Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просив суд встановити земельний сервітут на право проходу та проїзду на транспортному засобі через земельну ділянку яка належить відповідачам. Свої вимоги позивач мотивує тим, що позивачеві з 2002 року належить земельна ділянка, яка складається з двох відокремлених ділянок, які не мають спільної межі, а є розділеними земельною ділянкою, яка належить відповідачам. За твердженням позивача, відповідачі придбали свою земельну ділянку в 2003 році, а до моменту придбання ними цієї земельної ділянки, вказана земельна ділянка та земельні ділянка позивача були частинами єдиної земельної ділянки. Позивач зазначає, що в 2011 році відповідачі почали використовувати свою земельну ділянку способом, який не дозволяє позивачеві використовувати земельну останнього за цільовим призначенням. Перешкоди, на думку позивача, полягають в неможливості проїзду на транспортному засобі з однієї частини земельної ділянки позивача на іншу її частину, хоча до 2010 року такий проїзд здійснювався постійно по наявному шляху, від земель сільської ради по вул. Чапаєва до найбільш віддаленої межі. Позивач зазначає, що між сторонами спору не було досягнуто згоди щодо можливості забезпечення прав позивача, тому останній звернувся до суду та просить позов задовольнити. В судових засіданнях позивач пояснив, що має намір обробляти свою земельну ділянку, проте не має такої можливості, через відсутність належного шляху до своєї земельної ділянки. Також, позивач зазначив, що суміжна земельна ділянка по відношенню до його земельної ділянки, належить його сестрі, в якої він дозволу на проїзд не просив. Представник відповідача [PERSON] у запереченнях на позовну заяву проти задоволення позову заперечив та вказав, що позивачеві належала земельна ділянка, частину якої від продав відповідачам, і у власності позивача залишилось дві відокремлені земельні ділянки, площею 0,1521 га та 0,0332 га. Представник відповідача [PERSON] зазначає, що позивач має доступ до обох ділянок, зокрема до ділянки площею 0,0332 га. Позивач має доступ з вул. Чапаєва, а до ділянки площею 0,1521 га. зі сторони ґрунтової дороги, що прокладена для проїзду техніки по землям загального користування. Також, представник [PERSON] посилається на те, що шляху через земельні ділянку відповідачів, яким хоче користуватися позивач, не існує, а тому задоволення його позову вимагатиме влаштування такого проїзду, що порушить права відповідачів. Також в судових засіданнях [PERSON] пояснила, що її техніка на город заїжджає з боку берега озера. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі, відмовити позивачеві в позові. Тростинсько-Новоселицька сільська рада Васильківського району Київської області листом від 02.08.2012 № 106 просила суд про розгляд справи без її участі та визнала позов. Натомість в наступному листом від 08.08.2012 № 107 Тростинсько-Новоселицька сільська рада Васильківського району Київської області повідомила суд, що змінила думку щодо позовних вимог та зазначила, що при розгляді справи покладається на думку суду. Відділ земельних ресурсів у Васильківському районі повідомив про те, що земельні ділянки позивача та відповідачів забезпечені під'їздом та просив суд розглядати справу без його участі, а у вирішенні справи покладався на розсуд суду. Відповідно до державного акту ІІІ-КВ №049418-35094 виданого 27.12.2002 позивачеві належала земельна ділянка, площею 0,45 га. в с. Т. Новоселиця, вул. Чапаєва, 83. 12.08.2003 року між [PERSON] (власницею сусідньої земельної ділянки) укладено договір з відповідачами про купівлю продаж земельної ділянки, площею 0,186 га., розташовану за адресою с. Т. Новоселиця, вул. Чапаєва, 83, належної [PERSON] на підставі державного акту ІІІ-КВ №049417-35095 виданого [PERSON] 27.12.2002 (договір посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано за № 2423). Про факт укладення вказаного договору внесено відповідний запис до державного акту ІІІ-КВ №049418-35094 виданого позивачеві27.12.2002. 12.08.2003 року між позивачем та відповідачами укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач продав, а відповідачі купили земельну ділянку площею 0,2644 га., розташовану за адресою с. Т. Новоселиця, вул. Чапаєва, 83, належної позивачеві на підставі державного акту ІІІ-КВ №049418-35094 виданого позивачеві 27.12.2002 (договір посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано за № 2427). Згідно експлікацій земельних угідь, позивачеві за адресою с. Т. Новоселиця, вул. Чапаєва, 83, належить дві земельних ділянки, площею 0,0332 га. та 0,1521 га. (а.с. 8, 9). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія РЗ №354276 виданого 19.09.2003 земельна ділянка площею 0,4504 га. за адресою с. Тростинська-Новоселиця, вул. Чапаєва, 83 належить відповідачам на праві спільної часткової власності. Згідно плану зовнішніх меж вказаної земельної ділянки земельна ділянка від "А" до "Б" є землями загального користування (вул. Чапаєва, 83), від "Б" до "В" земельна ділянка належна [PERSON], від "В" до "Г" є землями загального користування, позивачеві належить земельна ділянка від літери "Г" до літери "Д", від літери "Д" до літери "Е" земельна ділянка належна [PERSON], від літери "Е" до літери "А" земельна ділянка належна позивачеві. В матеріалах справи наявна копія схеми розташування земельної ділянки, яка знаходиться в с. Тростинська-Новоселиця по вул. Чапаєва, 83 та належить відповідачам. Вказаний документ посвідчений підписами Тростинсько-Новоселицького сільського голови та землевпорядника з прикладенням гербової печатки. На вказаній схемі міститься помітка про наявність грунтової дороги уздовж озера, по якій (дорозі) є доступ до земельної ділянки як позивача, так і відповідачів. Згідно листа Відділу архітектури та містобудування Васильківської державної адміністрації від 12.11.2012 № 13/2-12 представника позивача, на запит останнього, повідомлено, що генеральним планом с. Тростинська-Новоселиця визначені житлові вулиці даного населеного пункту. Чи існує проїзд до городів громадян, що можливо розташований між вулицями Шевченка та Чапаєва на землях сільської ради, відділ архітектури та містобудування даною інформацією не володіє. Свідок у справі [PERSON] показала, що сільськогосподарська техніка на городи учасників спору, як і їх сусідів дістається з боку берега озера, уздовж якого існує ґрунтова дорога. Також свідок показала, що позивач використовував сусідню земельну ділянку, яка належить його сестрі, для проїзду на свою земельну ділянку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.ст. 13, 41 Конституції України право власності на землю гарантується. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 9 ЦК України передбачено, що положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Виходячи зі ст. 13 Цивільного кодексу України, при здійсненні своїх прав особи, у тому числі Позивач, зобов'язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Згідно п. а, б ч. 1 ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху. Судом встановлено, що позивач має доступ до земельної ділянки, яка знаходиться за адресою с. Тростинська-Новоселиця, вул. Чапаєва, 83, площею 0,0332 га. Безпосередньо з вул. Чапаєва. Щодо земельної ділянки, яка знаходиться за адресою с. Тростинська-Новоселиця, вул. Чапаєва, 83, площею 0,1521 га., то необхідність встановлення сервітуту зумовлена, за твердженням позивача, неможливістю проїзду на транспортному засобі із земельної ділянки площею 0,0332 га. на земельну ділянку площею 0,1521 га. та необхідністю здійснення обробки земельної ділянки площею 0,1521 га. (а.с. 16, 17). В судових засіданнях позивач та його представник повідомили суд про те, що існує нагальна потребу забезпечити доступ до вищевказаної земельної ділянки саме транспорту, а прохід до цієї земельної ділянки позивач здійснює без використання земельної ділянки відповідачів. Враховуючи приписи п. б ч. 1 ст. 99 ЗК України, сервітут у вигляді права проїзду на транспортному засобі може бути встановлено лише по наявному шляху. Натомість, позивачем не доведено суду, що на земельній ділянці відповідачів наявний шлях, по якому може здійснюватися проїзд на земельну ділянку позивача. Оскільки, з норм ст. 98 ЗК України вбачається, що земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений, то встановлення судом сервітуту призведе до значних обмежень прав відповідачів, оскільки відсутність наявного шляху зумовить відповідачів змінити спосіб та порядок використання своєї земельної ділянки. Крім того, судом встановлено, що позивач має доступ до земельної ділянки, яка знаходиться за адресою с. Тростинська-Новоселиця, вул. Чапаєва, 83, площею 0,1521 га. з боку озера. При цьому посилання сторони позивача на незручність використання такого шляху не може бути підставою для встановлення сервітуту. Більш того, суд враховує, що позивач сам продав частину своєї земельної ділянки відповідачам, щодо якої він просить встановити сервітут, чим самостійно створив для себе окремі незручності. Також суд враховує, що сусідня земельна ділянка, по відношенню до земельної ділянки позивача належить його сестрі, і згідно показів свідка позивач використовував земельну ділянку своєї сестри для проїзду на власну земельну ділянку. Отже, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed