Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-14 00:00:00

29 листопада 2012 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача. В своєму позові позивачка зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. З 04 вересня 2001 року відповідач зареєстрований, але фактично не проживав в її житловому будинку, який в листопаді 2005 року купив у відповідача її батько, який помер [INFO], і, з якого, в 2005 році відповідач виїхав і не повертається до цього часу. На прохання в добровільному порядку знятися з реєстрації не реагує, а їй доводиться сплачувати за нього комунальні платежі. Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним вище житловим приміщенням. У судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання вдруге не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату і час розгляду справи, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення про отримання відповідачем судового повідомлення про час, дату і місце розгляду справи, а тому згідно зі ст.. 74 ч.5 ЦПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи. Про причини своєї неявки відповідач суду нічого не повідомив. Від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність. Неявка відповідача в судове засідання визнана судом без поважних причин. Справа розглянута у відсутність відповідача, у відповідності до вимог ст.ст. 169 ч.4, 226 ЦПК України, на підставі наявності в матеріалах справи достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, в порядку заочного розгляду справи, так як позивачка не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Відповідно до правил, передбачених ст.ст.71,72 ЖК України, наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що вони не проживають в ньому без поважних причин понад шість місяців. Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS], належить позивачці на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.07.2012 року, що підтверджується копією вищевказаного свідоцтва. 18.11.2005 року батько позивачки - [PERSON] купив зазначений будинок у відповідача, що підтверджується копію договору купівлі-продажу і зареєстрував свої права як власника будинку в реєстрі №11714978 від 02.08.2011 року. Після укладення угоди стосовно купівлі-продажу будинку, відповідач виїхав до іншого місце проживання, при цьому не знявшись в добровільному порядку з місця реєстрації. У судовому засіданні з'ясовано, що відповідач не проживає у будинку, в якому зареєстрований, з 2005 року, тобто, майже вісім років. Факт не проживання відповідача в будинку позивача майже 8 років, крім пояснень позивачки, підтверджується дослідженими матеріалами справи. За таких обставин, суд дійшов висновку, що [PERSON], не проживає за місцем своєї реєстрації по [ADDRESS] майже 8 років, без поважних причин, а тому згідно зі ст.ст.71,72 ЖК України, його слід вважати таким, що втратив право користування житловим приміщенням у зазначеному будинку. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 108.00 гривень судових витрат.

Outcome: approved