Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-03 00:00:00

В квітні 2013 року [PERSON] звернулась з позовом з урахуванням уточнення до ТОВ «Поділля-Агросервіс» про розірвання договору оренди земельної ділянки, в обґрунтування якого вказала, що 24.11.2009р. між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди землі, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Педосівської сільської ради Хмельницького району, Хмельницької області загальною площею 2,46га, в т.ч. сіножаті 0,60га, рілля 1,84га. За користування земельною ділянкою відповідач сплачує орендну плату в грошовій формі 1031,85грн., тобто 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з урахуванням індексу інфляції, в строк до 31 грудня кожного року. Відповідач не виконує належним чином умови договору, внаслідок чого за 2009, 2011, 2012 роки утворилась заборгованість за орендною платою в сумі 2194,31грн. Оскільки відповідач систематично не виконує умови договору, позивач на підставі ст.ст.22,24 Закону України «Про оренду землі», ст. 141 Земельного кодексу України, просить розірвати договір оренди земельної ділянки. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила задоволити в повному обсязі, надала суду пояснення в яких вказала, що в 2009, 2011 році отримала орендну плату в натуральній формі продовольчою пшеницею, разом з тим зерно було неналежної якості, у звязку з чим орендна плата за ці роки позивачеві недоплачена за 2009р. в сумі 323,27грн., за 2011р. в сумі 240,00грн. За 2012 рік орендна плата не виплачена взагалі. Також позивачка вказала, що зерно яке отримала в 2009, 2011 році використала як корм до свійських тварин. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задоволити в повному обсязі, надала пояснення в яких вказала, згідно п. 12 договору оренди земельної ділянки передання продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами, разом з тим відповідач в порушення умов договору не оформляв видачу орендної плати відповідно до вимог наказу Держкомстату від 27.07.1998р. № 263 «Про затвердження типових форм первинного обліку та Інструкції про порядок їх виготовлення, зберігання і застосування» та не видавав накладну типової форми М-20, в якій вказується виробник продукції, сама продукція, її сорт, клас, найменування, кількість яка підлягає відпуску та кількість відпущеної продукції, а також ціна по якій вона відпускається. Крім того оскільки це продукція рослинництва то має бути гігієнічний висновок санепідемстанції, а також якісний висновок про стан продукції (зерно). Зерно які видавалось позивачеві як орендна плата може бути визначено як фуражне, оскільки було неналежної якості без будь-яких документів відповідності, отже орендна плата за 2009 та 2011 роки відповідно виплачена в меншому розмірі ніж передбачено договором. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним. Надали до суду письмові заперечення на позов, а також вказали, що позивач отримала орендну плату продукцією, про що свідчить її підписи у відомостях про видачу орендної плати. Щодо неналежної якості зерна то позивачем не надано належних та допустимих доказів, що зерно яке видавалось позивачці було нижчої якості, ніж зазначено у відомостях. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,60га на території Педосівської сільської ради Хмельницького району, що посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серія ЯЗ № 079325, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 010974300073 та земельної ділянки площею 1,86 га на території Педосівської сільської ради Хмельницького району, що посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серія ЯЗ № 079326, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 010974300074. [PERSON] та ТОВ «Поділля-Агросервіс» уклали договір оренди землі, відповідно до якого [PERSON] передала а ТОВ «Поділля-Агросервіс» прийняв в оренду земельну ділянку площею 2,46га, в т. ч. 1,86га рілля строком на 10 років. Договір зареєстрований в Хмельницькому районному відділі Хмельницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 24.11.2009р. за № 040874300006. Відповідно до п. 9 договору орендна плата становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і на дату укладення договору складає 1031,85грн. та вноситься відповідно до п. 11 договору до 31 грудня поточного року. Відповідно до відомості видачі орендної плати по Педосівській сільській раді за 2009 рік від 10.09.2009р. позивач отримала орендну плату в натуральній формі 923 кг. вартістю 877,07грн. За 2010 рік отримано орендну плату в грошовій формі в сумі 928,82грн. За 2011 рік згідно відомості від 15.08.2011р. позивач отримала орендну плату в натуральній формі 800кг пшениці за ціною 0,97грн. за 1кг., а всього 928,00грн. Позивач заперечує отримання орендної плати за 2012 рік в будь-якій формі, щодо виплати орендної плати зверталась усно до керуючого відповідача. В подальшому позивач листом 13.03.2013р. звернулась письмово до ТОВ «Поділля-Агросервіс» про розірвання договору оренди, оскільки орендна плата не виплачується в повній мірі, а також не переглядається розмір орендної плати. Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже в силу вимогу ч. 1 ст. 60 ЦПК України саме позивач зобовязаний довести підставу своїх вимог. Разом з тим позивачем не надано належних та допустимих доказів неналежної якості зерна виданого в 2009 та 2011 роках, не здобуто таких доказів і судом. Щодо посилання представника позивача на недотримання відповідачем вимог наказу Держкомстату від 27.07.1998р. № 263 «Про затвердження типових форм первинного обліку та Інструкції про порядок їх виготовлення, зберігання і застосування» та не видачі накладної типової форми М-20, то відповідно до наказу Держкомстату 15.12.2003 N 442 «Про визнання наказів такими, що втратили чинність» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 січня 2004 р. за N 36/8635), наказ Держкомстату від 27.07.1998р. № 263 «Про затвердження типових форм первинного обліку та Інструкції про порядок їх виготовлення, зберігання і застосування» визнаний таким, що втратив чинність. В якості систематичності несплати орендної плати позивач вказує, що за 2009,2011 року видане зерно в якості орендної плати було неналежної якості, а отже вартість його завищена, а тому існує недоплата за вказані роки, а також не виплачена орендна плата за 2012 рік. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (ст. 21 Закону). Тобто, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному на час укладення договору законодавству. Частиною 2 статті 23 Закону передбачено, орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. При цьому згідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України по справі № 146цс12 від 12.12.2012р. розірвання договору оренди землі можливе лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Відповідно до ст. 360-7ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] до ТОВ «Поділля-Агросервіс» про розірвання договору оренди земельної ділянки від 24.11.2009р. задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed