overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, але відповідач коштів на утримання дитини не дає, участі в її утриманні не приймає. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені нею позовні вимоги, уточнивши, що в позовній заяві помилково вказано про те, що відповідач свою доньку не утримує. Від відповідача позивач отримує щомісячно 600 грн. на утримання неповнолітньої дитини, проте цих коштів наразі для повного та належного забезпечення умов для [PERSON] є недостатнім, з огляду на що позивач і звернулася до суду. В судовому засіданні відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1\\4 частки його доходу, спростувавши при цьому викладене позовній заяві твердження про те, що він не утримує свою дитину. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. [PERSON] є її матірю. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до частини другої статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Це є гарантований державою мінімум для забезпечення утримання дитини. Згідно з частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідач визнав позов, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] в розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, - підлягають задоволенню. Допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів на утримання [PERSON] у межах суми платежу за один місяць (згідно зі ст. 367 ЦПК України). Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 107,30 грн. належить стягнути з відповідача в дохід держави. Враховуючи викладене вище,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-20 00:00:00

2 серпня 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 серпня 1993 року виконкомом Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області. Від шлюбу подружжя має двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння по всіх питаннях сімейного життя, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство разом не ведеться. 20 та 21 серпня 2012 року канцелярією Козелецького районного суду Чернігівської області зареєстровано заяви позивача та відповідача про розгляд справи за їх відсутності. При цьому у заяві [PERSON] зазначено, що він позов визнає. За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності позивача та відповідача відповідно до ст. 197 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони знаходилися в шлюбних відносинах з моменту реєстрації шлюбу. Однак з часом шлюбно-сімейні відносини між подружжям не склалися, подальше їх проживання в шлюбі є неможливим. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (частина друга статті 104, частина перша статті 110 Сімейного кодексу України). Таким чином, виходячи з принципу добровільності шлюбу, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Вимога позивача про стягнення з відповідача витрат, повязаних з реєстрацією розірвання шлюбу не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Ч. 7 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що про розірвання шлюбу, здійснене в судовому порядку, робиться відмітка в актовому записі про шлюб. З Декрету Кабінету Міністрів «Про державне мито» виключено положення, відповідно до якого за реєстрацію розірвання шлюбу сплачується державне мито. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 107,30 грн. належить стягнути з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене вище,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-20 00:00:00

2 серпня 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 22 листопада 1997 року виконкомом Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області. Від шлюбу подружжя має малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння по всіх питаннях сімейного життя, шлюбні відносини фактично припинені, понад два роки сторони проживають окремо. 21 серпня 2012 року канцелярією Козелецького районного суду Чернігівської області зареєстровано заяви позивача та відповідача про розгляд справи за їх відсутності. При цьому у заяві [PERSON] міститься прохання після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON], а у заяві [PERSON] про визнання ним позову. Суд, дослідивши матеріали справи та розглянувши справу у відповідності до частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходилися в шлюбних відносинах з моменту реєстрації шлюбу. Однак з часом шлюбно-сімейні відносини між подружжям не склалися, подальше їх проживання в шлюбі є неможливим. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (частина друга статті 104, частина перша статті 110 Сімейного кодексу України). Таким чином, виходячи з принципу добровільності шлюбу, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в поданій до суду заяві висловила бажання надалі іменуватися прізвищем [PERSON]. Враховуючи викладене вище,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі зареєстрованому 28.07.2001 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 183. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З відповідачем припинили шлюбні відносини у звязку з несумісністю характерів, відсутності взаємопорозуміння та кохання крім того, останнім часом не проживають як сімя. Позивачка у судове засідання не зявилася, надала заяву, у якій просить справу розглядати без її участі, позов підтримала, наполягала на розлученні. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи у суді. Суд ухвалив проводити розгляд без участі відповідача з винесенням заочного рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, сторони зареєстрували шлюб 28.07.2001 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 183, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 4). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження дитини (а.с. 5). Спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини позивачка та відповідач поновлювати не бажають. За даних обставин шлюб підлягає розірванню так, як подальше спільне проживання подружжя неможливе і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя та їх дитині.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 23.05.2002 року померла його мати [PERSON], яка постійно проживала в [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно: жилий будинок № 12 по вул. Кільцева в с. Нехворощ та на земельні ділянки розміром : 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та 0, 46 га. для ведення особистого селянського господарства. Спадкоємцем за законом першої черги є позивач, який спадщину прийняв шляхом подання заяви до нотаріальної контори. Однак він не може реалізувати своє право на спадкування, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок та земельні ділянки та не можуть бути виготовлені у зв`язку зі смертю власника. Позивач просить визнати за ним право власності на зазначене майно. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує. Відповідач у заяві, направленій до суду зазначає, що позов визнає та просить справу розглядати у відсутності свого представника. Судом встановлено, що 23.05.2002 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Позивач, син померлої та спадкоємець першої черги, що підтверджується копіями свідоцтв про народження позивача та про одруження матері. Довідкою виконкому Нехворощанської сільської ради від 07.03.2012 року № 64 підтверджується, що за [PERSON] рахується житловий будинок за адресою: вул. Кільцева, 12 с. Нехворощ, Андрушівського району, Житомирської області . Згідно рішення виконкому Нехворощанської сільської ради від 30.06.1995 року № 26 [PERSON] були передані у приватну власність земельні ділянки розміром : 0,25 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель та 0,46 га - для ведення особистого підсобного господарства. Позивач прийняла спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), що підтверджується довідкою нотаріальної контори. Таким чином позивач, як спадкоємець першої черги, який прийняв спадщину, має право на спадкування майна померлої, але в позасудовому порядку позбавлений можливості оформити право на спадщину в зв»язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів. Перевіривши вищенаведені докази в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню . За клопотанням позивача суд не стягує судовий збір з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-20 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що 08.02.2008 року померла її мати [PERSON]. Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме земельну ділянку (пай) площею 2,2332 га, яка знаходиться на території Крилівської сільської ради. Позивач спадкоємець за законом першої черги. Позивач спадщину прийняла, оскільки на день смерті матері проживала разом з нею у спадковому будинку. Однак позивач не може реалізувати своє право на отримання спадщини, оскільки державний акт на земельну ділянку отриманий спадкодавцем, є старого зразку, який не має кадастрового номеру земельної ділянки. Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 2,2332 га, розташовану на території Крилівської сільської ради. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судове засідання позивач та її представник направили заяви про розгляд справи у їх відсутність, зазначивши, що позов підтримують, просили задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач в судове засідання направив заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що 08.02.2008 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.9). Позивач - дочка померлої та спадкоємець за законом першої черги, що підтверджується копією свідоцтва про народження та одруження (а.с.10-11). Із державного акту серії ІІІ-ЖТ № 004287 від 25.02.2003 року видно, що [PERSON] була власником земельної ділянки площею 2,2332 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Крилівської сільської ради (а.с.13). Земельна ділянка не має кадастрового номеру, його присвоєння після смерті власника не допускається, що позбавляє позивача права реалізувати спадкові права у встановленому законом порядку. Довідкою Крилівської сільської ради № 230 від 09.07.2012 року підтверджується, що [PERSON] на день смерті матері [PERSON] проживала з нею за адресою: с.Крилівка, вул.Лісова,30 і доглянула її до смерті (а.с.12). Із довідки Андрушівської державної нотаріальної контори видно, що після смерті [PERSON] із заявою про відмову від спадщини звернувся чоловік померлої [PERSON] на користь сина померлої [PERSON]. Спору між сторонами з приводу спадкового майна немає. Тому позивач, як спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, має право на майно спадкодавця. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що 07.01.2009 року помер її батько - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яке належало останньому, а саме на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак, позивач, як спадкоємець за законом, у встановлений законом шестимісячний строк не подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадкового майна через те, що не мала достатніх юридичних знань у сфері спадкування, мала уявлення, що прийняття спадщини повязане з шестимісячним строком, але помилково вважала, що до нотаріуса необхідно звертатися не протягом шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця, а будь-коли. До нотаріальної контори за порадою не зверталася за станом здоровя.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Позивач у позовній заяві посилається на те, що 31 жовтня 2011 року помер її чоловік, [PERSON]. На день смерті [PERSON] залишилося спадкове майно: - жилий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Обуховичі Іванківського району Київської області по вул. Шкільна, 7а; - земельна ділянка розміром 0, 25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташована в с. Обуховичі Іванківського району Київської області по вул. Шкільна, 7а. Після смерті [PERSON] його спадкове майно позивач прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Іванківської районної державної нотаріальної контори. Будинок в с. Обуховичі Іванківського району Київської області по вул. Шкільна, 7а був побудований позивачем спільно з її чоловіком (спадкодавцем) спільними силами та коштами в 1980 році, але ніяких правовстановлюючих документів свого часу на нього не оформили. На сьогоднішній день вказане домоволодіння по даним місцевої, Обуховицької сільської ради рахується власністю [PERSON] Позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. У видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на домоволодіння. На видачу частки в спільному майні подружжя позивачка не претендує. Відповідач по даному позову [PERSON], дочка позивача та спадкодавця, відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача. Інших осіб, які б мали намір успадкувати майно [PERSON], немає. Позивач просить визнати за нею право власності на спадкове майно. У судове засідання сторони не зявилися. Позивач подала до суду заяву про те, що позов підтримує та просить розглядати справу без її участі. Відповідач, подала до суду заяву про те, що позов визнає та просить розглядати справу без її участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, якщо відповідач визнає позов і маються підстави для його задоволення, суд задовольняє позов. Відповідач позов визнав. Позивач надала суду належні докази: копію свідоцтва про смерть спадкодавця - [PERSON], копію свідоцтва про шлюб з спадкодавцем. З довідки Обуховицької сільської ради Іванківського району Київської області № 694 від 08.08.2012 року вбачається, що згідно погосподарської книги, особовий рахунок № 562, житловий будинок, що розташований в с. Обуховичі по вул. Шкільна, 7а Іванківського району Київської області рахується за [PERSON].. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Іванківської державної нотаріальної контори від 07.08.2012 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок. Відповідно до даних Технічного паспорта житловий будинок № 7а по вул. Шкільна в с. Обуховичі, власником якого є [PERSON] побудований у 1980 році. Судовий збір сплачено позивачем при поданні позову до суду. Отже, маються підстави для задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-20 00:00:00

[PERSON] вказує в заяві, що вступила в шлюб з відповідачем 05 жовтня 2007 року. Шлюб реєструвався Корнинською сільською радою Рівненського району Рівненської області, актовий запис № 20. Від шлюбу мають двоє малолітніх дітей дочок [PERSON], [INFO] та Марію, [INFO]. Подружнє життя не склалося через те, що останнім часом між ними стали постійно виникати сварки та непорозуміння, чоловік не проявляв до неї належної уваги та поваги, вихованням дітей не цікавився, не допомагав матеріально. Шлюбні відносини припинили фактично з листопада 2011 року. Вважає, що примирення неможливе, а тому просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала з підстав, наведених в заяві, просить шлюб розірвати, пояснила, що втратила до чоловіка почуття любові та поваги. Відповідач [PERSON] в судове засідання зявився, позовні вимоги визнав, згідний на розірвання шлюбу. Вислухавши сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що сімя сторін по справі остаточно розпалася і зберегти її неможливо. Передбачені законодавством перешкоди для розірвання шлюбу по справі відсутні. У відповідності зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вважаючи такі обставини встановленими у відношенні позивачки та дітей сторін по справі, оскільки лише формальне збереження шлюбу суперечить їх інтересам, суд розриває шлюб. Спору про місце проживання дітей у сторін немає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-20 00:00:00

14.06.2012 року [PERSON] звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 2500 гривень щомісячно, до досягнення їх сином трьохрічного віку, тобто до 14 лютого 2015 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити позов. Вказані позовні вимоги відповідач визнавав частково, а саме бажає сплачувати аліменти на дружину в розмірі 500 (пятсот )гривень, оскільки доходи відповідача не постійні та обмежені та відповідно до рішення від 21 серпня 2012 року (яке не вступило в законну силу) має сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1500 гривень щомісячно. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13.08.2011 року. Від шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Згідно зі ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умов, що чоловік може надати матеріальну допомогу. Таким чином, право дружини на утримання від батька дитини є абсолютним, і відповідач зобов'язаний в усякому разі надавати допомогу дружині. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 2500 гривень, до досягнення дитиною трьох років, проте документального обґрунтування даної суму суду надано не було. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини підлягають задоволенню частково у розмірі 500 гривень (оскільки доходи відповідача не постійні та обмежені та відповідно до рішення від 21 серпня 2012 року, яке не вступило в законну силу, позивач має сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1500 гривень щомісячно). На підставі ст.84 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-20 00:00:00

У травні 2012 року [PERSON] звернулась до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу, в якому зазначав, що 16 лютого 2009 року вони уклали шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Маневицького районного управління юстиції Волинської області, актовий запис №11. Від шлюбу дітей немає. Спільне сімейне життя у неї з відповідачем не склалося через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння у сім»ї, у зв»язку з чим у них постійно виникають непорозуміння. Вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, їхня сімя фактично розпалась. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала повністю та просила суд задовольнити їх. При цьому пояснила, що в даний час подружні стосунки з відповідачем припинені, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, подальше збереження їхнього шлюбу є неможливим, строк для примирення до позитивних наслідків не призведе. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд встановив, що 16 лютого 2009 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Маневицького районного управління юстиції Волинської області, актовий запис №11 (а.с.5). Від спільного подружнього життя дітей немає. Також з»ясовано, що сторони спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують, проживають окремо. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню, оскільки носить формальний характер. Майновий спір відсутній. На підставі викладеного та

Outcome: approved