Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Генічеської міської ради, Генічеської ЖЕК, [PERSON], третя особа Генічеське БТІ, який мотивує тим, що йому належить [ADDRESS], що складає 12/25 частини від загальної площі, а інша 13/25 частини цього ж домоволодіння належить [PERSON]. Вважає, що така реєстрація частин не відповідає фактичним даним. Так рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 24.02.2011р. визнано за [PERSON] право власності на нерухоме майно - господарські будівлі: сіни «а», тамбур «а1», літню кухню «Б», гараж «Д», альтанку «Г», сарай «В» (частину), розташовані за адресою: [ADDRESS] Але відповідачі по справі Генічеська міська рада та КП ЖЕК-1 не включили ці обєкті нерухомості у договір купівлі-продажу квартири від 27.11.1991р., зазначивши у ньому, що продавець продав 12/25 частини житлового будинку. Позивач вважає, що ЖЕК-1 повинен був включити в договір господарські побудови: сіни, тамбур, літню кухню, гараж, бесідку та ? частину сараю «В», так як вони вже були побудовані та експлуатувались. Позивач просить суд визнати частково недійсною угоду купівлі-продажу квартири (12/25) від 27.11.1991р. за вищевказаною адресою, визнати фактично проданими покупцеві квартиру площею 34,6 кв. м. в тому числы житловою 26,1 кв.м. з господарськими побудовами та спорудами: сіні «а», тамбур «а1», літня кухня «Б», гараж «Д», бесідка «Г», ? частина сараю «В», встановити розрахунок ідеальних долей слідуючим чином: [PERSON] - 39/50 частини домоволодіння, [PERSON] - 11/50 частини, Генічеському ДБТ внести відповідні зміни. Крім того позивач просить визнати поважною причину пропуску строку позовної давності, так як про порушене право позивачу стало відомо після вступу в законну силу рішення Генічеського районного суду від 24.02.2011 р. яким визнано право власності на спірні господарські побудови. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просить позов задовольнити. Представники Генічеської міської ради, Генічеської ЖЕК в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечують проти задоволення позову. [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти позову заперечує вважає його необгрунтованим. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Генічеського ДБТІ в судовому засіданні проти позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників судового процесу, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст., ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів. В статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Суд вважає можливим визнати поважною причину пропуску строку позовної давності позивачем, так як про порушене право позивачу стало відомо після вступу в законну силу рішення Генічеського районного суду від 24.02.2011 р. яким визнано право власності на спірні господарські побудови за адресою: [ADDRESS] З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконкому Генічеської міської ради №398 від 05.11.1991р. надано дозвіл на продаж [PERSON] двокімнатної квартири [ADDRESS] як відповідальному квартиронаймачу, за погодженням з членами його родини Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27.11.1991р. Генічеська ЖЕК-1 продала квартиру, що складається з двох кімнат, [PERSON], загальна площа квартири 34,6м2, в тому числі житлова-26,1м2. Відповідно до рішення Генічеського районного суду від 24.02.2011р. визнано за [PERSON] право власності на нерухоме майно - господарські будівлі: сіни «а», тамбур «а1», літню кухню «Б», гараж «Д», альтанку «Г», сарай «В» (частину), розташовані за адресою: [ADDRESS] Всі підсобні приміщення побудовані [PERSON] до укладення договору купівлі-продажу від 27.11.91р., ст.132 ГКУССР: приналежністю являється річ, призначена служити головній речі та повязана з нею спільним господарським призначенням. Як правило, приналежність слідує долі головної речі. Якщо продана головна річ, то вважається, що відчуджується і приналежність. Відповідно до п.8 Постанови ПВС України N 7 від 04.10.91 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником. Згідно з п.12 вищевказаної постанови ПВС, при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жил.будинок про зміну часток суди повинні врахував, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку/жилих і підсобних його примі щень/ шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому міськради і за згодою решти учасників спільної власності. У даному випадку цього немає. Спорудження господарських будівель /сараїв, гаражів тощо / не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок. Оскільки підсобні приміщення є приналежністю головної речі (у даній справі - квартири), то до спірних правовідносин, слід застосувати: ст.132 ЦК України (1963р.), згідно якої приналежністю речі є річ, призначена служити головній речі і зв'язана з нею спільним господарським призначенням; приналежність наслідує долю головної речі, якщо в договорі або законі не встановлено інше; На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, як такі, що необґрунтовані.

Outcome: dismissed