Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки в якому просить визнати останню такою , що втратила право користування квартирою № 6 по вул.. муз. [PERSON] 2 в с. Ковалівка Полтавського району. Позовні вимоги обґрунтовуються тим , що вона має право користування всією квартирою і відповідачка , яка тимчасово була вселена в її квартиру , у вказаному приміщенні не проживає без поважних причин більше 6 місяців. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали , просили задовольнити і надали свідчення аналогічні тим , що викладені у позовній заяві. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила , що вона була вселена в одну кімнату цієї квартири як і позивачка на законних підставах і тимчасово не проживає у вказаній квартирі з поважних причин , оскільки доглядає за своїми батьками похилого віку. Нею сплачуються всі платежі за утримання кімнати та квартири. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін , представника позивачки , представника третьої особи , свідків , вивчивши матеріали справи , суд приходить до висновку , що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав: Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків , встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. За змістом ст.ст.71,72 ЖК УРСР наймач може бути визнаний таким , що втратив право користування жилим приміщенням , якщо він відсутній за місце проживання без поважних причин понад шість місяців. Судом встановлено , що рішенням виконкому Полтавської районної ради від 22 лютого 1977 року № 89 позивачці було виділено кімнату площею 12.0 кв.м. на сім"ю із одного чоловіка в трьохкімнатній квартирі № 6 по вул.. муз. [PERSON] 2 в с. Ковалівка Полтавського району. Відповідачка також на законних підставах як вчитель зареєстрована та користується іншою однією кімнатою в цій квартирі. В подальшому позивачка почала користуватися другою кімнатою в цій квартирі і їй рішенням Ковалівської сільської ради Полтавського району було надано право на приватизацію 2/3 квартири. Звертаючись до суду з позовом як на підставу його задоволення позивачка посилається на ту обставину , що квартира перебуває в її користуванні в цілому і відповідачка без поважних причин більше шести місяців не проживає у вказаній квартирі. Проте вказані доводи позивачки не відповідають фактичним обставинам по справі , що встановлені в ході судового розгляду. Так як вбачається із матеріалів справи кімната у спірній квартирі була отримана відповідачкою як вчителем Ковалівської середньої школи і це приміщення є службовим. Відповідачка постійно працює у Полтавському обласному ліцеї інтернаті для обдарованих дітей із сільської місцевості ім.. [PERSON] , який розташований по вул.. муз. [PERSON] 4 в с. Ковалівка Полтавського району , тобто фактично в сусідньому з будинком в якому знаходиться спірна квартира , приміщенні. Згідно наданих відповідачкою довідок нею в повному обсязі сплачують витрати на утримання квартири та будинку. Батьки відповідачки мають вік відповідно 84 і 82 роки і зрозуміло потребують сторонньої допомоги. Крім того згідно медичної документації наданої відповідачкою , її мати перенесла ішемічний інсульт. Отже суд вважає беззаперечно встановленим той факт , що відповідачка тимчасово не проживає у виділеній їй кімнаті з поважних причин у зв"язку із необхідністю догляду за батьками похилого віку. Аналогічної позиції дотримується і Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 2 від 12 квітня 1985 року із наступними змінами та доповненнями Постановами Пленуму Верховного Суду України від 10 березня 1989 року № 2 , від 25 грудня 1992 року № 13 , від 25 травня 1998 року № 15. Так у п.10 постанови Пленум зазначає , що у справах про визнання особи такою , що втратила право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України) , необхідно з"ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їй поважності (перебування у відрядженні , у осіб , які потребують догляду , внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім"ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Посилання позивачка на положення ст.383 ЦК та ст.3 СК України є безпідставними оскільки вона не є власницею квартири і відповідачка не є членом її сім"ї. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом , звернутися до суду за захистом своїх порушених , невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів. Проте суд вважає , що позивачкою , яка на сумнівних правових підставах користуючись другою кімнатою в квартирі і не маючи жодних правових підстав щодо користування третьою кімнатою , не доведено суду в чому ж полягає порушення саме її прав з боку відповідачки в розумінні положень ст.3 ЦПК. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed