Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-10 00:00:00

В лютому 2011 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], в якій просив стягнути з відповідача 24628,60 гривень заборгованості за договором кредиту посилаючись на те, що 28 квітня 2007 р. на підставі Кредитного договору №10170-СПД АБ „[PERSON] Русь в особі Миколаївської філії АБ „[PERSON] Русь, правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Русь», надав [PERSON] споживчий кредит в сумі 30000 гривень на строк до 27 квітня 2010 року з процентною ставкою 25,6% річних. Кредит був наданий шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок. Відповідач зобовязався погашати кредит щомісячно згідно з графіком погашення не пізніше 20-го числа кожного місяця та здійснювати остаточне погашення кредиту не пізніше 27 квітня 2010 року, а також сплачувати банку відсотки за користування кредитом щомісяця, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за звітним, а також в день повного погашення кредиту. Згідно з умовами договору у випадку порушення позичальником строків сплати відсотків за користування кредитом він зобовязувався сплачувати банку штраф в розмірі 25% від суми прострочених відсотків за кожний випадок прострочення. В порушення умов кредитного договору [PERSON] не виконував свої зобовязання за кредитним договором по погашенню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом. Станом на 10.02.2011 року виникла заборгованість у сумі 24628,60 гривень, з яких: 13117,01 грн.- заборгованість за кредитом, 6585,87 грн.- заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, 4925,72грн.- штраф. В звязку з тим, що відповідач не бажає добровільно погасити заборгованість за кредитним договором, позивач просив суд стягнути зазначену суму в примусовому порядку. 16.06.2011 року по справі було ухвалено заочне рішення, яким позов банку був задоволений, а з [PERSON] стягнута заборгованість за кредитним договором та судові витрати на загальну суму 24 994,89 гривень. В листопаді 2011 року [PERSON] звернувся із заявою про перегляд вказаного заочного рішення та ухвалою суду від 07.02.2012 року зазначене заочне рішення було скасовано та справа призначена до розгляду в загальному порядку. 19.03.2012р. відповідач [PERSON] надав до суду зустрічну позовну заяву про визнання недійсним (нікчемним) кредитного договору та стягнення моральної шкоди і просив обєднати з первісним позовом в одне провадження. Вважає, що зазначений кредитний договір потрібно визнати недійсним, так як договір не відповідає вимогам закону, оскільки при укладанні Договору не додержані вимоги, встановлені в ст.ст., 203, 213, 214, 215, 230 ЦПК України, ст.И, 19 Закону України „Про захист прав споживачів, в інших актах цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Банком не були дотримані вимоги щодо переддоговірної роботи з позичальником; не в повному обсязі була надана інформація про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту; порушене його право на вільне волевиявлення та свободу вибору форми погашення кредиту; навязані банком умови порушують його права; вважає, що він був введений в оману, оскільки йому відповідно до ст.19 Закону України „Про захист прав споживачів не був наданий вичерпний перелік інформації, необхідний для здійснення свідомого вибору. Обмеження його в таких цивільних правах, як вільно укладати цивільні угоди та введення його в оману, використання банком нечесної підприємницької практики є підставою для визнання правочину нікчемним. Крім того, у звязку із застосуванням банком обману просить стягнути грошову компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, в подальшому розмір моральної шкоди збільшив до 10000 гривень. Ухвалою суду від 19.03.2012р. первісний позов обєднаний із зустрічним позовом в одне провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги зменшила в частині штрафних санкцій позовні вимоги та просила стягнути заборгованість в розмірі 23056,93 гривень, а також 246,29 гривень судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи, які були сплачені позивачем при подачі позову до суду. В зустрічному позові просила відмовити через необгрунтованість та безпідставність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, та направив для участі у справі свого представника. Представник відповідача позовні вимоги за первісним позовом не визнав, просив у задоволенні позову відмовити; зустрічні позовні вимоги підтримав на підставах, викладених в заяві, просив їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, які надали сторони прийшов до наступного. Судом встановлено, що 28 квітня 2007 р. на підставі Кредитного договору №10170-СПД АБ „[PERSON] Русь в особі Миколаївської філії АБ „[PERSON] Русь, правонаступником якого є ПАТ «Банк «[PERSON] Русь», надав [PERSON] споживчий кредит в сумі 30000 гривень на строк до 27 квітня 2010 року з процентною ставкою 25,6% річних. Кредит був наданий шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок. Відповідач зобовязався погашати кредит щомісячно згідно з графіком погашення не пізніше 20-го числа кожного місяця та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 27 квітня 2010 року, а також сплачувати банку відсотки за користування кредитом щомісяця, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за звітним, а також в день повного погашення кредиту. Згідно з умовами договору (п.3.3, 3.4) у випадку порушення позичальником строків сплати відсотків за користування кредитом він зобовязувався сплачувати банку штраф в розмірі 25% від суми прострочених відсотків за кожний випадок прострочення. З умовами договору відповідач був ознайомлений, договір був ним підписаний. Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 10.02.2011 р. становить 24628,60 гривень, з яких: заборгованість по кредиту-13117,01 гривень, заборгованість за процентами- 6585,87 гривень та штраф -3354,05 гривень станом на 27.01.2010р.. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобовязання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України, тобто при порушенні зобовязань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки від суми боргу та неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачена умовами договору. Таким чином судом встановлено, що відповідач своєчасно кредит, а також нараховані за його користування відсотки не повернув, продовжував користуватися грошима на тих же умовах, договір не розривав, а тому первісний позов є обгрунтованим. Що стосується зустрічної заяви, то її позовні вимоги повинні бути залишені без задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між сторонами виникли кредитні правовідносини. В тексті кредитного договору чітко викладені всі умови кредитного договору, з якими позивачка погодилася та підписала договір. Сторонами також був погоджений графік погашення кредиту. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд вважає, що позивач звернувся до ПАТ «Банк „[PERSON] Русь добровільно та самостійно виявив бажання отримати кредит на умовах, зазначених у вказаному договорі, тобто позивач свідомо звернувся до банку з метою отримання кредиту за своїм бажанням саме на умовах, що викладені в зазначеному договорі. Підписанням [PERSON] спірного кредитного договору з ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» суд розцінює, як таку дію, що позивачу всі умови договору були зрозумілі, він їх вважає справедливими, а також взяв на себе зобовязання виконувати умови договору. Відповідач мав можливість звернутися до будь-якої іншої банківської або кредитної установи, однак обрав саме ПАТ «Банк „[PERSON] Русь, що свідчить про вільне волевиявлення позивача та усвідомлення своїх дій. Про згоду з умовами Договору, також свідчить і виконання відповідачем умов спірного Договору та сплату протягом певного часу грошових коштів по тілу кредиту та відсотків за користування кредитом. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання відповідача в своїй зустрічній позовній заяві на те, що позивач надав йому неповні відомості щодо умов договору про надання споживчого кредиту на суму 30000 гривень, а тому ввів його в оману, в звязку з чим він погодився підписати зазначений кредитний договір та інших несправедливих умов укладення договору не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки як вбачається з кредитного договору № 10170-СПД від 28.04.2007 року, в ньому детально викладені всі умови договору права та обовязки сторін, порядок надання кредиту, його погашення, нарахування та сплати процентів. За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, і зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при укладенні вказаного кредитного договору не було зазначено про його незгоду з будь-якими його положеннями чи умовами. Таким чином, оскільки будь-яких доказів про те, що при укладенні кредитного договору відповідач позивачем був введений в оману чи було порушене чинне законодавство відповідачем надано не було, тому суд не вбачає будь яких законних підстав для задоволення позовних вимог. Отже, позивач зобовязаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Крім цього відповідач вважає, що укладений кредитний договір є нікчемним, проте з такими твердженнями позивача, суд не може погодитися. В частині 2 ст. 215 ЦК України зазначено поняття нікчемного правочину, тобто договору, недійсність якого встановлена законом. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. З тексту зустрічної позовної заяви вбачається, що відповідач мав на увазі саме оспорюваний правочин, а тому позовні вимоги треба визначити, як визнання кредитного договору недійсним, що суд вже мотивував вище. Не підлягає задоволенню й вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди, виходячи з такого. Відповідно до ст.216 ЦК України якщо у разі вчинення недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями, чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Як розяснено в постанові Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31.03.1995 (з наступними змінами і доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Оскільки з боку відповідача суду не надано доказів на підтвердження наявності завданої йому шкоди, вини позивача в її заподіянні, не обгрунтовано розмір моральної шкоди, суд не вбачає підстав для її задоволення. Згідно зі ст.88 ЦПК України також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в сумі 246,29 грн. та витрати, сплачені позивачем на інформаційно-технічне забезпечення, у зв'язку з розглядом справи в сумі 120,00 грн.

Outcome: partial