Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-26 00:00:00

20.05.2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивовано тим, що 09.07.1997 року померла бабуся позивачки, яка заповіла все належне їй майно своїй онучці позивачці по справі. Мати позивачки, відповідачка по справі [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом відмовилась від прийняття спадщини на користь позивачки. У встановлений законом термін позивачка звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] однак в оформленні свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у звязку із тим, що ідентифікувати земельну частку (пай), яка належала померлій, виявилось не можливим, тому позивачка звернулась до суду і просить визнати за нею право власності на земельну ділянку. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній і просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився. До суду надійшов лист голови сільської ради про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги відповідач визнає. Представник третьої особи в судове засідання не зявився. До суду надійшов лист третьої особи про розгляд справи за відсутності їх представника, при розгляді справи по суті третя особа покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 09.07.1997 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). За життя (10.01.1994 року) померла склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно [PERSON] (а.с.). Судом встановлено, що прізвище позивачки «Єпанешнікова» змінена на «Бибик» у звязку з укладенням шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 6). Таким чином, позивачка [PERSON] є спадкоємицею майна померлої [PERSON] за заповітом. За змістом наданої в розпорядження суду копії спадкової справи спадкоємець першої черги за законом відповідачка по справі [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з акцій ВАТ «Повстин». Земельну ділянку, що належала померлій, відповідачка як спадок не отримувала. Як вбачається з матеріалів справи, державним нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) яка належала померлій [PERSON], оскільки під час проведення інвентаризації поля №20 [PERSON] сільської ради було виявлено помилку в загальному обмірі поля і земельну ділянку, належну померлій, було перенесено на інше поле (а.с. 20). Згідно державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] на підставі рішення [PERSON] сільської ради від 19.10.2001 року отримала у приватну власність земельну ділянку площею 4,280 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч.ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України). Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За змістом ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки померла [PERSON] на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку мала у власності земельну ділянку, яка згідно заповіту має перейти у власність позивачки, суд вважає вимоги позовної заяви обґрунтованими. За обставин, коли земельна ділянка належала померлій, позивачка є спадкоємцем за заповітом, однак свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку нотаріусом позивачці не видане, учасники процесу не заперечують проти задоволення позову, визнання права власності на земельну ділянку за позивачем в порядку спадкування за заповітом відповідає положенням чинного законодавства України, заявлені вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved