Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-26 00:00:00

Заступник прокурора Києво-Святошинського району Київської області звернувся до суду в інтересах держави в особі: Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Головного управління Держкомзему у Київської області до [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] про визнання протиправним рішення сільської ради, скасування державної реєстрації державного акту на право приватної власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку за державою, витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. Заступник прокурора Києво-Святошинського району Київської області в позові просив: Визнати протиправними і скасувати рішення [PERSON] сільської ради № 65/15 від 30.08.2008 року, яким надано дозвіл на складання проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га в с. Лісники, вул. Підлісна, б/н, [PERSON] Визнати протиправними і скасувати рішення [PERSON] сільської ради № 66/33 від 10.10.2008 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га в с. Лісники, вул. Підлісна, б/н. Скасувати реєстрацію Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 685956 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, який виданий гр. [PERSON] Визнати за державою в особі Києво-Святошинської районної державної адміністрації право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована в с. Лісники, вул. Підлісна, б/н, з кадастровим номером 3222484500:03:001:0034, експертною грошовою оцінкою 451 250 грн. Витребувати на користь держави в особі Києво-Святошинської районної державної адміністрації з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована в с. Лісники, вул. Підлісна, б/н, з кадастровим номером 3222484500:03:001:0034, експертною грошовою оцінкою 451 250 грн. Свої вимоги мотивує тим, що він, заступник прокурора Києво-Святошинського району Київської області звертається з даною позовною заявою до суду у зв'язку з порушенням інтересів держави, а саме: порушення принципів регулювання земельних відносин, передбачених ст. 14 Конституції України. Перевіркою прокуратури Києво-Святошинського району законності відведення у власність громадян земельних ділянок на території [PERSON] сільської ради встановлено наступне. Рішенням 23 сесії [PERSON] сільської ради 5-го скликання № 65/15 від 30.08.2008 року надано дозвіл на складання проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 25 га в с. Лісники, вул. Підлісна, б/н, [PERSON] Рішенням 24 сесії [PERSON] сільської ради 5-го скликання № 66/33 від 10.10.2008 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 25 га в с. Лісники, вул. Підлісна, б/н. Вказані рішення прийняті всупереч вимогам чинного законодавства з наступних підстав. Так, статтею 32 Лісового кодексу України визначені повноваження районних державних адміністрацій у сфері лісових відносин. Відповідно до даної статті Кодексу районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території, зокрема, забезпечують реалізацію державної політики у сфері лісових відносин, передають у власність, надають у постійне користування для не лісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення та припиняють права користування ними. Розпорядженням голови Києво-Святошинської РДА [PERSON] № 854 від 02.11.06 затверджено проект землеустрою щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП «Боярська лісова дослідна станція» (відокремлений підрозділ національного аграрного університету) та передачі її до земель запасу (землі комунальної власності) в межах с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області. На підставі даного розпорядження припинено право постійного користування земельною ділянкою Боярської ЛДС площею 9,7999 га (ліси І групи, вкриті лісом) у зв'язку з добровільною відмовою, без зміни цільового призначення. Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.02.2010 року по справі № 21/111 за позовом міжрайонного природоохоронного прокурора Київської області в інтересах держави в особі: Кабінету міністрів України, Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель в Київській області до Києво-Святошинської районної державної адміністрації, треті особи: національний університет біоресурсів і природокористування, відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів та природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» про визнання недійсним розпорядження, позов задоволений повністю. Визнано недійсним розпорядження голови Києво-Святошинської РДА [PERSON] № 854 від 02.11.06 «Про затвердження проекту землеустрою щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП «Боярська лісова дослідна станція» (відокремлений підрозділ національного аграрного університету) та передачі її до земель запасу (землі комунальної власності) в межах с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області». В розпорядженні Кабінету Міністрів України від 10.04.08 № 610-р «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками» зазначено, що з метою недопущення фактів порушення інтересів держави і суспільства під час відчуження та зміни цільового призначення земельних лісових ділянок (далі - ділянки) Мінприроди, Мінагрополітики, Міноборони, Держкомлісгоспу та Держкомзему до законодавчого врегулювання питань запобігання зловживанням у цій сфері: зупинити прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення; відкликати раніше надану згоду на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення у разі, коли місцевими органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування не прийнято відповідні рішення або коли за результатами перевірки встановлено, що такі рішення прийняті з порушенням вимог законодавства; подати у триденний строк Кабінетові Міністрів України пропозиції про внесення змін до Земельного ( 2768-14 ) та Лісового ( 3852-12) кодексів України стосовно удосконалення процедури розпорядження ділянками. Таким чином, сесія [PERSON] сільської ради прийняла оскаржувані рішення без наявності на те правових підстав. Цільове призначення земельної ділянки, яка надана у власність [PERSON], на підставі рішення 24 сесії [PERSON] сільської ради 5-го скликання № 66/33 від 10.10.2008 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 25 га в с. Лісники, вул. Підлісна, б/н - для ведення лісового господарства. Згідно ч. 1 ст. 55 Земельного кодексу України, до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Згідно п. 4 даної статті зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. При проведенні прокуратурою району перевірки встановлено, що в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 25 га в с. Лісники, вул. Підлісна, б/н, відсутній позитивний висновок Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, який є органом виконавчої влади та в повноваженнях якого надавати відповідні висновки. Разом з цим, у зазначеному проекті є висновок Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області № 06-13/7195 від 07.10.2008 року. Умовами дійсності даного висновку є отримання погодження культурної спадщини, згідно Доручення Президента України від 17.04.2008 року № 1-1/852, отримання акту технічного обстеження зелених насаджень, згідно наказу Міністерства навколишнього природного середовища України від 05.11.2004р. № 4343 «Про затвердження Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок», внесення відповідного коригування в генплан [PERSON] сільської ради. Отже, в ході перевірки даних про те, що виконані умови висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області № 06-13/7195 від 07.10.2008 року не здобуто. Таким чином, рішення сесії [PERSON] сільської ради, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 25 га в с. Лісники, вул. Підлісна, б/н, прийняте в порушення вимог ст. 20 Земельного кодексу України та є підставою для прийняття наслідків, передбачених п. «а» ст. 21 Земельного кодексу України, а саме, визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Акти органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). На підставі рішення 24 сесії [PERSON] сільської ради 5-го скликання № 66/33 від 10.10.2008 року гр. [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 685956 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 3222484500:03:001:0034, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010832900166. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Отже, [PERSON] отримав правопосвідчувальний документ на земельну ділянку з порушенням вимог законодавства. Згідно п. 3.10 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43, при визнанні недійсним рішення, розпорядження, угоди, тощо, на підставі якої виданий акт, останній підлягає поверненню органу, що його видав. З урахуванням цього визнання акта незаконним у судовому порядку не вимагається. Даної позиції придержується президія Вищого господарського суду України в своїх Рекомендаціях від 02.02.2010 року № 04-06/16 «Про практику застосування господарськими судами земельного законодавства». Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Угоди, укладені з порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішеннями суду (ст. 210 Земельного кодексу України). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 153 Земельного кодексу України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 387 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право власності держави на спірну земельну ділянку передбачено ст. ст. 8, 32 Лісового кодексу України. Земельні ділянки вибули з державної власності всупереч законодавству та волі держави в особі уповноважених на органів, що дає підстави для пред'явлення вимог про витребування їх із чужого незаконного володіння. Така ж позиція висвітлена в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Охорона земель здійснюється через відповідні спеціально уповноважені державні органи, органи місцевого самоврядування та органи державної виконавчої влади відповідно до закону. Згідно положенням ст. 188 Земельного кодексу України, ст.ст. 2, 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Головне управління Держкомзему у Київській області. Відповідно до статті 32 Лісового кодексу України, районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території, забезпечують реалізацію державної політики у сфері лісових відносин. Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади, яким в даному випадку є Києво-Святошинська районна державна адміністрація. Враховуючи, що оспорюваними рішеннями сільської ради, державним актом на право власності на земельну ділянку та договором купівлі-продажу даної земельної ділянки порушено інтереси держави, захист яких покладено на органи прокуратури ст. 121 Конституції України, Законом України «Про прокуратуру», ст. 45 ЦПК України, заступник прокурора Києво-Святошинського району звертається до суду з цим позовом на захист інтересів держави в особі Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Головного управління Держкомзему у Київській області. При цьому порушення інтересів держави полягає в тому, що відбулось незаконне вибуття із власності держави земельної ділянки, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України. Відповідач - [PERSON] сільська рада проти позову заперечує. Вважає, що у задоволенні позовних вимог заступника прокурора має бути повністю відмовлено у звязку з їх незаконністю, безпідставністю та невідповідністю фактичним обставинам справи, що підтверджується наступним. В обґрунтування позовних вимог заступник прокурора посилається на рішення Господарського суду м. Києва від 04.02.2010 р. по справі № 21/111, яким визнано недійсним розпорядження Голови Києво-Святошинської РДА № 854 від 02.11.2006 року про припинення права постійного користування земельною ділянкою Боярської ЛДС площею 9,7999 га (ліси I групи, вкриті лісом) у звязку з добровільною відмовою та передачі цієї земельної ділянки до земель запасу в межах с. Лісники (землі комунальної власності) (далі «Розпорядження»). Спірна земельна ділянка є складовою частиною земельної ділянки 9,7999 га, яка передана в комунальну власність територіальної громади с. Лісники на підставі зазначеного Розпорядження. Проте, постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2010 року по справі № 21/111 рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2010 року по цій справі скасовано, провадження у справі припинено відповідно до п.1 частини 1 статті 80 ГПК України, тобто з підстав того, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України. Разом з тим, [PERSON] сільською радою з клопотанням про відновлення розгляду справи подано до суду копію постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.05.2011 року по справі № 2а-10762/10/2670, а також копію ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2012 р. по цій же справі № 2а-10762/10/2670. Зазначеними вище судовими рішеннями в порядку адміністративного судочинства підтверджено законність Розпорядження, оскільки Міжрайонному природоохоронному прокурору відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо скасування Розпорядження, а також відмовлено в задоволенні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. Таким чином, Розпорядження на цей час є чинним, законність якого підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили 20 березня 2012 року. Відповідно до статті 387 Цивільного процесуального кодексу України лише власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За таких обставин, позовні вимоги заступника прокурора в частині витребування спірної земельної ділянки на користь держави в особі Києво-Святошинської районної державної адміністрації ніяким чином не можуть бути задоволені, оскільки ця ділянка згідно Розпорядженню на законних підставах вибула з державної власності та набула статусу комунальної власності (власності територіальної громади с. Лісники) у складі земельної ділянки загальною площею 9,7999. Крім того, відповідно до статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Аналогічна правова норма закріплена статтею 155 Земельного кодексу України. Очевидно, що субєкт оскарження рішень [PERSON] сільської ради прокурор не має підстав висувати позовні вимоги в інтересах держави в особі Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Головного управління Держкомзему у Київській області, оскільки зазначені вище державні органи не були власниками спірних земельних ділянок на дату прийняття рішень [PERSON] сільською радою. Заступник прокурора обґрунтовує позовні вимоги також положеннями, викладеними у розпорядженні Кабінету Міністрів України від 10.04.08 № 610-р «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками», якими зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення земельних лісових ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення. Тому, на думку прокурора, [PERSON] сільська рада «прийняла оскаржувані рішення без наявності на те правових підстав». З такими доводами заступника прокурора погодитися не можна, оскільки: по-перше, посилання на вказане розпорядження КМ України № 610-р від 10.04.2008 р. є необґрунтованим з огляду на встановлений ст. 8 Конституції України ( в редакції станом на 30.08.2008 р. дату прийняття спірного рішення [PERSON] сільської ради) принцип верховенства права. Принцип верховенства права означає визначальну роль закону в правовій системі, зокрема, - в системі джерел права, його вищу юридичну силу у відношенні підзаконних актів. Порядок розпорядження земельними ділянками встановлено, зокрема, Земельним кодексом України, Лісовим кодексом України, Законом України «Про землеустрій». Розпорядження КМУ № 610-р від 10.04.2008 р. як підзаконний нормативно-правовий акт приймається на підставі Конституції та законів України та не може їм суперечити. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Враховуючи, що Верховною Радою України не ухвалювалися відповідні зміни до земельного законодавства, доводи заступника прокурора в цій частині є необґрунтованими; згідно зі змісту Розпорядження Києво-Святошинської РДА № 854 від 02.11.2006 р. не вбачається, що земельна ділянка площею 9,7999 га передається у комунальну власність територіальної громади с. Лісники для ведення лісового господарства. Обґрунтовуючи незаконність рішення [PERSON] сільської ради від 10.10.2008 року заступник прокурора посилається на те, що цільове призначення земельної ділянки, яка передана у власність відповідача фізичної особи для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, було для ведення лісового господарства. Тому, на думку заступника прокурора, [PERSON] сільська рада затвердила відповідний проект землеустрою спірним рішенням з порушенням вимог ст. 20 Земельного кодексу України, а саме, - без отримання висновку органів державної виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. З такими доводами погодитися неможливо з огляду на наступні обставини. До передачі зазначеної земельної ділянки (9,7999 га) до земель запасу с. Лісники згідно з розпорядженням Голови Києво-Святошинської райдержадміністрації № 132 від 14.04.2003 р. «Про виготовлення державних актів на право постійного користування землею Боярській лісовій дослідній станції Національного аграрного університету» (далі «Розпорядження № 132) спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні ДП НАУ «Боярська лісова дослідна станція» у складі земель загальною площею 6694,7 га. Згідно Розпорядження № 132 земельна ділянка надавалася у постійне користування Боярській ЛДС останній без зазначення категорії землі («лісогосподарське призначення») та мети використання (для потреб лісового господарства). Відповідно до ст.5 Лісового кодексу, ст.55 Земельного кодексу ( в редакції на дату прийняття Розпорядження №132) до земель лісового фонду відносяться землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Відповідно до ч.3 ст.1 Лісового кодексу України, усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них становлять лісовий фонд України та перебувають під охороною держави. Таким чином, вкриті лісовою рослинністю землі не мають автоматично вважатися землями лісогосподарського призначення за відсутністю відповідного рішення про встановлення цільового призначення, оскільки відповідно до ч.2.ст.9 Лісового кодексу України, ч.1 ст.57 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент передачі цих земель Боярській ЛДС) земельні ділянки лісового фонду за рішенням повноважних органів надаються у постійне користування спеціалізованим лісогосподарським підприємствам не тільки для ведення лісового господарства, а й для «спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Державний землекористувач Дочірнє підприємство «Боярська ЛДС», а також його державний засновник та власник Національний аграрний університет Кабінету Міністрів України ще у 2005-2006 роках, тобто до прийняття і Розпорядження Києво-Святошинської РДА від 02.11.2006 року, і до прийняття спірних рішень [PERSON] сільською радою встановили, що земельні ділянки на майбутнє не будуть використовуватися для потреб лісового господарства, що підтверджується відповідними доказами, які надаються суду: 1)Витягом з протоколу № 8 засідання вченої ради Національного аграрного університет від 05.04.2006 р., згідно змісту якого вбачається, що вченою радою погоджено передачу земельної ділянки 9,7999 га до земель запасу [PERSON] сільської ради «для потреб територіальної громади», а не для ведення лісового господарства; 2)розрахунком збитків лісогосподарського виробництва по Боярській ЛДС на суму 684\~317,2 грн.; 3)рахунком Боярської ЛДС № 1349 від 25.04.2006 року на сплату збитків лісогосподарського виробництва на суму 684\~317,2 грн.; 4)платіжним дорученням № 2 від 05 травня 2006 року на сплату збитків лісогосподарського виробництва на суму 684\~317,2 грн. Відповідно до ст.ст.156, 207 Земельного кодексу України ( в редакції, що діяла на дату прийняття спірних рішень) відшкодуванню на користь землевласників чи землекористувачів підлягають збитки та втрати, повязані із вилученням (викупом) сільськогосподарських, лісових земель для подальшого використання їх для потреб, не повязаних з сільськогосподарським та лісогосподарським виробництвом. Крім того, листом Київського обласного управління лісового господарства від 20 жовтня 2006 року вих. № 01-4/1014 погоджено передачу земельної ділянки 9,8 га до земель запасу [PERSON] сільської ради (Хотівська сільська рада вказана у листі помилково). Розпорядження Києво-Святошинської РДА № 854 від 02.11.2006 р. не містить жодної вказівки, що земельна ділянка площею 9,7999 га, до складу якої входить й спірна ділянка, має як цільове «лісогосподарське призначення». За таких обставин [PERSON] сільська рада на XXII сесії V скликання 26.07.2008 року прийняла рішення № 61/1, згідно якому було вирішено: 1.Використовувати під житлову забудову земельну ділянку загальною площею 9,7999 га, яка знаходиться в комунальній власності територіальної громади с. Лісники на підставі розпорядження голови Києво-Святошинської РДА № 854 від 02.11.2006 року. Уповноважити голову [PERSON] сільської ради [PERSON] внести відповідне коригування до містобудівної документації. Відповідне коригування було внесено, в тому числі, за підписом керівника ([PERSON]М.) та печаткою відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської РДА. За рахунок саме цих земель та враховуючи, що розмежування земель державної і комунальної власності у 2008 році не відбулося, були прийняті аналогічні спірному рішення XXIII сесії V скликання [PERSON] сільської ради, тобто у повній відповідності з п.12 Розділу X Перехідних положень ЗК: «12. До розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями …в межах населених пунктах здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади…» Надання земельних ділянок 16 громадянам, в тому числі відповідачеві фізичній особі, відбувалося у повній відповідності до вимог ст.ст. 40,118 Земельного кодексу України щодо порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, в тому числі з отриманням погоджень всіх повноважних органів, передбачених ч.9 ст.118 ЗК України. Відповідно до ст. 39 Земельного кодексу України (ЗК) використання земель житлової та громадської забудови здійснюється на підставі не тільки генерального плану, а й іншої містобудівної документації. Аналогічні положення щодо планування територій на місцевому рівні визначені у ст. 10 Закону України (ЗУ) «Про планування і забудову територій» із зазначенням, що «…Містобудівна документація затверджується відповідною місцевою радою…». Визначення поняття «містобудівна документація» міститься у ст. 17 ЗУ «Про основи містобудування»: «Містобудівна документація затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій… Розробка містобудівної документації здійснюється проектними організаціями, іншими юридичними особами, які мають ліцензії на виконання відповідних робіт, що видаються в порядку, встановленому законодавством…» Містобудівна документація у вигляді проекту землеустрою була розроблена ліцензованою юридичною особою ТОВ «Глобус Альянс» та містила текстові та графічні матеріали, завірені печаткою [PERSON] сільради та підписом голови сільради на підставі рішення повноважного органу XXIII сесії V скликання [PERSON] сільської ради, Таким чином, законодавством передбачені альтернативні документи, на підставі яких використовується земля. Що стосується позовних вимог в частині скасування реєстрації Державного акту, виданого відповідачеві фізичній особі на підставі спірного рішення [PERSON] сільської ради від 10.10.2008 року, та решти позовних вимог (визнання за державою в особі Києво-Святошинської РДА права власності на спірну земельну ділянку, витребування з незаконного володіння спірної земельної ділянки на користь держави в особі Києво-Святошинської РДА) слід зазначити наступне. Статтею 143 Земельного кодексу України передбачений виключний перелік підстав для примусового припинення прав на земельну ділянку. За наявності законного та чинного Розпорядження Києво-Святошинської РДА № 854 від 02.11.2006 р., а також законних та чинних рішень [PERSON] сільської ради від 30.08.2008 р. та 10.10.2008 р. цілком очевидно, що жодна з перелічених підстав не може бути застосована для припинення права власності на земельну ділянку кінцевого землевласника відповідача. Виходячи зі складу позивачів (державні органи), інтереси яких представляє прокурор, а також враховуючи, що на час прийняття оскаржуваних рішень землі перебували у комунальній власності територіальної громади с. Лісники, вбачається, що не існує жодного порушення прав або інтересів позивачів прийнятими рішеннями [PERSON] сільської ради. Таким чином, заступник прокурора не надав доказів про порушення прав позивачів, тому є безпідставним звернення до суду з відповідним позовом, оскільки за відсутністю порушеного права немає й підстав для його поновлення. В судовому засіданні представник прокуратури позов підтримав. Представники позивачів в судове засідання не зявились. Про час та місце розгляду справи належним чином попереджені. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] сільської ради проти позову заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи належним чином попереджена. Суд заслухавши представника прокуратури, представник відповідача [PERSON] сільської ради, дослідивши матеріали справи, знаходить, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Рішенням 23 сесії [PERSON] сільської ради 5-го скликання № 65/15 від 30.08.2008 року надано дозвіл на складання проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 25 га в с. Лісники, вул. Підлісна, б/н, [PERSON] Рішенням 24 сесії [PERSON] сільської ради 5-го скликання № 66/33 від 10.10.2008 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 25 га в с. Лісники, вул. Підлісна, б/н. На підставі рішення 24 сесії [PERSON] сільської ради 5-го скликання № 66/33 від 10.10.2008 року гр. [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 685956 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 3222484500:03:001:0034, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010832900166. Порушень прав держави при цьому не допущено. Розпорядженням голови Києво-Святошинської РДА [PERSON] № 854 від 02.11.06 затверджено проект землеустрою щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП «Боярська лісова дослідна станція» (відокремлений підрозділ національного аграрного університету) та передачі її до земель запасу (землі комунальної власності) в межах с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області. На підставі даного розпорядження припинено право постійного користування земельною ділянкою Боярської ЛДС площею 9,7999 га (ліси І групи, вкриті лісом) у зв'язку з добровільною відмовою, без зміни цільового призначення. Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.02.2010 року по справі № 21/111 за позовом міжрайонного природоохоронного прокурора Київської області в інтересах держави в особі: Кабінету міністрів України, Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель в Київській області до Києво-Святошинської районної державної адміністрації, треті особи: національний університет біоресурсів і природокористування, відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів та природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» про визнання недійсним розпорядження, позов задоволений повністю. Визнано недійсним розпорядження голови Києво-Святошинської РДА [PERSON] № 854 від 02.11.06 «Про затвердження проекту землеустрою щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП «Боярська лісова дослідна станція» (відокремлений підрозділ національного аграрного університету) та передачі її до земель запасу (землі комунальної власності) в межах с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області». Спірна земельна ділянка є складовою частиною земельної ділянки 9,7999 га, яка передана в комунальну власність територіальної громади с. Лісники на підставі зазначеного Розпорядження. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2010 року по справі № 21/111 рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2010 року по цій справі скасовано, провадження у справі припинено відповідно до п.1 частини 1 статті 80 ГПК України, тобто з підстав того, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України. Таким чином, Розпорядження на цей час є чинним, законність якого підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили 20 березня 2012 року. За таких обставин, позовні вимоги заступника прокурора в частині витребування спірної земельної ділянки на користь держави в особі Києво-Святошинської районної державної адміністрації ніяким чином не можуть бути задоволені, Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.05.2011 року по справі № 2а-10762/10/2670 та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2012 р. по цій же справі № 2а-10762/10/2670 в порядку адміністративного судочинства підтверджено законність Розпорядження, оскільки Міжрайонному природоохоронному прокурору відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо скасування Розпорядження, а також відмовлено в задоволенні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. Таким чином, Розпорядження на цей час є чинним, законність якого підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили 20 березня 2012 року. Відповідно до статті 387 Цивільного процесуального кодексу України лише власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За таких обставин, позовні вимоги заступника прокурора в частині витребування спірної земельної ділянки на користь держави в особі Києво-Святошинської районної державної адміністрації ніяким чином не можуть бути задоволені, оскільки ця ділянка згідно Розпорядженню на законних підставах вибула з державної власності та набула статусу комунальної власності (власності територіальної громади с. Лісники) у складі земельної ділянки загальною площею 9,7999. Посилання на вказане розпорядження КМ України № 610-р від 10.04.2008 р. є необґрунтованим з огляду на встановлений ст. 8 Конституції України ( в редакції станом на 30.08.2008 р. дату прийняття спірного рішення [PERSON] сільської ради) принцип верховенства права. Принцип верховенства права означає визначальну роль закону в правовій системі, зокрема, - в системі джерел права, його вищу юридичну силу у відношенні підзаконних актів. Порядок розпорядження земельними ділянками встановлено, зокрема, Земельним кодексом України, Лісовим кодексом України, Законом України «Про землеустрій». Розпорядження КМУ № 610-р від 10.04.2008 р. як підзаконний нормативно-правовий акт приймається на підставі Конституції та законів України та не може їм суперечити. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Враховуючи, що Верховною Радою України не ухвалювалися відповідні зміни до земельного законодавства, доводи заступника прокурора в цій частині є необґрунтованими. Згідно зі змісту Розпорядження Києво-Святошинської РДА № 854 від 02.11.2006 р. не вбачається, що земельна ділянка площею 9,7999 га передається у комунальну власність територіальної громади с. Лісники для ведення лісового господарства. До передачі зазначеної земельної ділянки (9,7999 га) до земель запасу с. Лісники згідно з розпорядженням Голови Києво-Святошинської райдержадміністрації № 132 від 14.04.2003 р. «Про виготовлення державних актів на право постійного користування землею Боярській лісовій дослідній станції Національного аграрного університету» (далі «Розпорядження № 132) спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні ДП НАУ «Боярська лісова дослідна станція» у складі земель загальною площею 6694,7 га. Згідно Розпорядження № 132 земельна ділянка надавалася у постійне користування Боярській ЛДС останній без зазначення категорії землі («лісогосподарське призначення») та мети використання (для потреб лісового господарства). Відповідно до ст.5 Лісового кодексу, ст.55 Земельного кодексу ( в редакції на дату прийняття Розпорядження №132) до земель лісового фонду відносяться землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Відповідно до ч.3 ст.1 Лісового кодексу України, усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них становлять лісовий фонд України та перебувають під охороною держави. Таким чином, вкриті лісовою рослинністю землі не мають автоматично вважатися землями лісогосподарського призначення за відсутністю відповідного рішення про встановлення цільового призначення, оскільки відповідно до ч.2.ст.9 Лісового кодексу України, ч.1 ст.57 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент передачі цих земель Боярській ЛДС) земельні ділянки лісового фонду за рішенням повноважних органів надаються у постійне користування спеціалізованим лісогосподарським підприємствам не тільки для ведення лісового господарства, а й для «спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Державний землекористувач Дочірнє підприємство «Боярська ЛДС», а також його державний засновник та власник Національний аграрний університет Кабінету Міністрів України ще у 2005-2006 роках, тобто до прийняття і Розпорядження Києво-Святошинської РДА від 02.11.2006 року, і до прийняття спірних рішень [PERSON] сільською радою встановили, що земельні ділянки на майбутнє не будуть використовуватися для потреб лісового господарства, що підтверджується: 1)Витягом з протоколу № 8 засідання вченої ради Національного аграрного університет від 05.04.2006 р., згідно змісту якого вбачається, що вченою радою погоджено передачу земельної ділянки 9,7999 га до земель запасу [PERSON] сільської ради «для потреб територіальної громади», а не для ведення лісового господарства; 2)розрахунком збитків лісогосподарського виробництва по Боярській ЛДС на суму 684\~317,2 грн.; 3)рахунком Боярської ЛДС № 1349 від 25.04.2006 року на сплату збитків лісогосподарського виробництва на суму 684\~317,2 грн.; 4)платіжним дорученням № 2 від 05 травня 2006 року на сплату збитків лісогосподарського виробництва на суму 684\~317,2 грн. Відповідно до ст.ст.156, 207 Земельного кодексу України ( в редакції, що діяла на дату прийняття спірних рішень) відшкодуванню на користь землевласників чи землекористувачів підлягають збитки та втрати, повязані із вилученням (викупом) сільськогосподарських, лісових земель для подальшого використання їх для потреб, не повязаних з сільськогосподарським та лісогосподарським виробництвом. Крім того, листом Київського обласного управління лісового господарства від 20 жовтня 2006 року вих. № 01-4/1014 погоджено передачу земельної ділянки 9,8 га до земель запасу [PERSON] сільської ради (Хотівська сільська рада вказана у листі помилково). Розпорядження Києво-Святошинської РДА № 854 від 02.11.2006 р. не містить жодної вказівки, що земельна ділянка площею 9,7999 га, до складу якої входить й спірна ділянка, має як цільове «лісогосподарське призначення». За таких обставин [PERSON] сільська рада на XXII сесії V скликання 26.07.2008 року прийняла рішення № 61/1, згідно якому було вирішено: 1. Використовувати під житлову забудову земельну ділянку загальною площею 9,7999 га, яка знаходиться в комунальній власності територіальної громади с. Лісники на підставі розпорядження голови Києво-Святошинської РДА № 854 від 02.11.2006 року.2. Уповноважити голову [PERSON] сільської ради [PERSON] внести відповідне коригування до містобудівної документації. Відповідне коригування було внесено, в тому числі, за підписом керівника ([PERSON]М.) та печаткою відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської РДА. За рахунок цих земель та враховуючи, що розмежування земель державної і комунальної власності у 2008 році не відбулося, були прийняті аналогічні спірному рішення XXIII сесії V скликання [PERSON] сільської ради, тобто у повній відповідності з п.12 Розділу X Перехідних положень ЗК: Надання земельних ділянок 16 громадянам, в тому числі відповідачеві фізичній особі, відбувалося у повній відповідності до вимог ст.ст. 40,118 Земельного кодексу України щодо порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, в тому числі з отриманням погоджень всіх повноважних органів, передбачених ч.9 ст.118 ЗК України. Відповідно до ст. 39 Земельного кодексу України (ЗК) використання земель житлової та громадської забудови здійснюється на підставі не тільки генерального плану, а й іншої містобудівної документації. Аналогічні положення щодо планування територій на місцевому рівні визначені у ст. 10 Закону України (ЗУ) «Про планування і забудову територій» із зазначенням, що «…Містобудівна документація затверджується відповідною місцевою радою…». Визначення поняття «містобудівна документація» міститься у ст. 17 ЗУ «Про основи містобудування»: «Містобудівна документація затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій… Розробка містобудівної документації здійснюється проектними організаціями, іншими юридичними особами, які мають ліцензії на виконання відповідних робіт, що видаються в порядку, встановленому законодавством…» Містобудівна документація у вигляді проекту землеустрою була розроблена ліцензованою юридичною особою ТОВ «Глобус Альянс» та містила текстові та графічні матеріали, завірені печаткою [PERSON] сільради та підписом голови сільради на підставі рішення повноважного органу XXIII сесії V скликання [PERSON] сільської ради, а саме: - рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд стосовно кожного з 16-ти громадян; - детальний план (викопіювання) розміщення земельних ділянок. Таким чином, законодавством передбачені альтернативні документи, на підставі яких використовується земля. Що стосується позовних вимог в частині скасування реєстрації Державного акту, виданого відповідачеві фізичній особі на підставі спірного рішення [PERSON] сільської ради від 10.10.2008 року, та решти позовних вимог (визнання за державою в особі Києво-Святошинської РДА права власності на спірну земельну ділянку, витребування з незаконного володіння спірної земельної ділянки на користь держави в особі Києво-Святошинської РДА) слід зазначити наступне. Статтею 143 Земельного кодексу України передбачений виключний перелік підстав для примусового припинення прав на земельну ділянку. За наявності законного та чинного Розпорядження Києво-Святошинської РДА № 854 від 02.11. 2006 р., а також законних та чинних рішень [PERSON] сільської ради від 30.08.2008 р. та 10.10.2008 р. цілком очевидно, що жодна з перелічених підстав не може бути застосована для припинення права власності на земельну ділянку кінцевого землевласника відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 12, 17, 20, 39, 40, 78 - 81, 116, 118, 125, 126, 131, 152, 158 Земельного кодексу України, п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст.ст. 11, 15, 16, 21, 316 319, 321, 373, 374, 387, 391, 393 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed