Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-27 00:00:00

13.11.2009 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1\\4 частину квартири № 3 в житловому будинку по вул. Залізничній, 9 в м. Миколаєві як на частку у спільній сумісній власності, набутої під час сумісного проживання однією сімєю. В подальшому позивач та його представник двічі змінювали позовні вимоги та остаточно просили встановити факт проживання з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнати право власності на 1\\4 частини квартири № 3 в житловому будинку № 9 по вул. Залізничній в м. Миколаєві, набуту в період сумісного проживання із [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] вказували, що в період з 15 травня 2005 року по жовтень 2008 року позивач проживав з [PERSON]В однією сімєю, вів з відповідачем сумісне господарство. Під час спільного проживання за спільні кошти 31 серпня 2005 року придбано 1\\2 частину квартири № З в будинку по вул. Залізничий, 9. Договір про купівлю частини квартири без його відома був оформлений як договір дарування на користь відповідача, тому за його позовом рішенням суду від 26.05.2009 року договір дарування визнано недійсним та визнано дійсним договір купівлі-продажу зазначеного житла. Після придбання частини квартири за сумісні кошти було прозведено її ремонт та переобладнання приміщень, добудування сіней, гаражу, бані, літньої кухні та інших споруд, що потрібно для ведення сумісного господарства. Після погіршення, а потім припинення взаємних стосунків у жовтні 2008 року, [PERSON] не визнає його права на 1\\4 частину квартири, нежитлових приміщень та споруд, тому позивач змушений був вимушений звернутись за судовим захистом його майнових прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] з урахуванням зменшення підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, викладених у первісній та додатковій позовних заявах, без стягнення з [PERSON] коштів, витрачених позивачем особисто на придбання будівельних матеріалів та майна. Відповідач [PERSON] заперечувала проти позовних вимог [PERSON], але підтвердила факт сумісного проживання без реєстрації шлюбу з осені 2006 року по жовтень\~ 2008 року. Зазначала, що [PERSON] ніякої участі в купівлі спірної квартири не приймав; до ремонту квартири,будівлі приміщень та споруд не має ніякого відношення і будівельні матеріали та друге майно не купувавшому ніякого права власності на придбану та побудовану за кошти нерухомість не має. Просила відмовити в задоволені позову. Представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні також вказувала на безпідставність позовних вимог з огляду на те, що спірне нерухоме майно придбано, а потім добудовано [PERSON] за власні кошти, отримані внаслідок продажу належної їй квартири. Крім того,житло куплено та покращено у 2005 році,коли [PERSON] не проживав із [PERSON] та не вкладав свої кошти в спірну нерухомість. До того ж, представлені [PERSON] документи на купівлю будівельних матеріалів, на думку [PERSON], є недопустими доказами. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог та зазначала, що спірна нерухомість куплена та покращена за рахунок матері - [PERSON] Підтвердила пояснення відповідача про те, що [PERSON] став з ними проживати з осени 2006 року. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, давши оцінку показам свідків, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. За ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, які визнані сторонами не підлягають , доказуванню За ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини. З огляду на зазначені приписи закону, суд вважає позовні вимоги [PERSON] повністю доказаними. Так, вимоги [PERSON] щодо встановлення факту проживання сторін однією сімєю та перебування у фактичних шлюбних відносинах з 15 травня 2005 року по жовтень 2008 року частково визнані відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON], які не заперечували факту проживання з [PERSON] однією сімєю з осені 2006 року по жовтень 2008 року. Ті обставини, що [PERSON] та [PERSON] з травня 2005 року проживали однією сімєю у фактичних шлюбних відносинах в квартирі № 3 житлового будинку по вул. Залізничній, 9 в м. Миколаєві, проводили ремонт квартири, будували нові приміщення та споруди, підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. які допомогали [PERSON] в транспортуванні, погрузки- вигрузки будівельних матеріалів або виконували будівельні роботи в 2005 році. Свідки [PERSON], [PERSON], та [PERSON] взагалі підтримували із сімєю [PERSON] та [PERSON] дружні стосунки. Обставини сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу з 15 травня 2005 року по жовтень 2008 року також встановлені рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2009 року, за яким позов [PERSON] задоволено і визнано недійсним договір дарування 1\\2 частини квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] та визнано дійсним договір купівлі-продажу 1\\2 частини зазначеного житла, укладений 31 серпня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] Встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу має юридичне\~ значення для захисту майнових прав позивача, тому вирішення цього питання разом із\~ розглядом позову про визнання права власності не буде суперечити цивільно-процесуальному закону та необхідно для відновлення порушеного права позивача. Суд враховує, що на передодні укладення договору купівлі-продажу (дарування) спірного майна, позивач продав належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в м. Баштанка Миколаївської обл. по вул. Космонавтів, 25, що підтверджується договором купівлі-продажу №2812 від 25.12.2003 року, та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в м.Баштанка Миколаївської обл. по вул. Реца, 19, що підтверджується договором купівлі- продажу № 510 від 20.04.2004 року, а відповідач по справі - продала квартиру [ADDRESS], що було встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін (а.с. 43, 130). Таким чином, суд вважає доведеним придбання сторонами спірного майна в період спільного проживання за спільні кошти. Крім того, суд вважає доведеним той факт, що сторони за спільні кошти поліпшували жгітлові умови шляхом перебудови спірної квартири та будівництва допоміжних приміщень, надвірних споруд та будівель. Зазначена обставина обєктивно підтверджується дослідженими в судовому засіданні накладними товарними чеками та квитанціями на придбання будівельних матеріалів на імя [PERSON], починаючи з 04 вересня 2005 року (а.с. 93-115), та поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В подальшому рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.04.2008 року за [PERSON] було визнано право власності на самочинно побудоване нерухоме майно в спірній квартирі, зокрема щодо збільшення загальної площі та прибудови господарських, побутових споруд та будівель. Зазначене рішення ухвалено під час спільного проживання сторін однією сімєю (а.с.76-77). Відповідно до ч. 1 ст. 74 Сімейного Кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбу, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інще не встановлено письмовим договором між ними. Частина другої зазначеної статті встановлює, що на майно, що є обєктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбу, поширюється положення глави 8 Сімейного Кодексу України. Згідно ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку, доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі - не підлягають доказуванню. За ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ст. 69 Сімейного Кодексу України встановлює, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В порядку ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Так, позивачем сплачено 433,42 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а відтак зазначені суми (433,42 +120-553,42 грн.) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача документально підтверджені понесені ним судові витрати. [PERSON] CT. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 208-209; 212; 214-215 ЦПК України, суд

Outcome: approved