Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-19 00:00:00

12.10.2012 року позивач ПАТ «Євроцемент Україна»звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, який уточнив 29.10.2012 року, надавши суду доповнення до позовної заяви. Свій позов в частині відшкодування матеріальних збитків позивач мотивує тим, що 19.01.2012 року в зміну з 20-00 години машиніст бульдозера (Т-170) -[PERSON] і машиніст екскаватора САТ 6р. - [PERSON] , отримавши змінне завдання виконували роботи по розвантаженню клінкера. Близько 21-00 години [PERSON] самовільно залишив місце роботи нібито для надання допомоги [PERSON], в якого на бульдозері ДЕТ-250 відмовив механізм управління поворотами. [PERSON] і [PERSON] самостійно прийняли рішення щодо буксирування бульдозера ДЕТ 250 на майданчик ділянки ДСТ. Здійснюючи буксирування відповідачі пошкодили кабіну і прилади управління бульдозера ДЕТ 250. Вартість ремонту бульдозера ДЕТ 250 складає 9 132 гривні. Позивач просить стягнути з відповідачів , які знаходились в нетверезому стані в солідарному порядку вказану суму в повному обсязі, оскільки протиправні дії ними вчинені під час виконання своїх трудових обов»язків. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтвердив суду обставини вказані вище та просив суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позов визнав частково і пояснив , що він не знаходився під час буксирування бульдозера в нетверезому стані і допускає , що міг спричинити збитки не більше , як на 200 гривень. Відповідач [PERSON] позов не визнав і пояснив , що будучи прийнятим на роботу бульдозеристом Т- 150, 5 розряду на прохання керівництва ПАТ «Євроцемент Україна»перейшов працювати бульдозеристом ДЕТ-250 без наказу про переведення і не маючи 6 розряду та дозволу працювати на бульдозері ДЕТ-250. Працював не маючи навиків роботи і всього другу зміну. 19.01.2012 року приблизно 21 години на бульдозері ДЕТ-250 відмовив механізм управління поворотами. Він повідомив про це диспетчеру, і [PERSON] , який працював на екскаваторі, ковшом відбуксирував його на майданчик ділянки ДСТ. Здійснюючи буксирування була пошкоджена кабіна і прилади управління бульдозера ДЕТ 250. [PERSON] заперечував факт перебування його у нетверезому стані під час роботи на будьдозері і зазначив, що він випив спиртові ліки від серця вже після інцеденту , щоб заспокоїтись. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі, вказавши що відповідач [PERSON] працював на бульдозері ДЕТ -250 за вказівкою керівництва ПАТ «Євроцемент Україна»не маючи на те належного дозволу. 19.01.2012 року за несприятливих погодних умов у бульдозера відмовив механізм управління поворотами. [PERSON] сповістив про це диспетчера - [PERSON], який дав вказівку відбуксирувати бульдозер до цеху для ремонту. [PERSON] ковшом відбуксирував бульдозер на майданчик ділянки ДСТ. Під час буксирування бульдозера екскаватором ковш з екскаватора відскочив та пошкодив задню фару бульдозера , зірвано кабіну бульдозера , що потребує незначних коштів для відремонтування. Представник стверджувала , що диспетчер сів за екскаватор та ковшом почав давити на кабіну бульдозера з метою посадити її на місце , чим міг пошкодити кабіну. Стосовно перебування [PERSON] та [PERSON] у стані спяніння під час виконання своїх трудових обовязків на 21 годину 19.01.2012 року , то цей факт спростовується пояснювальними записками та актами дослідження від 20.01.2012 року, де зазначено, що спиртні напої відповідачі вжили вже після поломки бульдозера. Суд, вислухавши пояснення пояснення представника позивача , відповідачів , представника відповідачів, враховуючи пояснення свідків , дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними і є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підставі ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Підстави, умови, порядок, межі та розмір матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну ними підприємству, установі, організації встановлені КЗпП України. З роз»яснень, які містяться у частині 2 пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.03.1997 року та № 12 від 03.12.1997 року) вбачається , що виходячи з вимог ст.15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов»язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об»єктивного з»ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з»ясувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов»язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника . Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов»язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. За змістом ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Таким чином, працівника можна притягнути до матеріальної відповідальності за наявності чотирьох юридичних фактів: порушення працівником трудових обовязків, наявність прямої дійсної шкоди, причинний зв'язок між порушенням і шкодою та вина працівника. Відсутність хоча б одного з цих факторів виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності. В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу №201 від 29.12.2010 року [PERSON] прийнятий на роботу машиністом екскаватора САТ 6 розряду (а.с.5,26.). Наказом № 385 від 7.10.2011 року [PERSON] прийнятий на роботу до ПАТ «Євроцемент - Україна»машиністом бульдозера (Т-170) 5 розряду (а.с. 4,27). З наданих копій реєсту видачі працівникам інструкцій робітникам цеху автотранспорта та інструкцій з охорони праці (а.с.48-49,50-51) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] отримали зазначені інструкції та були ознайомлені з ними . Відповідно до копій актів від 20.01.2012 року (а.с.7) [PERSON] в 2 години 20 хвилин пройшов освідоцтво на пристрої «Алконт 01 СУ»згідно якого встановлено, що в повітрі, що видихає [PERSON] містяться пари етилового спирту 0,6% промілє, (а.с.8) у [PERSON] - 1,1 % промілє. Згідно наказу №53-ЛС від 17.02.2012 року [PERSON] та [PERSON] звільнені з роботи за появу у нетверезому стані, п.7 ст.40 КЗпПУ (а.с.6). Сам факт звільнення з роботи відповідачів згідно п.7 ст.40 КЗпПУ не може слугувати доказом, що відповідачі були під час буксирування поломаного бульдозера у нетверезому стані, оскільки актом складеним позивачем (а.с.7,8) встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходилися в нетверезому стані 20.01.2012 року о 02 годині, тобто через пять годин після буксирування. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З витягу з протоколу №28 засідання профспілкового комітету ПАТ «Євроцемент Україна»від 17.02.2012 року встановлено, що на засіданні було постановлено «клопотати перед адміністрацією про зміну міри покарання [PERSON] та [PERSON] беручи до уваги крайню необхідність підприємства в кваліфікованих спеціалістах даної категорії , оскільки [PERSON] та [PERSON] не притягувались до дисциплінарної відповідальності (а.с.11). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З наданих довідок ПАТ «Євроцемент- Україна»вбачається, що середньомісячний заробіток [PERSON] складає 3 516,97 гривень, [PERSON] 2937,66 гривень (а.с.186,187). Як не вказано в позовній заяві , так і в судовому засіданні не добуто доказів , які конкретно порушення трудових обовязків допустив відповідач [PERSON], ступінь його вини та пропорційна частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. При цьому матеріальна відповідальність у трудовому праві має характер часткової відповідальності, коли кожна особа, винна в заподіянні шкоди, несе відповідальність лише за наслідками власних дій і відшкодовує збитки частково. Позивачем ні Актом здачі прийняття робіт №4 від 5 червня 2012 року на суму 9132 гривні (а.с.12-15) , ні висновком за матеріалами службової перевірки від 2.02.2012 року (а.с.101-103), не надано будь-яких достовірно допустимих доказів, які б свідчили про вину відповідача [PERSON] у виникненні цих збитків. Тверждення представника позивача , що вина бульдозериста [PERSON] в тому , що не доповів про поломку бульдозера керівництву не знайшла свого підтвердження , крім того суд не вбачає в цьому і причинного наслідку між завданою шкодою . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON]., [PERSON]та [PERSON] також не вказали на вину відповідача [PERSON] у заподіянні шкоди. Суд виходячи з наданих доказів рахує , що збитки підприємству заподіяні діями відповідача [PERSON] виходячи з слідуючого : [PERSON] вину визнав частково , в судовому засіданні при допитуванні свідків [PERSON], [PERSON] було встановлено , що при буксируванні екскаватором бульдозера [PERSON] було пошкоджено кабіну бульдозера та вийшло з ладу електрообладнання , буксирування не входило в коло виконання ним трудових обов»язків . Між буксируванням та збитками , існує причинний зв»язок , розмір якого підтверджено Актом (а.с.12). Голослівні твердження представника відповідачів [PERSON] в частині можливого пошкодження кабіни бульдозера та електрообладнання [PERSON] не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні , оскільки його дії були спрямовані лише посадку кабіни з метою транспортування бульдозера . Як роз'яснено в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»від 29 грудня 1992 року, під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. З огляду на те, що матеріалами справи не підтверджено , що [PERSON] знаходився в нетверезому стані під час буксирування бульдозера , то розмір матеріальної відповідальності згідно ст. 132 КЗпП України передбачається в межах середнього місячного заробітку , який складає 3 516,97 гривен. На підставі ч. 2 ст. 132 КЗпП України, матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача [PERSON] судові витрати пропорційно задаволених вимог.

Outcome: partial