Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 21 листопада 2011 р. приблизно о 08-00 год. [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем УАЗ-21514 (р/н [NUMBER]), який належить ТОВ Спеціалізоване підприємство Техноліфт, рухався по вул. Академіка Образцова, з боку вул. [PERSON] у напрямку вул. Воронежської у м. Дніпропетровську. Виїхав не перехрестя з вул. Байкальської, порядок проїзду на якому регулювався дорожнім знаком 2.1 Поступитися дорогою, [PERSON], порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не поступився дороги автомобілю CherryTiggo (р/н [NUMBER]) під керуванням водія [PERSON], що рухався по головній дорозі вул. Байкальська, зі сторони вул. Краснопартизанській у напрямку вул. Белінського та допустив з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди моєму автомобілю [NUMBER] були спричинені серйозні механічні пошкодження. Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України останній був визнаний винним. Відповідач не застрахував свою цивільну відповідальність, тому у відповідності до ст.ст. 33.1.4 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивач звернувся до МТСБУ та отримав 06.08.2012 р. страхове відшкодування в розмірі 22 589,83 грн. Разом з тим, відповідно до висновку авто товарознавчого дослідження з визначення вартості шкоди в результаті пошкодження транспортного засобу вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля CherryTiggo (р/н [NUMBER]) без в рахуванням втрати товарної вартості складає 26 901,61 грн.; вартість дослідження склала 200,00 грн. Залишок матеріальної шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, складає 4 311,78 грн.; про стягнення даної суми з відповідача -1 у позові й заявлено відповідну вимогу. На відшкодування моральної шкоди позивач просив стягнути 10\~ 000,00 грн. з відповідачів, як солідарних боржників. У судовому засіданні позивач повністю підтримав вимоги позову, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач -1 не скористався правом брати участь у судових засіданнях. Представник відповідача - 2 заперечував проти задоволення позову, зазначав про те, що, обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, позивач посилається на ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Однак дана стаття визначає загальні підстави для відшкодування моральної шкоди. У відповідності до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдана їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обовязків. Зі змісту ст. 1172 ЦК України не вбачається що моральна шкода є виключенням. Більш того, у відповідності до п.8 Постанови пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обовязків, відповідальність несе організація, з якою працівник перебуває у трудових відносинах. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди мають бути предявлені виключно до Відповідача-1. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їх працівником під час виконання ним своїх трудових обовязків; згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Судом встановлено, що автомобіль [NUMBER], який керував відповідач 2, належить на праві власності відповідачу-1, таким чином, особою, яка відповідатиме за шкоду, завдану відповідачем 2 під час виконання останнім трудових обовязків, є відповідач 1. Судом було встановлено, що вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2012 р. у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 2986 КК України останнього було визнано винним та засуджено трьох місяців арешту. Судом було встановлено, що порушення правил дорожнього руху з боку [PERSON] 21.11.2011 р. знайшло вираз в тому, що він порушив вимоги п. 16.11 Правил та дорожнього знака 2.1 додатку №1 до Правил дорожнього руху України, щ знаходиться у причинному звязку із наслідками дорожньо-транспортної пригоди: потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які віднесені до середнього ступеню тяжкості. В позасудовому порядку позивачу не була відшкодована шкода, яка становить різницю між сумою матеріальною збитку, визначеного спеціалістом у звіті від 14.01.2012 р., та сумою страхового відшкодування, отриманого позивачем (4 311,78 грн.). Разом з тим, на підставі пояснень позивача судом було встановлено, що він продав пошкоджений транспортний засіб без проведення його відновлювального ремонту за 6\~ 000,00 дол. США, розписки він у покупців не брав, а оформлення угод відбувалося оформленням довіреності (18.02.2012 р., посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]В.). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; за ст. 10 зазначеного кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приймаючи рішення у справі, враховується те, що згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Утім, позивач не підтвердив належними та допустимими доказами фактичний розмір понесених ним збитків, що з урахуванням розміру отриманого страхового відшкодування давало би змогу дійти до іншого висновку у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, оскільки належний позивачеві автомобіль не був відремонтований та станом на дату розгляду справи судом перебуває у володінні інших осіб, та позивач, таким чином, отримав відповідне відшкодування, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження понесених ним збитків (ст. 22 ЦК) підстав для задоволення вимоги позову про відшкодування матеріальної шкоди не вбачається. З приводу вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з того, що спірні правовідносини також регулюються ч. 1 ст. 1172 ЦК України. Крім того, у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року N 4 визначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. При визначенні розміру такого відшкодування суд враховує пояснення позивача, надані останнім на обґрунтування вимоги про відшкодування моральної шкоди (в результаті пригоди був пошкоджений належний позивачу автомобіль, який позивач був вимушений продати, разом з тим, було задано шкоди його зятю, на лікування якого були витрачені усі кошти, які були у позивача) та виходить з наявності передбачених ЦК України підстав для відшкодування моральної шкоди у справі, яка розглядалася (ст.ст. 16, п. 3 ст. 23 ЦК України), та погоджується із тим, що позивач зазнав душевних страждань у зв'язку із пошкодженням його майна, через що присуджує відповідачу -1 відшкодувати спричинену потерпілому моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦК України; помилково сплачені позивачем кошти, повязані зі сплатою судового збору, підлягають поверненню позивачу.

Outcome: partial