Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] [PERSON] 13 липня 2011 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], [PERSON] відділу РАЦС Кременчуцького МУЮ про визнання шлюбу, зареєстрованого 21 серпня 2009 року [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції між ним та відповідачкою [PERSON], актовий запис №650 недійсним та визначення місця проживання малолітньої дитини з ним. В обґрунтування позову вказував, що від цього шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Після одруження з відповідачкою він дізнався, що його дружина страждає на тяжку психічну хворобу, яку вона приховала від нього при укладенні шлюбу і перебуває на обліку в Кременчуцькому психоневрологічному диспансері, де проходила і проходить зараз лікування. Під час загострення захворювання вона поводиться неадекватно, в неї проявляються агресивні соціально-небезпечні тенденції. Це негативно впливає на їх стосунки, а також її поведінка є небезпечною для нього та їх малолітньої дитини. 20 червня 2011 року його дружина, приблизно о пятій годині ранку, стала поводитися неадекватно, намагалася роздягненою вибігти з їх малолітньою дочкою з квартири, була дезорієнтована в часі та в місці знаходження, через що спеціальною бригадою лікарів станції швидкої допомоги була доставлена до Кременчуцького психоневрологічного диспансеру. Лікарі йому пояснили, що в даний час її стан являється небезпечним як для нього, так і для доньки. Крім того, зі слів когось з медичного персоналу він дізнався, що його дружина перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері в звязку з психічним захворюванням і вже лікувалася у стаціонарному відділенні Кременчуцького психоневрологічного диспансеру з 24.06.2008 року по 04.07.2008 року в звязку з гострим психічним розладом з симптомами шизофренії, тобто його дружині до укладення шлюбу було вже відомо про наявність у неї тяжкого захворювання, яке небезпечне для другого з подружжя. Тому він вважає, що його дружина приховала від нього при укладенні шлюбу, що вона страждає на психічне захворювання, у звязку з чим просив визнати шлюб недійсним та визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] з ним. Позивач [PERSON] [PERSON] та його представник по довіреності [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали в частині визнання шлюбу недійсним, в його обґрунтування пояснили так, як викладено вище в описовій частині рішення та просили його задовольнити, оскільки відповідач перед укладенням шлюбу приховала від нього свою хворобу, небезпечну для нього та його дочки. Відповідач [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позову, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим та пояснили, що [PERSON] перед укладенням шлюбу не приховувала від нареченого свого захворювання. Представник відповідача [PERSON] відділу РАЦС Кременчуцького МУЮ в судове засідання для розгляду справи по суті не зявився, хоч був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, надав письмове пояснення, що реєстрація шлюбу сторін була проведена без порушень вимог чинного законодавства (а.с.177-178). Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Установлено і не заперечується сторонами, що 21 серпня 2009 року між позивачем громадянином [PERSON] Республіки [PERSON] [PERSON] та відповідачем громадянкою України [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції, актовий запис №650 (а.с.6 ). Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.89,90). Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 серпня 2012 року позов [PERSON] [PERSON] до [PERSON] в частині визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з підстав п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України залишено без розгляду. Згідно ч.1 статті 30 Сімейного кодексу України наречені зобов'язані повідомити один одного про стан свого здоров'я. Відповідно до частини 5 цієї статті приховання тяжкої хвороби, а також хвороби, небезпечної для другого з подружжя, їхніх нащадків, може бути підставою для визнання шлюбу недійсним. У відповідності до п.3 ч.1 статті 41 Сімейного кодексу України шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків. Згідно ч.2 цієї статті при вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 42 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв'язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена. У відповідності зі статтею 44 Сімейного кодексу України у випадках, передбачених статтями 39-41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації. Установлено, що сторони перебувають у шлюбі не тривалий час. На момент звернення позивача з вказаним позовом вони перебували у шлюбі менше двох років, у період шлюбу сторони не знаходили взаєморозуміння, конфліктували між собою та сварилися, періодично проживали окремо один від одного, так як позивач часто їздив до Італії, вони не виявляють бажання надалі підтримувати сімейні стосунки і продовжувати подружнє життя, чого сторони не заперечували в судовому засіданні. Їх дочка народилася в Італії, де і проживає на даний час разом з батьком. Відповідачка проживає в Україні. Відповідно до епікрізу №501 Кременчуцького обласного психоневрологічного диспансеру відповідач [PERSON] була госпіталізована та знаходилася на стаціонарному лікуванні у цьому закладі з 24 червня по 04 липня 2008 року з приводу лікування психічного захворювання, після бесіди з лікарем погоджувалася на лікування та перебування в психіатричному стаціонарі, що свідчить про її обізнаність з характером свого захворювання та типом лікарні (а.с.32,33). Згідно епікрізу №460 Кременчуцького обласного психоневрологічного диспансеру відповідач [PERSON] також повторно знаходилася на стаціонарному лікуванні в цьому закладі з 21 червня по 13 липня 2011 року з діагнозом психічного захворювання (а.с.30,31). Передбаченого ч.1 статті 30 Сімейного кодексу України відповідач свого обовязку повідомити про стан свого психічного здоровя своєму нареченому не виконала, хоч це є її юридичним обовязком, невиконання якого тягне за собою визнання шлюбу недійсним. Як пояснили у судовому засіданні позивач та його представник, виявлене у відповідача психічне захворювання небезпечне для позивача та малолітньої дитини. На момент укладення шлюбу він не був обізнаний про психічне захворювання відповідачки. Інакше цей шлюб між ними не було б укладено. В [PERSON] Республіці з таким захворюванням взагалі заборонена реєстрація шлюбу. Позивач відвідував відповідачку під час її перебування на лікуванні в психіатричному закладі в 2008 році. Проте, позивач не був обізнаний про тип лікувального закладу, оскільки на той час він не володів ні українською, ні російською мовами, спілкувався з відповідачкою англійською мовою, почав вивчати алфавіт та російську мову у квітні 2008 року, чого не заперечувала в судовому засіданні відповідач, яка також була допитана судом в якості свідка, а тому не міг прочитати назву закладу та його тип. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який є кумом для сторін, підтвердив, що при відвідуванні психіатричної лікарні лікарі говорили, що відповідачку вони вже знають, як пацієнтку, яка перебувала у них раніше на лікуванні. Позивач [PERSON] [PERSON] говорив йому, що раніше відвідував в цьому закладі відповідачку, але не знав, що це спеціалізований психіатричний заклад. Він спілкувався з позивачем італійською мовою, так як нею володіє. У 2008 році [PERSON] російської мови не знав. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що позивач [PERSON] до укладення шлюбу знав про перебування відповідачки [PERSON] в психіатричному закладі. Між тим, суд оцінює ці свідчення критично, оскільки вони є друзями відповідачки та заінтересованими особами. Ці свідки не пояснювали про свою обізнаність з діагнозом захворювання. Діагноз психічного захворювання відповідача став відомий після витребування судом медичної документації хворої [PERSON] у липні 2011 року (а.с.25,28-34). Свідок [PERSON], який є батьком відповідачки, в судовому засіданні пояснив, що у 2008 році його колишня дружина повідомила, що сталося з їх дочкою [PERSON]. Він з [PERSON] поїхав у госпіталь в Крюків. [PERSON] розмовляв з [PERSON]. Він не може стверджувати, чи знав [PERSON], що це за тип лікарні. Беручи до уваги, що цим шлюбом порушені права та інтереси позивача, нетривале спільне проживання подружжя, характер їх взаємин у шлюбі, які викладені в мотивувальній частині рішення, що мають істотне значення, суд прийшов до висновку, що шлюб сторін слід визнати недійсним.

Outcome: approved