліцію та внаслідок перевірки було відмовлено в порушенні кримінальної справи за відсутністю в його діях будь-яких порушень. В середині 2012 року позивачка також лікувалася в Чернівецькій психіатричній лікарні, де періодично лікується, оскільки є психічно хворою. Він же є інвалідом 3 групи, іншого житла не має, будь-яких порушень прав позивачки не допустив, тому вважає позов безпідставним та просив відмовити у його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутністю, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Судом встановлено, що позивачка є власницею домоволодіння, яке розташовано по вул. Прутська, № 30 в с. Прут Новоселицького району Чернівецької області, яке вона успадкувала після смерті свого батька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05 грудня 2008 року та витягом про державну реєстрацію прав за № 21264531 виданий Новоселицьким комунальним бюро технічної інвентаризації 15 грудня 2008 року. З витягу з державного реєстру актів цивільного стану № 00011819912 від 26 лютого 2013 року вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 25 червня 1989 року по 17 січня 2003 року. З довідки Магальської сільської ради Новоселицького району № 2398 від 02 липня 2012 року вбачається, що відповідач зареєстрований у домоволодінні по вул. Прутській, № 30 в с. Прут Новоселицького району, як колишній чоловік позивачки. З характеристики на відповідача виданої Магальською сільською радою Новоселицького району за № 96 від 25 січня 2013 року вбачається, що він є інвалідом 3 групи, ніде не працює та скарг і зауважень зі сторони мешканців села на нього до сільради не поступало. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частина 4 статті 156 ЖК УРСР передбачає збереження такого права користування житлом і для членів сімї, які припинили сімейні відносини з власником будинку. Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно ст. 157 ЖК УРСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що відповідач був вселений у спірне домоволодіння як член сімї позивачки, якого згідно ст. 157 ЖК УРСР може бути виселено у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення тільки у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 цього Кодексу. Разом з тим, безспірних доказів, які б свідчили про те, що відповідач порушує правила статті 116 ЖК УРСР, суду не надано. Посилання позивача на договори страхування житлового будинку, повідомлення Новоселицького РВ УМВС України в Чернівецькій області № 6037 від 28 серпня 2008 року та № 39/4946 від 23 липня 2012 року про винесення застережень відповідачу про недопустимість вчинення антигромадської поведінки та на довідку Чернівецької обласної психіатричної лікарні № 3918 від 26 липня 2012 року, відповідно до якої позивачка з 04 липня по 16 липня 2012 року перебувала на стаціонарному лікуванні з приводу конверсійного розладу особистості в стадії декомпенсації, як на підставу для виселення відповідача, суд вважає безпідставним та необґрунтованим, виходячи з того, що дані докази не свідчать про систематичне порушення відповідачем правил соціалістичного співжиття, руйнування чи псування жилого приміщення. Таким чином, оцінюючи у сукупності досліджені докази та враховуючи, що відповідач вселився у спірне домоволодіння як член сімї позивачки, іншого жилого приміщення не має, є інвалідом 3 групи, до органу місцевого самоврядування за місцем його проживання будь-яких скарг на нього від мешканців села не надходило та суду не надані докази порушення ним вимог ст. 116 ЖК УРСР, суд вважає, що підстави для його виселення відсутні, у звязку із чим у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. На підставі ст.ст. 9, 109, 116, 150, 156, 157 ЖК УРСР, суд

Outcome: dismissed