Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-12 00:00:00

10 квітня 2012 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на земельні ділянки, площею 4,69 га та 3,68 га, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. В подальшому змінила свої вимоги шляхом подання відповідної заяви, за якою просила визнати за нею право власності на вказану нерухомість в порядку спадкування після смерті бабусі [PERSON] на підставі закону. Вказувала, що 13 лютого 2002 року померла її бабуся [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на зазначені земельні ділянки. За свого життя бабуся склала заповіт, яким заповіла їй дані ділянки. Звернувшись до нотаріальної контори за оформленням спадщини за заповітом вона отримала розяснення про неможливість їх оформлення в такому порядку через невірне зазначення імені бабусі в заповіті: в ньому вона записана як Ефросиния, а в свідоцтві про смерть Фросина, а також заповіт був складений відносно земельної частки (паю), а спадкуванню підлягають земельні ділянки, виділені в натурі. Посилаючись на те, що вона згідно зі ст. 529 ЦК України є спадкоємицею першої черги спадкування за правом представлення і в установленому порядку прийняла спадщину, тому просила позов задовольнити і визнати за нею право власності на вказані вище земельні ділянки в порядку спадкування за законом. В судове засідання сторони не зявилися про його час та місце були повідомлені належним чином, надали заяви з проханням розглядати справу без їх участі, представник відповідача позов визнав та не заперечував проти його задоволення, а позивачка позов просила задовольнити. Представниця третьої особи також просила розглядати справу без її участі, а у вирішенні спору покладалася на розсуд суду. Суд, вважаючи за можливе провести розгляд справи за їх відсутності, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 13 лютого 2002 року в с. Новогригорівка Шевченківської сільської ради Жовтневого району померла бабуся позивачки [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на дві земельні ділянки, площею 4,69 га та 3, 68 га, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, що підтверджується Державним актом про право власності на земельні ділянки серії ІІІ-МК № 000829, виданим 19 лютого 2001 року Шевченківською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області. За свого життя вона склала заповіт, посвідчений 16 березня 2000 року секретарем виконкому Шевченківської сільської ради Жовтневого району, яким заповідала після смерті належну їй земельну частку (пай) в КСП ім. Маршала Жукова своїй онуці [PERSON] Проте позивачка, звернувшись в квітні 2012 року до нотаріальної контори за оформленням спадщини за заповітом отримала розяснення про неможливість оформлення спадщини на земельні ділянки в такому порядку, оскільки заповіт був складений на спадкове майно у виді земельної частки (паю), а спадкуванню після смерті [PERSON] підлягає земельні ділянки вже виділені в натурі. В той же час, відповідно до ст.ст. 525, 529-531, 549 ЦК України 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] спадщину прийняли дві її онуки [PERSON] та [PERSON] [PERSON] фактично проживала разом з померлою на час її смерті, а [PERSON] шляхом вступу в управління майном померлої. Наявність у неї Державного акту про право власності на землю та інших супутніх документів свідчить саме про такий факт. Вони відносяться до спадкоємців першої черги за правом представлення згідно зі ст. 529 ЦК України 1963 року, якою передбачено, що внуки та правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини нема в живих того з їх батьків, який би був спадкоємцем. Оскільки дочка померлої [PERSON] та їх мати [PERSON], будучи при житті, спадкувала б у першу чергу майно померлої матері. Однак вона померла в 1998 році, тому її діти [PERSON] та [PERSON] відносяться до спадкоємців першої черги за правом представлення. [PERSON], як спадкоємиця не претендує на спадщину бабусі у виді земельних ділянок, і відмовилася від неї на користь своєї сестри, що підтвердила своєю заявою на адресу суду. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивачка не має іншої можливості захистити своє право на майно та оформити право власності в порядку спадкування за заповітом, оскільки обєкт спадкування з часу складання спадщини вже трансформувався із земельної частки (паю) на конкретні земельні ділянки, виділені в натурі. В той же час, з досліджених під час розгляду справи доказів вбачається, що земельні ділянки належали за життя [PERSON] і після її смерті повинні перейти в порядку спадкування за законом до її спадкоємців. Оскільки в судовому засіданні знайшло своє підтвердження факт прийняття [PERSON] спадщини, а інша спадкоємиця не заперечує проти спадкування земельних ділянок своєю сестрою, тому її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved