Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Козелецького району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є спадкоємицею першої черги за законом після смерті своєї матері [PERSON]. Позивач прийняла спадщину, так як фактично вступила в управління майном, проте оформити право власності на успадковане домоволодіння № 9, що по вул. Чапаєва в с. Борсуків Козелецького району Чернігівської області, не має можливості, оскільки відсутнє свідоцтво про право власності на нього на імя [PERSON]. В судове засідання позивач не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за її відсутності. В судове засідання представник [PERSON] сільської ради Козелецького району Чернігівськоїобласті не зявився, причини неявки суду не повідомив. Від відповідача надійшла заява про можливість розгляду справи за його відсутності. Позов відповідачем визнається повністю. За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності позивачів та відповідача на підставі доказів, наявних в матеріалах справи та відповідно до ст. 197 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] померла 22 травня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до матеріалів спадкової справи, отриманих від Остерської районної державної нотаріальної контори, за життя [PERSON] заповіт не складала. Відомості щодо прийняття спадщини в матеріалах спадкової справи відсутні. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України. На час відкриття спадщини 22 травня 1999 року діяли норми ЦК УРСР в редакції 1963 року, тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми цього кодексу. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до довідки, виданої [PERSON] сільською радою [PERSON] вступила в управління спадковим майном до шести місяців після смерті своєї матері: проводила ремонт жилого будинку, сплачувала платежі. Таким чином, позивач відповідно до діючого на момент відкриття спадщини законодавства, прийняла її шляхом вступу в управління спадковим майном, що підтверджується викладеним вище. Відповідно до довідки, виданої [PERSON] сільською радою Козелецького району Чернігівської області, житловий будинок № 9 по вул. Чапаєва в с. Борсуків, по даним погосподарського обліку в сільській раді, був побудований та введений в експлуатацію в 1956 року за № 678. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. N 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Зважаючи на те, що житловий будинок, розташований за адресою вул. Чапаєва, буд. № 9, побудований і прийнятий в експлуатацію, зареєстрований в сільській раді, він може бути обєктом спадкування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Перешкодою в отриманні позивачем свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно є те, що за життя спадкодавцем не було оформлено правовстановлюючі документи на домоволодіння. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи обставини, викладені вище, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог в повному обсязі та визнати право власності за [PERSON] на домоволодіння № 9 по вул. Чапаєва в с. Борсуків Козелецького району Чернігівської області, а саме: житловий будинок (жила площа 19,9 м.кв.), веранда (дерево), сарай (дерево), навіс (дерево) - 2, уборна (дерево), огорожа, в порядку спадкування після смерті [PERSON] (померлої 22 травня 1999 року). Таким чином, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог в повному обсязі. В позовній заяві міститься клопотання не стягувати судові витрати з відповідача.

Outcome: approved