Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-21 00:00:00

В липні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до дошкільного навчального закладу № 47 м.Миколаєва про відшкодування майнової і моральної шкоди. Позивачка вказувала на те, що вона є матірю неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Її син у січні 2010 року був зарахований до дошкільного закладу дитячого садочку №47 «Барвінок», що розташований по пр.Миру,13-А в м.Миколаєві. В березні 2010 року після споживання їжі двоє дітей і її син отруїлися їжею. Внаслідок чого протягом семи днів дитина знаходилася на лікуванні в інфекційній дитячій лікарні з діагнозом: харчове отруєння. Крім того, у квітні 2010 року її син після відвідування дитячого садка скаржився на синці, подряпини на обличчі, кінцівках. Категорично почав відмовлятися повертатися до дитячого садку, не пояснюючи причин цьому, став боятися знаходитись без неї у дитячому садку та розповів їй, що синці йому були спричинені діями вихователя дитячого садку [PERSON] В подальшому від іншого вихователя дитячого садка їй стало відомо про те, що вихователь її сина [PERSON] завдавала тілесної шкоди її сину та іншим дітям в садку. В звязку з цими обставинами вона змушена була звертатися з заявами до міського управління освіти, прокуратури м.Миколаєва, департаменту у справах дітей та молоді м.Миколаєва стосовно застосування до її сина фізичного і психічного насильства. Вказувала також на те, що внаслідок неправомірних дій вихователя дитячого садка вона була змушена була звертатися за наданням медичної допомоги невропатолога до лікарні та нести майнові витрати на придбання медикаментів, проходження необхідних обстежень, розмір яких склав 1000 грн. До того ж неправомірними діями відповідача їй завдано значної моральної шкоди, яка полягає у перенесеному хвилюванні за здоровя сина, його фізичний та психічний стан. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь 1000 грн. майнової шкоди та завдану її моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи залучено Управління освіти Миколаївської міської ради. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлений позов, просила про його задоволення. Вказувала на те, що діями відповідача їй завдано моральної шкоди внаслідок перенесених нею сильних душевних хвилювань за здоровя сина під час лікування в інфекційній лікарні, переживань за можливі наслідки, а також внаслідок перенесених нею сильних нервувань у звязку з застосуванням до її сина фізичного та психологічного насильства. Представник відповідача позов не визнала. Вказувала на те, що син позивачки [PERSON] був зарахований до дитячого садка на підставі заяви його матері. Факт харчового отруєння дітей в дитячому садку 20.03.2010 року дійсно мав місце. Проте своєї вини в харчовому отруєнні дітей відповідач не визнає, оскільки в результаті лабораторного дослідження санітарно-епідеміологічною службою було встановлено перевищення нітратів в буряку, що і стало причиною отруєння, а постачання продуктів до дитячого садку забезпечує комунальне виробниче підприємство з організації харчування дітей навчальних закладів. Жодних проявів насильства до дитини позивачки в дитячому садку не застосовувалось, що було підтверджено численними перевірками. Посилаючись на такі обставини, просила в позові відмовити. Представник третьої особи посилалася на те, що позов [PERSON] є необґрунтованим. В звязку зі зверненням позивачки до Управління освіти було створено відповідну комісію для розслідування факту застосування до дитини позивачки насильства. В результаті проведеної перевірки було встановлено, що дитина позивачки важко проходила адаптацію в дитячому садку. Проте будь-яких фактів насильства відносно малолітнього встановлено не було. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, представників відповідача, представника третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що у січні 2010 року неповнолітній син позивачки [PERSON], [INFO], був зарахований до дошкільного навчального закладу м.Миколаєва - дитячого садка № 47 «Барвінок». В березні 2010 року під час перебування в дитячому садку та прийняття їжі отримав харчове отруєння, в результаті чого з 20 по 26 березня 2010 року перебував на лікуванні в Миколаївській обласній дитячій інфекційній лікарні з діагнозом: гострий ентероколіт, середньої важкості. Як встановлено в судовому засіданні харчове отруєння сталося внаслідок використання в їжу буряку, вміст нітратів в якому перевищував нормативні показники на 22%. Дані обставини підтверджуються актом санітарно-епідеміологічного обстеження обєкта від 22.03.2010 року, протоколом досліджень проб харчових продуктів від 25.03.2010 року, постановою головного державного санітарного лікаря Ленінського району м.Миколаєва про вилучення буряку з реалізації. Відповідно до Конституції України, Закону України «Про освіту», Закону України «Про дошкільну освіту» дитина має гарантоване державою право на безпечні та нешкідливі для здоровя умови її утримання, розвитку, виховання і навчання. Статтею 7, ч.2 ст.11 зазначеного Закону передбачено, що завданням дошкільної освіти є збереження та зміцнення фізичного, психічного і духовного здоровя дитини. Дошкільний навчальний заклад створює безпечні та нешкідливі умови розвитку, виховання та навчання дітей, режим роботи, умови для фізичного розвитку та зміцнення здоровя відповідно до санітарно-гігієнічних вимог та забезпечує їх дотримання. Згідно зі ст..35 Закону України «Про дошкільну освіту» організація та відповідальність за харчування дітей у державних і комунальних дошкільних навчальних закладах покладаються на Раду міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київську та Севастопольську міські державні адміністрації, районні державні адміністрації та підпорядковані дошкільні навчальні заклади, органи місцевого самоврядування, а також на керівників дошкільних навчальних закладів. Внаслідок цього випадку позивачка перенесла сильні душевні хвилювання за здоровя свого малолітнього сина. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Виходячи з фактичних обставин справи, зазначеного вище положення Закону та ст.1167 ЦК України наявні підстави для відшкодування позиваці моральної шкоди. При цьому відповідальність за відшкодування моральної шкоди необхідно покласти на дитячий навчальний заклад №47 м.Миколаєва, який не забезпечив безпечних та нешкідливих умов для здоровя сина позивачки [PERSON]. Враховуючи характер неправомірних дій відповідача, характер і обсяг душевних страждань позивачки, їх тривалості, приймаючи до уваги розяснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами), виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що розмір відшкодування необхідно визначити в 1500 грн. Що стосується інших доводів позивачки щодо застосування до її сина в дитячому садку фізичного і психічного насильства з боку вихователя дитячого садка [PERSON], то суд приходить до наступного. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала на те, що до її малолітнього сина в дитячому садку застосовувалось фізичне і психічне насильство, що виразилось в нанесенні неповнолітньому тілесних ушкоджень, заподіянні морального пригнічення. Як слідує з матеріалів справи, на виконання наказу Управління освіти Миколаївської міської ради було створено комісію зі службового розслідування випадку в дитячому садку №47. Висновком якої було встановлено відсутність факту жорстокого поводження вихователя ясельної групи «Б» [PERSON] з вихованцем [PERSON]. Зазначені позивачкою обставини стосовно насильства до її дитини були також предметом перевірки Управління у справах сімї, дітей та молоді виконкому міської ради, Миколаївського міського центру служби у справах дітей, Миколаївського міського управління внутрішніх справ. Проте свого підтвердження не знайшли. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи ті обставини, що позов [PERSON] щодо застосування насильства до неповнолітнього, а також щодо понесення нею майнової шкоди є недоведеним, суд приходить до висновку, що в цій частині він задоволенню не підлягає. У відповідності до ст..88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 8 грн. 50 коп. судового збору.

Outcome: partial