Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до суду, просить стягнути з приватного підприємця [PERSON] на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2009 року по 06.06.2011 року в розмірі 19076 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 гривень, а також зобовязати приватного підприємця [PERSON] змінити запис до трудової книжки у відповідності до вимог п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, суду пояснив, що 30 жовтня 2009 року наказом №4 про припинення трудового договору відповідач звільнив його з роботи на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, але в день звільнення не видав трудової книжки, чим порушив вимоги ст. 47 КЗпП України. [PERSON] видав йому трудову книжку 18 травня 2010 року, яка не була належним чином оформлена. Трудовий договір №616 від 08.09.2006 року було знято з реєстрації в Рівненському районному центрі зайнятості 06.06.2011 року, після чого були посвідчені записи в трудовій книжці. Вказує, що у звязку з цим відповідачем були порушені вимоги п. 4.1 Інструкції про грядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці №58 від 29.07.1993 року, п. 4 ст. 235 КЗпП України. Відповідач [PERSON] та його представник проти позовних вимог [PERSON] заперечили. Зазначили, що у звязку з тим, що трудовий договір з [PERSON] був розірваний 30 жовтня 2009 року, але [PERSON] категорично відмовився від зняття трудового договору з реєстрації у Рівненському районному центрі зайнятості, відповідач у листопаді 2009 року звернувся у Рівненський районний суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог Рівненський районний центр зайнятості про визнання трудового договору від 01.09.2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та зареєстрованого Рівненським районним центром зайнятості 08.09.2006 року за №616 таким, що підлягає зняттю з реєстрації без присутності працівника. Він також неодноразово зертався до [PERSON] з проханням прибути до Рівненського районного центру зайнятості для зняття трудового договору з реєстрації. Однак, саме Позивач ухилявся від такого зняття трудового договору з реєстрації.Також зазначив, що вини у затримці видачі Позивачу трудової книжки у нього немає, оскільки обовязок по зберіганню трудової книжки працівників законодавство на нього не покладає, трудова книжка до моменту розірвання судового договору зберігалася у [PERSON] Представник залученого до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог Рівненського гайонного центру зайнятості в судовому засіданні пояснив, що Рівненський районний центр зайнятості не розриває трудові договори, укладені між фізичними особами та працівниками, а лише здійснює їх реєстрацію та зняття з реєстрації. Вказав, що в даному випадку оскільки чинне на той час законодавство не дозволяло знімати трудовий логовір з реєстрації без присутності працівника, який був звільнений за п. 6 ст. 36 КЗпП України, а [PERSON] відмовлявся добровільно поставити свої підписи у трудовому договорі для зняття його з реєстрації, Рівненський районний центр зайнятості не мав права знімати такий трудовий договір з реєстрації без присутності працівника. Заслухавши позивача, відповідача, представника третьої особи без самостійних вимог, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 01 вересня 2006 року між [PERSON] як фізичною особою та [PERSON] як працівником було укладено Трудовий договір. Вказаний трудовий договір був зареєстрований Рівненським районним центром зайнятості 08.09.2006 року за №616. Відповідно до зазначеного трудового договору [PERSON] повинен був виконувати роботу електромонтера з ремонту і обслуговування електрообладнання. 30 жовтня 2009 року наказом [PERSON] звільнено з роботи за п. 6 ст. 36 КЗпП України. Не погодившись із зазначеним наказом [PERSON] звернувся з позовом до суду. 07 травня 2010 року Рівненським міським судом Рівненської області позовні вимоги [PERSON] до приватного підприємця [PERSON] було задоволено частково: відмовлено в частині скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, стягнуто на користь [PERSON] аборгованість по заробітній платі в сумі 4555,68 грн., 3497,55 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. 13 вересня 2010 року Апеляційним судом Рівненської області рішення Рівненського міського суду Рівненської бласті від 07.05.2010 року в частині відмови [PERSON] у скасуванні наказу про звільнення та поновлення на роботі залишено без змін, а в частині стягнення змінено, збільшивши суму стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку до 4197,06 грн. Після прийняття вказаних судових рішень [PERSON] виплатив [PERSON] присуджені суми, що підтверджується Відомістю на виплату грошей №23 за жовтень 2009 року; платіжною відомістю №24 про виплату 18.05.2010 року заборгованості по заробітній платі, що утворилась станом на 30.10.2009 року; заявою [PERSON] про надіслання йому коштів поштовим переказом; Розрахунково-платіжною відомістю №13 від 22.09.2010року; Квитанцією про надіслання [PERSON] грошових коштів електронним поштовим переказом. Отже, [PERSON] отримав від Позивача відповідний середньомісячний заробіток за період з листопада 2009 року по травень 2010 року. Можливість стягнення середнього заробітку на користь працівника передбачено ст. 117 КЗпП України ( у випадку затримки розрахунку при звільненні), так і ст. 235 КЗпП України (у випадку затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу). Проте чинне законодавство не передбачає можливості стягнення з роботодавця середнього заробітку на користь працівника двічі за один і той же ж період, про що проситьПозивач. У листопаді 2009 року [PERSON] звернувся у Рівненський районний суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог Рівненський районний центр зайнятості про визнання трудового договору від 01.09.2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та зареєстрованого Рівненським районним центром зайнятості 08.09.2006 року за №616 таким, що підлягає зняттю з реєстрації без присутності працівника. Згідно зі ст. 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір між працівником і підприємцем повинен укладатись у письмовій формі. Такий договір повинен бути зареєстрований в державній службі зайнятості по місцю проживання підприємця в тижневий термін з моменту фактичного допуску працівника до виконання роботи (ст.241 КЗпП). Форма трудового договору між працівником і фізичною особою, що використовує найману працю, і Порядок реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою затверджені наказом Мінпраці від 08.06.2001 р. № 260. Відповідно до п. п. 6-9 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою затвердженого наказом Мінпраці від 08.06.2001 р. № 260, з наступними змінами та доповненнями, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статтім КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів повинна зняти трудовий договір з реєстрації, про що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. Записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, унесені фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчує їх печаткою. Відповідно до п. 2.20-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Мін'юсту України, Мінсоцзахисту населення України від 29.07.93 р. № 58 (зі змінами та доповненнями), трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників. Унесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, який зареєстрував трудовий договір, і засвідчуються його печаткою. Як пояснили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], Відповідач - [PERSON] попередив Позивача про необхідність зявитися до Рівненського районного центру зайнятості 30.10.2009 року з екземпляром трудового договору та трудовою книжкою. Як пояснив допитаний в судовому засіданні [PERSON] в якості свідка, за його згодою, [PERSON] 30 жовтня 2009 року зявився у Рівненський районний центр зайнятості з трудовою книжкою та трудовим договором. Коли було зроблено відповідні записи про припинення трудового договору у примірниках трудових договорів [PERSON] в присутності працівників Рівненського районного центру зайнятості категорично відмовився ставити в них свої підписи, що унеможливило зняття трудового договору з реєстрації та завірення працівником Рівненського районного центру зайнятості запису у трудовій книжці [PERSON] про його звільнення з роботи. Після цього [PERSON] залишив приміщення Рівненського районного центру зайнятості, а його трудова книжка - залишилася на столі працівника Рівненського районного центру зайнятості, у якого оформляли зняття з реєстрації трудового договору. Після цього працівники Рівненського районного центру зайнятості, в тому числі юрист центру зайнятості [PERSON], повідомили його, що не мають права залишати її в себе, а тому порадили забрати трудову книжку [PERSON] із собою. Аналогічні свідчення надав суду допитаний в якості свідка [PERSON], який 30.10.2009 року працював юристом у Рівненському районному центрі зайнятості. У судовому засіданні було досліджено витребувані із Рівненського районного суду Рівненської області матеріали цивільної справи №2-223 2011 року за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа без самостійних вимог Рівненський районний центр зайнятості про зняття з реєстрації трудового договору без присутності працівника, у яких містяться заперечення [PERSON], подані 15 грудня 2009 року до Рівненсько: районного суду Рівненської області, де зазначається: «30.10.2009 року, позивач ознайомив мене з наказом №4 про моє звільнення, та виплатив мені лише частину належних мені коштів в сумі 1638,88 грн. відвіз до Рівненського районного центру зайнятості та почав оформляти документи для розірвання трудового договору. На питання працівників Рівненського районного центру зайнятості, чи згідний я розірвати трудовий договір, я пояснив, що незгідний формулюванням мого звільнення в наказі.». 08.02.2011 року Рівненським районним судом Рівненської області було прийнято рішення у справі №2-223 2011 року за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа без самостійних вимог Рівненський районний центр зайнятості про зняття з реєстрації трудового договору без присутності працівника, яким визнано трудовий договір від 01.09.2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та зареєстрований Рівненським районним центром зайнятості 08.09.2006 року за №616 таким, що підлягає зняттю з реєстрації без присутності працівника. Як підтвердив сам [PERSON], після набрання вказаним судовим рішенням законної сили трудова в цей час перебувала вже в нього. [PERSON] також 19 жовтня 2010 року я звертався до Рівненського районного центру зайнятості із заявою про зняття трудового договору з реєстрації без присутності працівника. Проте листом №2255 від 28.10.2010 року Рівненський районний центр зайнятості повідомив йому, що такий трудовий договір буде знято з реєстрації після отримання з Рівненського районного суду рішення, яке набрало законної сили, про визнання трудового договору зареєстрованого Рівненським РЦЗ від 08.09.2006 року №616 таким, що підлягає зняттю з реєстрації без присутності працівника. 10 листопада 2010 року Позивач також звертався до [PERSON] з листом вирішити питання зняття з реєсттрації трудового договору та зявитися в районний центр зайнятості для проведення зняття з реєстрації трудового договору та внесення відповідних записів до трудової книжки. Проте Позивач на такий лист також не відреагував. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу. Проте в даному випадку суд не вбачає наявності вини Відповідача у невидачі трудової книжки (незасвідченні відповідних записів про звільнення у трудовій книжці), оскільки саме Позивач ухилявся від зняття трудового договору з реєстрації та внесення відповідних записів до його трудової книжки. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди може бути покладено на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відшкодування моральної шкоди можливе лише за наявності порушення прав працівника. В даному випадку внесення відповідних записів до трудової книжки [PERSON] проводилось у відповідності з вимогами чинного трудового законодавства, відповідними судовими рішеннями, а сам факт допущення порушення Відповідачем трудових прав Позивач ніякими доказами не підтверджує. Підтвердженням викладеного вище є позиція Пленуму Верховного Суду України, викладена у постанові № 4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно п. 13 якої обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповажений ним орган за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин. Крім того, відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. В даному випадку відповідні записи до трудової книжки [PERSON] було засвідчено 06.06.2011 року Рівненським районним центром зайнятості. Проте Позивач звернувся з позовом до Рівненського міського суду 30 листопада 2011 року, тобто з пропуском тримісячного строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України. При цьому не можуть братися до уваги покликання Позивача на те, що він звертався до Прокуратури та Територіальної інспекції з праці в Рівненській області, оскільки відповіді від вказаних органів він отримав ще до зняття трудового договору з реєстрації та засвідчення відповідних записів у його трудовій книжці Рівненським районним центром зайнятості, тобто 06.06.2011 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed