Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-09 00:00:00

21.01.2013 року [PERSON] звернулась до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що з 1998 року проживала однією сімєю з [PERSON] без реєстрації шлюбу по вул. Чернишевського, 17а, в будинку, який в рівних частках належить матерям кожного з них. З [PERSON] вони вели спільне господарство, піклувались одне про одного, мали спільний бюджет, разом займалися торгівлею. 10.11.2001 року у них народилася донька [PERSON], а 10.03.2006 року вони з [PERSON] зареєстрували шлюб. 13.03.2012 року [PERSON] загинув. Після його смерті залишилось спадкове майно, частина з якого була придбана ними спільно до реєстрації шлюбу, але під час спільного проживання, а саме причеп ГКБ 8352 сірого кольору, д.н.з.[NUMBER] та ? частиниквартири № 16 в будинку № 52 по вул. Київській в м. Первомайську. Вважає, що оскільки таке майно було набуте ними внаслідок спільної праці, воно є спільною сумісною власністю її та [PERSON] Тому просить визнати за нею право власності на ? частину вказаного причепу та на ? вказаної квартири. Крім того, у період з 01.01.2004 року по 10.03.2006року, коли діяв СК України, вони разом з [PERSON] під час проживання сімєю без реєстрації шлюбу, придбали автомобіль ВАЗ 2110/2 д.н.з. [NUMBER] та автомобіль [NUMBER]. Обидва автомобілі зареєстровані на імя [PERSON], однак позивач просить встановити факт спільного проживання з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року та визнати за нею право власності на ? частину зазначених вище автомобілів. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] повністю підтримали позов, просили його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, мотивуючи тим, що позивач та [PERSON] не проживали як чоловік і жінка до реєстрації шлюбу. Вони зустрічалися, потім жили разом якийсь час, розходилися, позивачка уїжджала на тривалий час. Також відповідачі стверджували, що позивачка та [PERSON] не працювали разом, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету. Бізнесом займався [PERSON] і саме він вирішував усі питання в сімї. Разом з тим відповідачі визнали, що у позивачки та [PERSON] дійсно в листопаді 2001 року народилася спільна дитина, яку [PERSON] визнав своєю. По вул. Чернишевського, 17а вони проживали разом і з ними також проживали: донька [PERSON] від першого шлюбу, спільна донька [PERSON], та син [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] відповідач у справі, який на той час був неповнолітнім. Вважають, що позивачем не надано доказів придбання майна за спільні кошти за часу дії КЗпШС України, не надано доказів проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу за час дії СК України, а тому просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, розділу УП Прикінцеві положення СК України, правовий статус майна, інших обєктів цивільних прав, визначається нормами матеріального права, що діяли на час його набуття (створення). СК України набрав чинності одночасно з ЦК України, тобто з 01.01.2004 року. Таким чином, до сімейних відносин, що виникли до 01.01.2004 року, застосовуються норми КЗпШС України (1969 р.), а до відносин, що виникли після норми СК України. Відповідно до ч.2 ст. 13 КЗпШС України (1969 р.), п.1 ст. 17 Закону України Про власність, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин в частині визначення правового статусу майна, придбаного до 2004 року, спільним сумісним майном визнається майно, набуте членами сімї внаслідок спільної праці за час фактичних шлюбних відносин. Оскільки права та обовязки подружжя породжує лише шлюб, зареєстрований в державних органах РАЦС, то для визначення поняття членів сімї, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі, можливе застосування положень ч.2 ст. 63 ЖК України, норми якого діяли на час придбання спірного майна, відповідно до яких членами сімї є особи, що спільно проживають та ведуть одне з одним спільне господарство. Згідно записів у будинковій книзі, у будинку № 17а по вул. Чернишевського в м. Первомайську з 20.07.2002 року були зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка після одруження у 2006 році змінила прізвище на Алетенко. Однак, як пояснили суду свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], позивач [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом ще до цього часу. При деяких розбіжностях в поясненнях свідків, всі вони пояснили, що під час вагітності позивачки, тобто приблизно з середини 2001 року, вона з [PERSON] проживала разом [INFO] у будинку, який до цього порівну придбали їх матері. Крім того, разом з ними проживали син [PERSON] відповідач по справі, донька позивачки від першого шлюбу та мати позивачки. Як пояснили свідки, дійсно зазначених осіб повязував спільний побут, вони піклувалися одне про одного. Позивачка та [PERSON] разом займалися бізнесом торгували картоплею, яку закуповували на Закарпатті, в м. Одеса. При цьому картоплю привозили до м. Первомайська, де її сортували, перебирали разом усі родичі, а потім везли на продаж до м. Одеса. Позивачка постійно, до останніх місяців вагітності, їздила з [PERSON] на Камазі з цією метою, а в останні місяці вагітності [PERSON] та після народження дитини, з батьком їздив торгувати його син [PERSON] Відповідач [PERSON] підтвердив такі обставини. Крім того усі свідки пояснили, що [PERSON] та [PERSON] ніколи не розлучалися, не розходилися, що спростовує пояснення відповідача [PERSON] в цій частині. Зазначені вище пояснення свідків підтверджуються фотокартками, наданими позивачкою, на яких зображена вона, [PERSON], їх діти у досліджуваний судом період часу. Як вбачається із свідоцтва про народження серії 1-ФП № 164441, виданого повторно 12.05.2012 року, [PERSON] народилася 10.11.2001 року, її батьками записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується також копією актового запису про народження, витягом з реєстру актів цивільного стану та свідоцтвом про встановлення батьківства, згідно яких [PERSON] визнав себе батьком дитини [PERSON], яка народилася у [PERSON] 10.11.2001 року, подавши про це відповідну особисту заяву, внаслідок чого було змінено і прізвище дитини на Алетенко. Причеп ГКБ д.н.з. [NUMBER] був придбаний [PERSON] 15.11.2001 року, що підтверджується довідкою ВРЕВ ДАІ № 1446 від 27.10.2012 року та свідоцтвом про реєстрацію НІС № 224563, тобто зазначене майно придбане через пять днів після народження спільної дитини у [PERSON] та [PERSON] Враховуючи наведені вище встановлені судом фактичні обставини справи та норми закону, що діяли на той час, зазначене майно слід визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], оскільки судом встановлено, що протягом вагітності [PERSON], під час народження дитини та після цього, до одруження у 2006 року, фактично позивачка та [PERSON] проживали разом, як одна сімя. При цьому жоден з них не перебував у іншому зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копіями свідоцтв про розірвання попередніх шлюбів. Вони були повязані спільним побутом, разом працювали і придбавали майно для потреб сімї та веденняспільного бізнесу. При цьому суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] та [PERSON] придбали спірний причеп в результаті спільної діяльності (праці), яка виразилася в торгівлі овочами (картоплею), оскільки з пояснень свідків вбачається, що вони працювали разом, перевезення товару здійснювали разом на транспорті, що належав [PERSON], який цим транспортом керував, однак позивачка завжди приймала участь у такій діяльності, зокрема у торгівлі, в тому числі як підприємець, що підтверджується довідкою виконкому Первомайської міської ради № А-285-13 від 28.03.2013 року, з якої вбачається, що [PERSON] була зареєстрована як СПД з 27.11.1997 року по 30.06.2004 року за № 6315. З наведених вище підстав також слід визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS], яку [PERSON] придбав 10.01.2003 року. Обставини придбання зазначеної квартири детально описані суду свідком [PERSON] дружиною співвласника зазначеної квартири, яка зокрема пояснила, що [PERSON] та [PERSON], яких вона вважала подружжям, разом з їх сімєю придбали зазначену квартиру для ведення спільного бізнесу. Разом вони вкладали гроші в оформлення документів на відкриття магазину, в ремонт квартири. Господарськими питаннями займалася їх сімя, а [PERSON] потім з ними розраховувались, при цьому приходили разом. Свідок зазначила, що позивачка займалася бізнесом разом з [PERSON] і з часу вагітності до смерті [PERSON] вони проживали разом. Про встановлені судом обставини сумісного проживання та праці [PERSON] та [PERSON] зазначено вище. Оскільки судом визнано, що причеп ГКБ та ? частини квартири по вул. Київській, 52/16 є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], як майно придбане членами однієї сімї на спільні кошти, суд вважає, що частки співвласників в даному випадку є рівними, враховуючи ступінь участі їх у створенні спільної власності, який суд визнає рівним, адже іншого належними та допустимими доказами не доведено. А тому на підставі ст. 115 ЦК УРСР за позивачкою слід визнати право власності на ? частину вказаного майна, тобто на ? частину причепу ГКБ та ? частину спірної квартири. Крім того, відповідно до ст. 3 СК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Той факт, що з 01.01.2004 року до 10.03.2006 року (до часу реєстрації шлюбу), [PERSON] та [PERSON] проживали як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу підтверджується як наведеними вище доказами, так і поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в цій частині, з яких вбачається, що вони проживали разом, були повязані спільним побутом, піклувалися один про одного та про своїх дітей, близьких. Крім того, усі зазначені свідки пояснили, що [PERSON] та [PERSON] разом виховували доньку [PERSON], яку [PERSON] дуже любив. Вони збиралися на сімейні свята, виховували дітей від першого шлюбу; їх мами підтримували з ними близькі стосунки, займалися вихованням їх дитини. При цьому жоден з них не перебував у шлюбі з іншою особою. Тож їхнє спільне життя мало вигляд саме сімейного, подружнього життя. Свідок [PERSON] пояснила суду, що навіть і не знала, що [PERSON] та [PERSON] не одружені, адже їх стосунки складали враження, що вони чоловік і жінка. Про те, що шлюб не був зареєстрований, вона дізналася згодом. Тож в частині встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю з 0.01.2004 року до 10.03.2006 року, а саме як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу позовні вимоги підлягають задоволенню як такі, що знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Згідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 СК України, тобто частки майна чоловіка і жінки є рівними. З довідки ВРЕР ДАІ та № 1446 від 27.10.2012 року та свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів КХС № 995009 та КХС № 625002 вбачається, що на імя [PERSON] було придбано 09.02.2006 року автомобіль ВАЗ 2110 2, 2002 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. [NUMBER] та 17.09.2005 року КАМАЗ 5320, 1989 року випуску білого кольору, д.н.з. [NUMBER]. Тобто, зазначені транспортні засобі придбані під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу. Між [PERSON] та [PERSON] не було укладено жодних письмових договорів щодо розпорядження зазначеними транспортними засобами. Доказів того, що під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] мали окремі бюджети, відповідачами не надано. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що на підставі ст. 74, 79 СК України такі транспортні засоби слід визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], а відповідно за позивачкою слід визнати право власності на ? частину вказаного майна.

Outcome: approved