Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому після неодноразових уточнень просив визнати договір депозитного вкладу № 2011-2 від 07.03.2011, укладений між ПТ «Ломбард «Корал» [PERSON] і компанія» та [PERSON], недійсним, стягнути солідарно з ПТ «Ломбард «Корал» [PERSON] і компанія», [PERSON], [PERSON] та [PERSON] борг в сумі 48000,00 грн. та 18020,00 грн. збитків, а всього 66020,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначав, що 07.03.2011 між ним та Ломбардом в особі директора [PERSON] було укладено договір № 2011-2 депозитного вкладу. У відповідності з зазначеним Договором, позивач передав Ломбарду грошову суму у розмірі 48000,00 грн., що становило 6000 доларів США, Ломбард прийняв вклад і зобовязався виплачувати позивачу 24 % річних на суму вкладу. Договором також передбачена видача вкладу на вимогу Вкладника, якщо Вкладник попередив про свій намір Ломбард за два місяці. 25.03.2011 [PERSON] у відповідності до вимог п. 12 Договору попередив директора Ломбарду [PERSON] про необхідність повернення суми вкладу по Договору до 07.05.2011, про що було складено розписку. Однак, ніяких розрахунків до теперішнього часу позивач не отримав. 07.07.2011 [PERSON] та відповідачем [PERSON], як директором Ломбарду був підписаний акт звірки взаєморозрахунків, згідно якого станом на 07.07.2011 сума заборгованості за нарахованими та невиплаченими процентами за вкладом складала 480 доларів США, що по курсу НБУ становило 3826,32 грн. [PERSON] зазначав, що Договір укладався ним саме з юридичною особою Ломбардом, а не особисто з [PERSON], про що зазначено у договорі , де у якості його сторін є саме ПТ «Ломбард «Корал» [PERSON] і компанія», в особі директора [PERSON], на договорі на всіх аркушах є печатка цієї юридичної особи, договір укладався у приміщенні Ломбарду і гроші також передавалися у приміщенні Ломбарду. Прибутковий касовий ордер [PERSON] йому не видавав, але у касі все оформлювалося, та [PERSON] пояснив, що прибутковий касовий ордер це документ підприємства і він повинен залишитися у Ломбарді. При укладенні Договору [PERSON] надав позивачу [PERSON] про реєстрацію фінансової установи, копію Статуту Товариства, Ліцензію, видану Міністерством фінансів України, яка, як він пояснив, підтверджувала законність діяльності ломбарду та того правочину, який між ними укладався. Акт звірки заборгованості по Договору підписаний [PERSON] як директором Ломбарду та на ньому стоїть печатка Ломбарду, в тексті акту зазначено, що заборгованість по депозитному договору від 07.03.2011, саме у ПТ «Ломбард «Корал» [PERSON] і компанія» перед [PERSON], а не [PERSON] перед [PERSON] Також позивач вважає, що [PERSON] ввів його в оману, оскільки як він, як керівник Ломбарду знав, що Ломбард не мав права взагалі укладати депозитні договори, але зробив це. У звязку з цим договір повинен бути визнаний недійсним, та суд повинен застосувати наслідки недійсного правочину, тобто стягнути з відповідачів по справі солідарно спричинені йому збитки, тобто упущену вигоду. Він не збирався давати гроші у борг [PERSON] або будь-якій інший фізичній або юридичній особі, а уклав договір депозитного вкладу з юридичною особою з метою отримати на кошти проценти в розмірі 24% за користування юридичної особою його грошовими коштами. В результаті обману, позивач позбавлений доходу у вигляді процентів за користування його грошовими коштами. Станом на 08.10.2012 заборгованість за відсотками складає 2254,58 доларів США, що еквівалентно 18020,85 грн. за офіційним курсом НБУ на день розрахунку. [PERSON] зазначає, що зазначені суми повинні бути стягнути з відповідачів солідарно, так як Ломбард є повним товариством, учасники якого відповідно до укладеного між ними договору здійснюють підприємницьку діяльність від імені товариства і солідарно несуть додаткову субсидіарну відповідальність за його зобовязаннями усім майном, що їм належить. [PERSON] укладав правочин, як посадова особа юридичної особи, а саме керівник - директор, а не фізична особа, про що свідчать усі надані суду документи і умисно ввів позивачку в оману, як стосовно природи правочину, так і прав та обовязків сторін. Відповідач [PERSON], заперечуючи проти позовних вимог [PERSON], звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просив визнати договір депозитного вкладу № 2011-2 від 07.03.2011, укладений між ПТ «Ломбард «Корал» [PERSON] і компанія» та [PERSON], таким, що не вчинено. В обґрунтування своїх зустрічних вимог [PERSON] зазначав, що 07.03.2011 він під впливом насильства з боку [PERSON] був вимушений від імені ПТ «Ломбард «Корал» [PERSON] і компанія» укласти із останнім договір депозитного вкладу № 2011-2, однак фактичного внесення [PERSON] вкладу до каси Ломбарду не було, відсутні будь-які докази на підтвердження цього. Відповідно до п. 22 Договору лише після внесення готівки до каси ломбарду договір депозиту вважається укладеним. За відсутності внесення вкладу, що має бути підтверджено відповідним документом (квитанція, прибутковий касовий ордер тощо), зазначений договір треба вважати не вчиненим, таким, що не почав діяти, а тому ніяких взаємних прав та обовязків за договором між сторонами не виникло. Акт звірки не можна вважати допустимим доказом внесення вкладу до каси Ломбарду, інших документів на підтвердження цього факту не існує. Оскільки договір депозитного вкладу необхідно розцінювати як правочин, не вчинений за законом, то і відсутні підстави для задоволення вимог [PERSON] про повернення грошових коштів та стягнення нарахованих та невиплачених відсотків. Також [PERSON] вказує, що ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Наявність умислу в його діях, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, при цьому обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Однак [PERSON] не надав суду доказів обману, умислу обману. Щодо впливу на нього шляхом застосування насильства при укладанні договору [PERSON] зазначає, що з боку [PERSON] здійснювався постійний психічний вплив, постійні погрози фізичної розправи на ним та його родичами, що викликало страх настання невигідних наслідків. Відповідач [PERSON], яка придбала частку [PERSON] у статутному фонді ПТ «Ломбард «Корал» [PERSON] і компанія», також не визнаючи позовні вимоги [PERSON], звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просила визнати договір депозитного вкладу № 2011-2 від 07.03.2011, укладений між ПТ «Ломбард «Корал» [PERSON] і компанія» та [PERSON], не укладеним. В обґрунтування своїх зустрічних вимог [PERSON] зазначала, що 07.03.2011 під впливом насильства з боку [PERSON] [PERSON] уклав від імені ПТ «Ломбард «Корал» [PERSON] і компанія» договір депозитного вкладу № 2011-2, однак фактичного внесення [PERSON] вкладу до каси Ломбарду не було, відсутні будь-які докази на підтвердження цього. Відповідно до п. 22 Договору лише після внесення готівки до каси ломбарду договір депозиту вважається укладеним, внесення вкладу за цим договором підтверджується шляхом видачі вкладникові квитанції до прибуткового касового ордеру з печаткою ломбарду. За відсутності внесення вкладу, що має бути підтверджено відповідним документом, договір депозитного вкладу треба вважати таким, що не набрав чинності та не почав діяти, а тому ніяких взаємних прав та обовязків за договором між сторонами не виникло. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Акт звірки не можна вважати допустимим доказом внесення вкладу до каси Ломбарду, інших документів на підтвердження цього факту не існує. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні первісні позовні вимоги [PERSON] не визнала, підтримала зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] При цьому пояснила, що [PERSON] невідомо було про укладення Договору, що є предметом спору, вона справами Ломбарду не цікавилась взагалі. Відповідач [PERSON] їй про діяльність Ломбарду не сповіщав, дійсно, Ломбард не мав права укладати договори депозитного вкладу не з учасниками товариства, тому що не мав відповідної ліцензії. Про умови та порядок укладення Договору відповідачці [PERSON] нічого не відомо. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти солідарного стягнення у тому числі збитків по справі, так як на її думку відповідач [PERSON] брав грошові кошти від [PERSON] для особистих потреб, тому вона вважає, що це не стосується ні її, ні Ломбарду взагалі і відповідальність за його особисті борги вона не повинна нести. Також представник відповідача [PERSON] вказала, що [PERSON] вийшла зі складу учасників товариства, продавши свою частку у статутному фонді [PERSON] Відповідач [PERSON], який є директором ПТ «Ломбард «Корал» [PERSON] і компанія», свій зустрічний позов підтримав, однак в подальшому в судові засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні підтримали свої зустрічні позовні вимоги, просили