Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-26 00:00:00

В жовтні 2012 року позивач звернулась до суду з позовом до Приватного підприємства «Грандфінресурс», в якому просила визнати недійсним договір № 209551, укладений 18.07.2012 року між сторонами по справі, стягнути з відповідача кошти в розмірі 11188,89 грн. та покласти на відповідача судові витрати. В позові позивач посилалась на те, що 18.07.2012 року між сторонами було укладено договір №209551, згідно умов якого відповідач зобовязується від імені та за рахунок позивача вчинити певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, або відповідної сумі у позику, зазначеної у Додатку 1 до договору, на умовах діяльності програми «Альянс Україна», у тому числі сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування, організовувати та проводити захід перерозподілу грошового фонду, здійснити оплату товару на користь позивача та надати позивачу відповідну суму у позику, надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку і в строки, передбачені цим договором та додатками до нього. На виконання умов договору позивач сплатила суму одноразового комісійного внеску в розмірі 8750 гривень та щомісячний загальний платіж в розмірі 2438,89 гривень, однак позику не одержала. Позивач вважає, що здійснювана відповідачем діяльність є фінансовими послугами, оскільки згідно п. 5 ч.І ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами є операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до ст. 34 вказаного Закону діяльність з надання фінансових послуг може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії, якої у відповідача немає. Частина 1 статті 227 ЦК України визначає, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ч.4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріли справи, суд вважає, що вимоги позивача обгрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 18.07.2012 року між сторонами укладено договір № 209551 (а.с.9). Відповідно до п.2.1 укладеного договору позичальник зобов'язується сплатити ордноразовий комісійний внесок у день підписання сторонами даного договору та адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу, відповідно до п.2.1.2 договору своєчасно не пізніше 15 числа кожного місяця сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор здійснює оплату вартості товару чи надає відповідну суму у позику та адміністративні витрати, що є платою за послуги Адміністратора з організації діяльності програми. Загальна сума грошових коштів, перерахована позивачем відповідно до зазначеного договору, становить 11188,89 грн. Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України Про захист прав споживачів правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Посилання позивача на те, що правочин здійснено з використання нечесної підприємницької діяльності знайшло своє підтвердження при встановленні обставин та перевірці доказів. Пункт 7 частина 3 статті 19 Закону України Про захист прав споживачів вказує, що забороняється як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Відповідно до п. 1.1 укладеного між сторонами договору відповідач за згодою позивача зобов'язується вчинити від імені та за рахунок позивача юридичні дії, спрямовані на придбання товару, зазначеного в додатку №1 до даного договору, на умовах діяльності Програми Альянс України, в тому числі сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування, організовувати та проводити захід перерозподілу грошового фонду, здійснити оплату товару на користь позивача та надати позивачу відповідну суму у позику, надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку і в строки, передбачені цим договором та додатками до нього. Як вбачається з п.1.1 укладеного договору, в обов'язки відповідача входить сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування, організовувати та проводити захід перерозподілу грошового фонду, здійснити оплату товару на користь позивача та надати позивачу відповідну суму у позику, надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, що свідчить про залучення при виконанні договору доручення коштів інших споживачів, надання позики позивачу за рахунок інших споживачів, а не за рахунок продажу чи споживання продукції, тому ця діяльність є такою, що вводить в оману. Посилання позивача на ту обставину, що діяльність відповідача є фінансовою діяльністю і здійснюється без отримання відповідної ліцензіїзнайшла своє підтвердження при встановленні обставин і перевірці доказів. Відповідно до ст.34 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг обов'язковому ліцензуванню підлягає діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Діяльність відповідача містить ознаки фінансових послуг, а саме: відповідач здійснює операції з фінансовими активами, отримує від учасників Програми Альянс Україна грошові кошти у вигляді одноразового та щомісячних платежів, перерозподіляє отримані грошові кошти в інтересах третіх осіб, має прибуток від даної діяльності. Відповідно до п.З ст.9 ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає діяльність з надання фінансових послуг. Вказана ліцензія у відповідача ПП «ГРАНДФІНРЕСУРС» відсутня. Про відсутність ліцензії при укладанні оспорюваного договору представник відповідача позивача не повідомив. Згідно ч.2 ст. 91 ЦК України юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії). Згідно ст.. 1046 ЦК України, за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ст.. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, встановлених ч.2 ст. 203 ЦК України. При укладанні оскарженого договору відповідач не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, а саме в нього було відсутнє право укладати договори з надання фінансових послуг з причини відсутності відповідної ліцензії. Відповідно до ч.І ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати на користь держави.

Outcome: approved