Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

05.11.2012 року позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що з нього за рішенням Красно донського міськрайонного суду Луганської області від 30 липня 2012 року були стягнуті аліменти на користь відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, до повноліття дитини. Крім того, позивач, на підставі зазначеного рішення суду, має сплачувати аліменти на користь відповідача на її утримання в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно на час перебування відповідача у соціальній відпустці по догляду за дитиною до трьох років. В позові вказано, що в теперішній час позивач має іншу сім»ю, і у нього[INFO] народилась дочка [PERSON]. Позивач вказує, що стягнення з нього аліментів в розмірі 50% його заробітку ставить його у скрутне матеріальне становище та не дозволяє утримувати другу дитину. На підставі наведеного, просить зменшити розмір аліментів, які стягнуті з нього на користь відповідача на утримання сина [PERSON] та на її утримання з ? до 1/8 частини заробітку позивача. В судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснив, що при винесенні судом рішення 30 липня 2012 року він визнавав позовні вимоги [PERSON] про стягнення з нього аліментів в розмірі 50% заробітку, оскільки в нього не було другої дитини та він мав іншу роботу, на якій отримував достатню заробітну плату. Але [INFO] у нього народилась дочка. Жінка, яка є матір»ю дитини та з якою він перебуває у шлюбних відносинах, не працює, перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, тому перебуває на його утриманні. Крім того, за особистими обставинами він був змушений змінити роботу і в теперішній час отримує заробітну плату, яка незначно перевищує мінімальну. Він згоден сплачувати аліменти на утримання першої дитини та відповідача, але в меншому розмірі, оскільки стягнення аліментів в розмірі 50% його заробітку ставить його в скрутне матеріальне становище, оскільки заробіток, який він фактично отримує (400-500 грн. в місяць), не тільки не дозволяє утримувати другу дитину та її мати, а і не забезпечує позивачу прожитковий мінімум. Просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що проживає вдвох з сином та дитиною від першого шлюбу. Перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Отримує соціальну допомогу по народженню другої дитини в розмірі 960 грн., також отримує допомогу у зв»язку з перебуванням у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х років в розмірі 130 грн. Вказала, що на утримання першої дитини отримує аліменти в достатньому розмірі. Зазначила що розмір аліментів. які фактично сплачує позивач, не вистачає на утримання дитини. Ніяких інших коштів, крім аліментів, позивач на утримання сина не надає. Просить у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які є в матеріалах справи, повно, об'єктивно, неупереджено розглянувши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до ст.15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Згідно з копіями наданих свідоцтв про народження, позивач є батьком [PERSON], [INFO], матір»ю якого є відповідач [PERSON] (а.с.6) та батьком [PERSON], [INFO], матір»ю якої є [PERSON](а.с.7) Рішенням Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 30 липня 2012 року з позивача [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.07.2012 року до повноліття дитини, та на її утримання в розмірі ? частини заробітку щомісячно до досягнення дитиною трьох років, тобто до 26.01.2015 року (а.с.5). Зазначене рішення не оскаржувалось, вступило в законну силу, за ним виданий виконавчий лист, який переданий на примусове виконання. Із дослідженого тексту судового рішення та пояснень, які надавав позивач в судовому засіданні вбачається, що позивач [PERSON] визнавав в повному обсязі пред»явлені до нього вимоги про стягнення аліментів в розмірі 50% заробітку, оскільки на час розгляду справи син [PERSON] був його єдиною дитиною. Вказані факти сторонами не оспорюються та не потребують додаткового з»ясування у судовому засіданні В судовому засіданні позивачем наданий акт про фактичне місце проживання, складений депутатом Новосвітлівської селищної ради, в якому вказано, що в теперішній час позивач фактично проживає з [PERSON] та їх спільною дочкою [PERSON]. Факт проживання позивача з іншою жінкою та народження у позивача другої дитини відповідач в судовому засіданні визнала. Згідно з копією наказу Головного Управління юстиції в Луганській області № 1292 від 28.09.2012 року, [PERSON] надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років з 28.09.2012 року по 05.08.2015 року (а.с.9). Також згідно з довідкою УПСЗН Краснодонської райдержадміністрації № 2478 від 15.11.2012 року, [PERSON] призначені допомоги при народженні дитини - 764,17 грн. та по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку в розмірі 130,00 грн. Тобто суд встановив, що в теперішній час позивач фактично проживає з жінкою та дитиною, які перебувають на його утриманні. Згідно з довідкою Краснодонського районного територіального медичного об»єднання № 84 від 23.10.2012 року, [PERSON] з 10.10.2012 року працює слюсарем-сантехніком та має посадовий оклад 1118,00 грн. (а.с.8). Із довідки про доходи, наданої позивачем № 280 від 06.12.2012 року вбачається, що в листопаді 2012 року йому було нараховано 1118,00 грн. заробітної плати, і розмір стягнутих аліментів склав 458,04 грн. Тобто розмір заробітку, який фактично отримав позивач в листопаді 2012 року, з урахуванням всіх відрахувань, склав 458 грн., що нижче прожиткового мінімуму, встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2012 рік» для працездатної особи. Відповідно до ст.180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ч.1ст. 182 Сімейного кодексу України (далі-СК України) при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Правилами ч.2ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналогічні норми містяться в п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів » Правилами ст..192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Суд встановив, що матеріальне становище позивача, який є платником аліментів. після прийняття судового рішення про стягнення з нього аліментів, змінилось, оскільки він почав проживати з іншою жінкою, від спільного проживання у них народилась дитина, співмешканка позивача не має можливості працювати у зв»язку з перебуванням у соціальній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, тобто фактично перебуває на утриманні позивача. Також суд встановив, що заробіток, який фактично отримує позивач після відрахування аліментних виплат, не забезпечує прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для працездатної особи. На підставі наведеного суд дійшов до висновку, що у позивача змінився матеріальний та сімейний стан, що є підставою для зменшення розміру аліментів. які були стягнуті з позивача на підставі судового рішення від 30.07.2012 року. Згідно положень ст.48 Конституції України « Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло». Відповідно до положень ч.3 статті 46 Конституції України «Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом». Таким чином, державою закріплено конституційне право громадян на достатній життєвий рівень, який є достатнім для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ст.. 60 СК України, кожна сторона зязобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При визначенні розміру аліментів, які позивач має сплачувати на утримання відповідача та їх спільної дитини, суд враховує, що позивач надав достатні докази на підтвердження факту перебування його в скрутному матеріальному становищі у зв»язку зі зміною місця роботи, сімейного стану та появи нових утриманців. Відповідач, не визнаючи позов, не надала суду жодного доказу на підтвердження своїх заперечень, хоча цей обов»язок роз»яснювався відповідачу в ході судового засідання. Таким чином, враховуючи розмір щомісячного доходу позивача, а також те, що аліментні виплати не є єдиним джерелом грошових коштів для відповідача, яка отримує державні допомоги, суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідача на утримання сина [PERSON] [INFO], з 1/4 частини доходів до 1/6 частини доходів щомісячно до повноліття дитини. Також суд вважає необхідним зменшити розмір аліментів, які стягнуті з позивача на користь відповідача на її утримання на період перебування у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку з ? частини заробітку позивача до 1/8 частини його заробітку. На підставі викладеного та

Outcome: partial