відмовити у задоволенні первісних вимог [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. \~ Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. \~Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси \~у спосіб, визначений законами України. \~ \~ Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. \~ \~Відповідно до ст. ст. 59, 60 цього ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. \~ При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. \~Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. \~Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. \~ Згідно ст. 11 ЦК України - цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно ст. 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. \~ Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). \~ За правилом ст. 204 ЦК України (презумпція правомірності правочину) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним. \~ \~Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, то згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). \~ Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. \~ Згідно зі ст. 227 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобовязана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином. У відповідності зі ст.230 ЦК України, на яку також посилається [PERSON], обґрунтовуючи заявлені ним вимоги, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно по п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої особи в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман що до мотивів правочину не має істотного значення. \~ Таким чином, враховуючи наведене вище, а також виходячи з положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, саме позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угод недійсними з настанням відповідних наслідків. \~ Недійсність угоди може бути підтверджена будь-якими з передбачених ст. 57 ЦПК України засобами доказування, якщо інше не передбачено законом. \~ Згідно зі ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Згідно зі ст. 230 ч. 2 ЦК України, сторона, яка застосувала обман, зобовязана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у звязку з вчиненням цього правочину. У відповідності зі ст. 22 ч.2 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене ( упущена вигода). Як встановлено судом та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами 07.03.2011 між [PERSON] та Ломбардом в особі директора [PERSON] було укладено договір № 2011-2 депозитного вкладу. У відповідності з зазначеним Договором, [PERSON] передав Ломбарду грошову суму у розмірі 48000 гривень, що становило 6000 доларів США , Ломбард прийняв вклад і зобовязався виплачувати вкладникові суму вкладу та 24 % річних. Договором також передбачена видача вкладу на вимогу Вкладника, якщо Вкладник попередив про свій намір Ломбард за два місяці. Кожна сторінка зазначеного договору підписана [PERSON] та директором Ломбарду та посвідчена печаткою Ломбарду. Положенням «Про порядок надання фінансових послуг ломбардами» передбачене, що Ломбард - це фінансова установа, виключним видом діяльності якої є надання на власний ризик фінансових кредитів фізичним особам за рахунок власних або залучених коштів, під заставу майна на визначений строк і під процент, та надання супутніх послуг ломбарду. Залучені кошти ломбарду це кошти, отримані на зворотній основі від фізичних осіб учасників ломбарду, юридичних осіб та кошти, отримані від кредитних установ за кредитними договорами. Згідно п.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг України» фінансовою установою є юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), повязані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, ... та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), повязані з наданням фінансових послуг. Згідно п.4 ст.4 вказаного Закону між іншими до фінансових послуг належать залучення фінансових активів із зобовязанням щодо наступного їх повернення. Згідно ст.5 вказаного Закону фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами- підприємцями. Виключне право або обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Згідно ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. Згідно даної статті між іншими до банківських послуг належить залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола фізичних та юридичних осіб. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Як вбачається з п. 4.2 засновницького договору про створення та діяльність ПТ «Ломбард «Корал» [PERSON] і компанія» основними видами діяльності Товариства є: надання наступних фінансових послуг - надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів, надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів . Згідно до листа Міністерства Фінансів України ПТ «Ломбард «Корал» [PERSON] і компанія» видавалася лише ліцензія серії АВ № 304333 на здійснення торгівлі прийнятими під заставу ювелірними та побутовими виробами з дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння в межах господарчої діяльності з виготовлення виробів з дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення, напівдорогоцінного каміння, торгівлі виробами з дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення, напівдорогоцінного каміння. Таким чином, виходячи з системного аналізу зазначених норм закону, ПТ «Ломбард «Корал» [PERSON] і компанія» не є фінансовою установою, яка згідно до закону мала право на укладення депозитних договорів взагалі і Договору депозитного вкладу ( для фізичних осіб) № 2011-2 від 07.03.2011 з позивачем [PERSON] зокрема. Згідно ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В даному випадку дієздатність юридичної особи у певній сфери підприємницької діяльності виникає лише після отримання у встановленому порядку відповідної ліцензії, чи статусу (банківської установи). Як було встановлено у судовому засіданні з пояснень [PERSON] та [PERSON] при укладенні Договору ніяких фінансових документів про отримання Ломбардом від [PERSON] грошових коштів не видавалося. [PERSON]. такий документ у якості доказу по справі також не надав, пояснивши це відсутністю зазначеного документа, так як [PERSON] обманув його, сказавши, що цей документ повинен залишатися в Ломбарді. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні і у своєму позові, який був спочатку обєднаний в одне провадження з позовом, що розглядається, а потім, у звязку з неодноразовою неявкою [PERSON] в судові засідання,залишений без розгляду, зазначав, що гроші він дійсно брав у [PERSON] саме в сумі 48000,00 грн., але виключно для себе, так як йому були необхідні кошти для власних потреб. Крім того, та обставина, що [PERSON] шляхом обману отримав від [PERSON] грошові кошти підтверджується також і актом звірки заборгованості, який [PERSON] підписав, від імені і як директор Ломбарду, та посвідчив печаткою Ломбарду та його розпискою. Виходячи з наведеного, суд вважає, що укладений між [PERSON] та ПТ «Ломбард «Корал» [PERSON] і компанія» в особі директора [PERSON] 07.03.2011 договір № 2011-2 депозитного вкладу є недійсним. Згідно ст. 216 ЦК України - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. В разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Судом встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] 48000,00 грн. за Договором, про недійсність якого дійшов висновку суд. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] повинні бути повернути грошові кошти в розмірі 48000,00 грн. Стягнення відсотків за визнаним недійсним у судовому порядку договором , не передбачено. У своєму позові [PERSON] висуває вимогу про стягнення на його користь сум солідарно з Ломбарду, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що вони, як учасники повного товариства солідарно несуть додаткову субсидіарну відповідальність за зобовязаннями Ломбарду усім майном, що їм належить. У звязку з тим, що Договір між Ломбардом та [PERSON] визнаний судом недійсним з підстав відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності юридичної особи Ломбарду на його укладення та введенням [PERSON] в оману позивача, суд вважає що встановлена вина саме відповідача [PERSON] у порушенні діючого законодавства при укладенні договору, визнаного судом недійсним, тому вважає за необхідне стягнути суму отриману за Договором саме з нього. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання договору, що є предметом спору, таким, що не вчинено, та вимоги [PERSON] про визнання цього ж договору не укладеним не підлягають задоволенню, оскільки ці вимоги не відповідають способам захисту цивільних прав та не передбачені нормами Цивільного кодексу України. За таких обставин суд доходить висновку, що первісні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів, зустрічні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial