Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому вказав, що знаходився з позивачкою у зареєстрованому шлюбі, який 27 травня 2011 за рішенням суду був розірваний. Від шлюбу мають спільну з відповідачкою дитину - [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачкою по справі. Розпорядженням голови районної адміністрації був встановлений графік зустрічей позивача з сином, кожну середу з 16-00 год. до 20-00 год., а в суботу з 09-00 год. до 12-00 год. Позивач вказує, що з зими 2012 року відповідачка почала чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з сином, перешкоджає в зустрічах позивача із сином, тому він змушений звернутись до суду із позовом, за яким просить суд встановити йому наступний графік спілкування з сином: щомісячно, кожний вівторок та середу з 16-00 години, до ранку наступного дня, з обовязковим відведенням дитини до дитячого закладу, 2-гу та 4-ту пятницю щомісяця з 16-00 години на суботу і неділю цілодобово з обовязковим відведенням дитини до дитячого закладу в понеділок, в літній період, по домовленості з відповідачем, для оздоровлення сина [PERSON] встановити в липні та серпні по одному календарному тижню для поїздки на відпочинок. У судовому засіданні позивач та його представник наполягли на заявленому позові за вищевказаними підставами, а представник відповідача на позов заперечив, зазначаючи на те, що відповідач не чинила та не чинить перешкод позивачеві. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до положень ст.ст. 153 , 157 , 158 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Як передбачено ст. 159 СК України , якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних стосунків син проживає з відповідачкою, позивач батько дитини проживає окремо. Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району був визначений порядок побачень позивача з сином: кожну середу з 16-00 год. до 20-00 год., кожну суботу та неділю з 09-00 год. до 12-00 год. За поясненнями позивача суду, відповідачка створює йому перешкоди у спілкування із сином. І суду немає підстав не довіряти таким поясненням, бо вони узгоджуються із заявою відповідача від 05.06.2012 року, якою [PERSON] фактично заборонила за її відсутності видавати із дитячого садочка позивачеві їх сина. Про перешкоди у спілкуванні із дитиною, вчинені відповідачем позивачу, повідомив суду і допитаний в якості свідка [PERSON] З викладеного суд доходить обґрунтованого висновку про те, що відповідачка чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з сином, не мотивуючи свої такі дії. Проте, в матеріалах справи містяться позитивні характеристики позивача. Стороною ж відповідача суду не було надано переконливих, належних та допустимих доказів того, що спілкування позивача - батька дитини сказалось чи може сказатися негативно на психіці дитини сторін чи будь-яким іншим чином негативно впливатиме на неї. З огляду на наведені вище положення закону позивач не тільки має право на участь у вихованні сина і право особистого спілкування з ним, але й зобовязаний це робити. Визначаючи спосіб участі позивача у вихованні малолітнього сина сторін, суд враховує висновок органу опіки та піклування, а також заявлені позовні вимоги, за якими позивач просить суд встановити систематичні побачення з сином: - щомісячно, кожного вівторка та середи с 16-00 години до ранку наступного дня, - щомісячно, другу та четверту пятницю з 16-00 години до ранку наступного дня, - щомісячно, другу та четверту суботу та неділю цілодобово до ранку наступного понеділка, і з яких вбачається, що позивач не просить про побачення з дитиною, термін яких може зачепити права та інтереси відповідачки, якій залишається більший термін спілкування с дитиною. Тому, на думку суду, вказані вимоги є обґрунтованими і вони будуть відповідати інтересам дитини та не порушать і прав відповідачки, зважаючи на постійне проживання малолітнього саме з нею. Проте інші заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зважаючи на те, що половина від щорічної тарифної відпустки за чинним трудовим законодавством становить не 14, а 12 днів, тобто менше ніж два календарних тижня. Отже, сторони мають рівне право на такий відпочинок з дитиною влітку, відповідно, проведення з дитиною спільного відпочинку має бути надане відповідачу не протягом двох календарних тижнів, а протягом 12 днів. На підставі викладеного,

Outcome: partial