Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-03 00:00:00

[PERSON] у квітні 2013 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], Приватного акціонерного товариства ( далі [PERSON]) «Страхова компанія «ПЗУ Україна», зазначивши, що 23 червня 2012 року близько 20 год. [PERSON], керуючи автомобілем HYUNDAI І30, державний номер [NUMBER] та рухаючись по вул. Червоноармійській м. Пирятина під час виконання обгону автомобіля AUDI на перехресті з вулицею Кошового допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], що належить позивачу, під керуванням її сина [PERSON], який виконавши поворот з другорядної дороги на головну рухався йому назустріч. В результаті ДТП обидва автомобілі отримали технічні пошкодження. Обоє водіїв були притягнуті до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. На момент пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля HYUNDAI [PERSON] була забезпечена полісом обовязкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів. 03.07.2012 року позивачка звернулася із заявою до Страхової компанії «ПЗУ Україна» про виплату страхового відшкодування. 04.08.2012 року була проведена оцінка матеріального збитку. Згідно звіту спеціаліста про оцінку №164/12 вартість відновлювального ремонту автомобіля складає з урахуванням зносу та без врахуванням товарної вартості 27362 грн 35 коп, що не перевищує ліміту відповідальності за страховим полісом [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» №АВ-0236335. Величина втрати товарної вартості автомобіля становить 2903,98 грн. 23.10.2012 року позивачка отримала листа страхової компанії, яким їй було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на тій підставі, що вона не надала всіх передбачених законом документів, що позбавило страховика можливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання чи розмір заподіяної шкоди. Відповідач [PERSON] заподіяну позивачці шкоду добровільно не відшкодував, посилаючись на те, що її повинна відшкодувати страхова компанія. Просить стягти з відповідачів на свою користь відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням належного їй автомобіля у сумі 30266 грн.33 коп та пеню у розмірі 2291 грн.14 коп, витрати на проведення експертної оцінки автомобіля 600 грн та витрати із сплати судового збору. У судовому засіданні позивачка відмовилася від позовних вимог до [PERSON] просить стягнути із страхової компанії майнову шкоду у сумі 27 362,35 грн (без урахування величини утрати товарної вартості) та пеню у розмірі 2291 грн.14 коп, витрати на проведення експертної оцінки автомобіля 600 грн та витрати із сплати судового збору. Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав вказавши, що ДТП, яке трапилося 23.06.2012 сталося насамперед з вини водія [PERSON] , у діях якого є ряд порушень Правил дорожнього руху, що стали причиною ДТП. Страхова компанія необґрунтовано та безпідставно відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування, тому просив стягнути з відповідача на \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~користь позивачки майнову шкоду у сумі 27 362,35 грн (без урахування величини утрати товарної вартості) та пеню у розмірі 2291 грн.14 коп, витрати на проведення експертної оцінки автомобіля 600 грн та витрати із сплати судового збору. Представник відповідача [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, про слухання справи у його відсутність не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність. Суд вважає, що справу можна слухати у відсутність відповідачів на підставі наявних матеріалів справи. Як зазначено у ст. 10, 11 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено: 23 червня 2012 року близько 20 год. по вул.Червоноармійській м.Пирятина сталася дорожньо-транспортна пригода за участі водіїв [PERSON], який керував автомобілем HYUNDAI І30, державний номер [NUMBER], та рухаючись по вул.Червоноармійській м. Пирятина під час виконання обгону автомобіля, що рухався у попутному напрямку, на перехресті з вулицею Кошового допустив зіткнення з автомобілем NISSAN QASHQAI, державний номер [NUMBER], що належить позивачці, під керуванням її сина [PERSON], який виїхав йому назустріч з другорядної дороги, не надавши переваги у русі. У результаті ДТП обидва автомобілі отримали технічні пошкодження Обидва водії були притягнуті постановою суду до адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адмінправопорушення (а.с.15,16), яка відповідно до вимог ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України ( далі- ЦПК України) є обовязковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань чи мали місце події та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу ( далі ЦК ) України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності та інше) володіє транспортним засобом..., використання якого створює підвищену небезпеку. На момент пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля HYUNDAI І30, державний номер [NUMBER], [PERSON] була забезпечена полісом [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» №АВ-0236335 обовязкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів (а.с.17). Страхувальником згідно полісу є [PERSON], а страховиком відповідач [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Забезпеченим транспортним засобом за договором є автомобіль HYUNDAI І30, державний номер [NUMBER]. Відповідно зазначеного Полісу виплата страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та майну третьої особи внаслідок ДТП здійснюється відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Відповідно до ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування, особа, яка має право на відшкодування подає страховику відповідну заяву та інші документи, передбачені п. 35.2 Закону. Відповідно до вказаних вимог закону 03.07.2012 року позивачка звернулася із заявою до відповідача про виплату страхового відшкодування. 04.08.2012 року на замовлення страхової компанії була проведена оцінка матеріального збитку. 23.10.2012 року позивачка отримала листа страхової компанії, яким їй було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на тій підставі, що вона не надала всіх передбачених законом документів, всіх передбачених законом документів, що позбавило страховика можливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання чи розмір заподіяної шкоди (а.с.9). З власної ініціативи позивача 20.12.2012 було проведене експертне автотоварознавче дослідження визначення матеріального збитку, завданого належного їй автомобілю [NUMBER] в результаті ДТП. Згідно висновку спеціаліста №164/12 вартість збитків, спричинених пошкодженням автомобіля складає з урахуванням утрати товарної вартості 30266 грн 33 коп. Вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу становить 27362, 35 грн, що не перевищує ліміту відповідальності за страховим полісом «Страхової компанії «ПЗУ Україна» №АВ-0236335. Величина втрати товарної вартості автомобіля становить 2903,98 грн. ( а.с.22-50). Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( в редакції на день настання страхового випадку) страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно ч.18 ст.9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. За умовами договору страхування [PERSON] та [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» розмір франшизи не встановлено. Отже, враховуючи викладене, відповідач [PERSON] «Страхова компанії «ПЗУ Україна» зобовязана відшкодувати власнику автомобіля NISSAN QASHQAI, державний номер [NUMBER] шкоду, [PERSON], яка вчасно звернулася до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, збитки, спричинені настанням страхового випадку. На думку суду, відмова відповідача у виплаті відшкодування є немотивованою, оскільки останній не вказує, які документи визначені законом повинні бути надані позивачкою для встановлення факту ДТП та її обставин чи розміру заподіяної шкоди та які обовязки вона не виконала. Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому позивач не довів, що дорожньо-транспортна пригода 23.06.2012 сталася внаслідок винних дій одного учасника ДТП [PERSON] Відповідно до ч.1 п.3 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки , відшкодовується на загальних підставах, а саме: \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 липня 2012 року, дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 23.06.2012 стала можливою внаслідок порушення водієм [PERSON], якому позивач передала право керування належним їй транспортним засобом NISSAN QASHQAI, державний номер [NUMBER], пункту 16.11 Правил дорожнього руху України, який рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу автомобілю HYUNDAI І30, державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який наближався до перехрестя проїзних частин по головній дорозі (а.с.16). Відповідно до постанови Пирятинського районного суду Полтавської області від 19 липня 2012 року водія [PERSON] визнано винним у тому, що він керуючи автомобілем HYUNDAI І30, державний номер [NUMBER], на перехресті вулиць Червоноармійська-Кошового м. Пирятина здійснив обгін автомобіля, який рухався попереду у попутному напрямку, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем NISSAN QASHQAI, державний номер [NUMBER], який виїздив на перехрестя з другорядної дороги, чим порушив п. 14.6 а ПДР Україна (а.с.15). Вказані постанови суду не були оскаржені учасниками ДТП та набрали законної сили. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Зазначене свідчить, що зіткнення автомобіля HYUNDAI І30, під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля NISSAN QASHQAI, під керуванням сина позивачки [PERSON], стало можливим внаслідок обопільної вини водіїв, які повинні нести спільну відповідальність за заподіяну шкоду. При вирішенні питання про ступінь вини кожного з водіїв, суд враховує обставини, за яких сталося ДТП, наявні судові рішення, постановлені в порядку судочинства про адміністративні правопорушення, ступінь порушення Правил дорожнього руху кожним з учасників ДТП, взаємозв'язок цих порушень з наслідками, які настали та інші обставини. Зокрема, суд враховує те, що водій [PERSON] порушив категоричну заборону щодо обгону на перехресті, крім того, не впевнився у безпечності маневру, коли побачив автомобіль NISSAN QASHQAI, який виїхав з другорядної дороги та продовжив обгін (а.с.13). Як вбачається із схеми місця ДТП зіткнення автомобілів відбулося на смузі руху автомобілів за 5 м від правого узбіччя дороги, з якої повернув водій [PERSON] (а.с.14). При цьому, водій [PERSON] не надав переваги у русі автомобілю HYUNDAI І30 під керуванням відповідача [PERSON]Р, що рухався по головній дорозі, тобто порушення кожного з водіїв, з технічної точки зору, знаходяться в причинному звязку з виникненням пригоди. Таким чином, суд визначає частку вини водія [PERSON] у розмірі 80% та частку вини водія [PERSON] у розмірі 20 %. Отже, враховуючи визначену судом ступінь вини [PERSON] та заподіяння шкоди в період дії договору страхування цивільної відповідальності, укладеного ним та [PERSON] «Страхова компанії «ПЗУ Україна», до відшкодування останньою на користь позивача підлягає 80% вартості відновлювального ремонту, визначеної Звітом про оцінку майна, та становить 27362,35х10%=21189,88 грн Представник позивача в судовому засіданні зазначав, що з вини страховика не було вчасно виплачено позивачу страхове відшкодування, а тому в даних правовідносинах діє норма щодо стягнення неустойки, тобто позивачем здійснено нарахування пені. Відповідно до п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діє протягом періоду за який нараховується пеня. Вимога про стягнення із страхової компанії пені в сумі 2291 грн. 14 коп. за прострочення виплати страхового відшкодування є необгрунтованою та безпідставною, оскільки враховуючи вищевикладені обставини ДТП (обопільна вина учасників у скоєнні ДТП) не можна безперечно стверджувати щодо наявності вини страховика у невиплаті позиваці заявленого позивачкою розміру відшкодування. Також не підлягають відшкодуванню з відповідача кошти за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 600 грн. Відповідно до ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Судом було встановлено, що 04 серпня 2012 року за направленням страхової компанії був проведений огляд автомобіля NISSAN QASHQAI для складання експертного висновку спеціалістом [PERSON] ( а.с.32). Як пояснив представник позивачки, спеціалістом була проведена оцінка матеріального збитку. 20.12.2012 року цим же оцінювачем було проведено автотоварознавче дослідження на замовлення позивачки, висновок про розмір завданої шкоди якого співпадав із попереднім висновком, наданому експертом страховій компанії. Тому підстав для покладення обовязку страхової компанії відшкодувати позивачу витрати на проведення експертного дослідження суд не вбачає. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У звязку з викладеним, на користь позивача повинні бути присуджені понесені нею судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial