Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики в сумі 10 500 грн. 00 коп. та судових витрат по справі. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 липня 2009 року [PERSON] взяв у неї в борг вищевказану суму, про що видав їй боргову розписку, в якій зобовязався повернути борг до 27.07.2009 року. Однак до цього часу борг не повернув, а тому вона змушена звернутись до суду із зазначеним позовом. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову не визнав, пояснивши, що зазначену суму коштів він брав у позивача для надання допомоги позивачеві щодо оформлення її земельної ділянки, яку він надав та передав позивачеві всю технічну документацію на землю, державний акт, довіреність на його імя та платіжні квитанції. Крім того, відповідач стверджує, що позивач обіцяла йому виплатити 2\~500 грн. винагороди за виготовлення зазначеної документації. Суд, заслухавши сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позову виходячи з наступних підстав. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 16 липня 2009 року відповідачем складено письмову розписку про те, що відповідач зобовязується повернути позивачеві грошові кошти в загальній сумі 10500,00 грн. не пізніше 27 липня 2009 року (а.с. 7). З правовідносин сторін спору вбачається, що між ними укладено договір, який за правовою природою є договором позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти, у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, відповідач отримав від позивача 10500,00 грн., про що відповідач видав розписку позивачеві, та зобовязався повернути отримані кошти. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Враховуючи те, що в розписці визначено термін виконання відповідачем обовязку з повернення коштів 27.07.2009, то кошти мали бути повернені відповідачем позивачеві в зазначений термін. Суду не надано доказів виконання відповідачем свого обовязку з повернення позивачеві коштів в сумі 10500,00 грн. в зазначений строк до 27.07.2009. Відповідно, відповідачем порушено зобовязання (ст. 610 ЦК України). Посилання відповідача на те, що ним отримано кошти не в борг, а за усним договором підряду про надання позивачеві послуг з оформлення земельної ділянки, належної позивачеві, судом відхиляються, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 837 ЦК України договір підряду є оплатним, натомість розписка відповідача передбачає повернення коштів відповідачем позивачеві, що не відповідає правовій природі договору підряду. Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved