Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-04 00:00:00

В травні 2012 року позивач звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права спільної сумісної власності на майно. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що в період серпня-вересня 2006 року, до реєстрації шлюбу 30.09.2006 року, фактично проживали із відповідачем однією сімєю: вели спільне господарство, вирішували питання побуту та сімейного бюджету. 12.09.2006 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS]. Вказуючи вищенаведені обставини, позивач просить встановити факт проживання однією сімєю в період з 01.08.2006 року по 30.09.2006 року, визнати спільною сумісною власністю квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові. В подальшому уточнила позовні вимоги, просила встановити факт проживання однією сімєю в період з 01.09.2006 року по 30.09.2006 року. Представник відповідача позов підтримав. Відповідач у задоволенні позову просив відмовити. При цьому зауважив, що дійсно іноді мав зустрічі із позивачем в обумовлений період. Проте таким відносинам не був притаманний характер подружніх. Працюючи водієм, підвозив позивача до її помешкання. Іноді залишався ночувати. Постійним місцем проживання на той момент була квартира по вул. Вітрука, 10 в м. Житомирі, де проживав разом із сестрою. Зауважив, що гроші на придбання квартири отримано від сестри як компенсацію його частки квартири, що перейшла від батьків. У звязку з наведеним вважає придбане нерухоме майно його особистою власністю. Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити. Заслухавши пояснення учасників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Шлюб між сторонами зареєстровано 30.09.2006 року в Вільшанській сільській раді Чуднівського району Житомирської області, рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26.04.2012 року шлюб розірвано. Статтею 74 СК України визначено право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між особою або в будь-якому іншому шлюбі. Судом встановлено, що відповідачем розірвано шлюб із [PERSON] (дошлюбне Мостинець) [PERSON] 30.08.2006 року. В зазначений період між сторонами - [PERSON] до [PERSON] склались відносини, що мають ознаки подружніх. Даний висновок суду грунтується на свідченнях свідків, які були опитані під час розгляду справи. Так, [PERSON], який навчався разом із позивачем, зазначив, що зустрічав їх разом із відповідачем в червні 2006 року в кафе, де група проводила святкування. Приблизно за два тижні до весілля був у гостях за адресою: м. Житомир, вул. 8-го березня, 4. Свідок [PERSON] сестра позивача, розповіла, що [PERSON] запропонувала їй познайомитись із відповідачем восени 2005 року. Наприкінці 2005 року відповідач запросив познайомитись із його родиною. Зазначає, що сторони проживали разом, орендуючи помешкання. Влітку 2006 року відбулось знайомство між родинами. 30.07.2006 року під час сватання відповідач зазначив, що вони мають намір придбати квартиру. З середини літа 2006 року. у звязку з відсутністю власного помешкання, проживали у батьків. Зауважила, що надала кошти на придбання квартири. [PERSON] бабуся позивача, вказала про спільне проживання сторін в період з літа 2006 року, також зауважила на матеріальній допомозі при купівлі квартири. [PERSON] зазначила, що іноді бачила свою співробітницю [PERSON], у них на роботі разом із відповідачем. [PERSON] розповіла, що знала про спільне проживання сторін, оскільки є сусідкою батьків позивача. [PERSON] розповіла, що познайомилась із відповідачем влітку 2006 року. Вказала, що 30.07.2006 року він приїздив із своїми батьками. Оцінюючи докази за внутрішнім переконанням, суд надає перевагу вищенаведеному над показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні зазначили, що відповідач проживав разом з ними за адресою м. Житомир, вул. Вітрука. Дані свідки не змогли надати пояснення з приводу того часу, коли відповідач полишив дане місце проживання, крім того, вказуючи на відшкодування вартості частки в майні, що залишилось після батьків, плутались у висловленнях щодо суми, висловлювали різні цифри як у власних показаннях, так і в порівнянні. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що протягом серпня-вересня 2006 року між сторонами скались відносини, яким притаманний характер подружніх. Судом встановлено, що 12.09.2006 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого [PERSON] передав в власність покупця (продав), а [PERSON] прийняв у власність (купив) квартиру № 3, що знаходиться в м. Житомирі по вул. 8-го Березня, 4 в м. Житомирі. Згідно ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За наведених обставин, коли знайшли своє підтвредження фактичні шлюбні відносини між сторонами на протязі серпня-веренся 2006 року, суд встановлює факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] в період з 01.09.2006 року по 29.09.2006 року. Вказаний період визначено судом з урахуванням положень ст. 74 СК України, згідно якої таке проживання може бути визнане лише між особами, які не перебувають в іншому шлюбі. З огляду на вищенаведене, суд визнає право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON]. Суд не приймає за основу посилання відповідача на ту обставину, що кошти для придбання квартири належали йому особисто як отримані у вигляді компенсації за частку в спільному майні, оскільки належними доказами вказане не підтверджено. Підлягає до стягнення з відповідача сплачена сума судового збору згідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial