Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-20 00:00:00

13 серпня 2012 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку розміром 0,18 га, для індивідуального будівництва та обслуговування житлового будинку № 44 по вул. Лазурна в с. Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер 26 січня 2012 року. В обґрунтування своїх вимог вказував, що його батько - [PERSON] за життя написав заповіт, відповідно до якого заповідав йому земельну ділянку, площею 0,18 га, розташовану в с. Шевченкове, вул. Лазурна ( стара назва Косіора), 44 Жовтневого району Миколаївської області. Після смерті [PERSON], у визначений законом строк він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено, оскільки ним не предявлено документів, підтверджуючих право власності спадкодавця на земельну ділянку. За життя в 1994 році [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок № 44 по вул. Лазурна (Косіора) в с. Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області. Вказаний договір був посвідчений державним нотаріусом та зареєстрований в ММБТІ. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,18 га. Дана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 02155 виданого 3 листопада 1994 на підставі рішення Шевченківської сільської ради від 14 жовтня 1994 року. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України, що діяв на момент укладання договору, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цим обєктом переходить право власності або користування земельною ділянкою без зміни цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Але правовстановлюючий документ на земельну ділянку [PERSON] за життя на своє імя не оформив. Ці обставини змусили позивача звернутися до суду з позовом, оскільки порушуються його права на спадщину. Позивач в судове засідання не зявився, до суду надіслав заяву в якій просив позов задовольнити та слухати справу за його відсутності. Відповідач - Шевченківська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, повідомивши письмово про відсутність заперечень щодо задоволення заявлених вимог позивача та можливість розгляду справи без присутності її представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином. Третя особа приватний нотаріус Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] в судове засідання свого представника не направила, про дату та час слухання справи повідомлена належними чином. Дослідивши надані суду докази, суд встановив наступне. Як вбачається зі свідоцтва про смерть [PERSON] помер 26 січня 2012 року (а.с. 12). Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 5 грудня 2011 року, [PERSON] на випадок своєї смерті заповідав [PERSON]Б належний йому будинок та земельну ділянку розміром 0,18 га, для індивідуального будівництва та обслуговування житлового будинку № 44 по вул. Лазурна в с. Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області (а.с.10). З листа нотаріальної контори на адресу позивача вбачається, що органи нотаріату відмовили позивачу в оформленні спадкових прав, оскільки ним не предявлено документів, підтверджуючих право власності спадкодавця на вказану земельну ділянку (а.с. 16). Як вбачається з матеріалів спадкової справи заведеної приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] після смерті [PERSON], померлого 26 січня 2012 року, позивач у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк звернулася до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори 16.11.1994 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок № 44 по вул. Косіора в с. Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області, в подальшому вказаний договір був зареєстрований в ММБТІ (8-9). Згідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 02155 виданого 3 листопада 1994 на підставі рішення Шевченківської сільської ради від 14 жовтня 1994 року, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,18 га, розташована в с. Шевченкове вул. Косіора, 44 Жовтневого району Миколаївської області, надана для індивідуального будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.7). Відповідно до рішення Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 3 від 15 серпня 2008 року вулицю Косіора в с. Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області було вирішено перемейнувати на вулицю Лазурна (а.с.11). Згідно з частиною 1 ст. 30 Земельного кодексу України (далі ЗКУ) від 18.12.1990 року, що діяв на момент укладання вищевказаного договору, при переході право власності на будівлю в споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 ЗКУ право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Статтею 67 ЗКУ передбачено, що розмір ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у сільських населених пунктах повинен бути не більше 0,25 га. Площа спірної земельної ділянки становить 0,18 га. Аналізуючи досліджені докази, суд, виходячи з положень ст.ст.328,334 Цивільного Кодексу України вважає доведеним, що [PERSON] на момент смерті набув право на земельну ділянку площею 0,18 га, розташованої в с. Шевченкове вул. Лазурна (стара назва-Косіора), 44 Жовтневого району Миколаївської області. За життя він склав заповіт, де розпорядився зазначеним нерухомим майном на користь позивача. Згідно ст. 1223 Цивільного Кодексу України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, будь яких обставин, що усувають позивачку від права на спадкування, в судовому засіданні не встановлено. На підставі викладеного, суд приходе до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved