Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-26 00:00:00

24 жовтня 2011 року позивач звернувся з позовом до Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації», про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO]. померла його прабабуся [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS], який фактично прийняла як спадщину його бабуся [PERSON], яка також померла [INFO]., але померла своєчасно не оформила своє право на спадкове майно. [INFO]. помер позивача батько - [PERSON]. Після смерті батька, позивач звернувся до державного нотаріусу для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва, у зв'язку з тим, що згідно виданих КП «Верхньодніпровське БТІ», БТІ не має змоги видати витяг з реєстру прав власності, так як позивачем не наданий правовий документ, а саме при проведенні інвентаризаційних робіт КП «Верхньодніпровське БТІ» було встановлено, що домоволодіння значиться за [PERSON], яка за життя не оформила та не зареєструвала своє право власності на будинок. Крім того, у позивача немає в наявності документів, що підтверджують родинні стосунки г [PERSON] та [PERSON], на підставі чого, просить встановити факт родинних відносин між позивачем та [PERSON] і [PERSON], та визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями. Заявою від 15.04.2013р. представник позивача уточнив позовні вимоги та зазначав, що в позовній заяві помилково вказаний ступень родинних стосунків між позивачем та [PERSON], як онук та бабуся, тоді як правильний ступень родинних стосунків між зазначеними особами визначається як онук та двоюрідна бабуся, відповідно, тому просив встановити факт родинних стосунків між позивачем та [PERSON], визнавши їх онуком та двоюрідною бабусею, відповідно (а.с.57). В судове засідання позивач з'явився, позовні вимоги, з урахуванням змін, підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві. Додатково суду пояснив, що Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги, з урахуванням змін, підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Надалі представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач: Першотравенська сільська рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду листа в якому вказував, що з позовом згодний та просить розглянути справу за його відсутністю (а.с. 24). Третя особа -1: Комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації», в судове засідання не з'явилася, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду листа в якому просила розглянути справу за відсутністю представника БТІ (а.с.23). Третя особа -2: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в судове засідання не з'явилася, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду листа в якому просила розглянути справу без її участі (а.с.22). Свідок [PERSON] суду показав, з позивачем познайомився приблизно у 1984-1985рр. як сусіді, оскільки родина позивача проживала по сусідству з родиною свідків. З позивачем підтримував дружні стосунки та часто приходив в гості до родини позивача (позивач с початку приїзжав в с. Підлужжя літом, а потім переїхав жити). Був знайомий з прабабусею позивача [PERSON] та двоюрідною бабусею позивача - донькою [PERSON] - [PERSON]. Позивач завжди ставився до [PERSON], як до своєї прабабусі, а вона до нього, як до правнука. Також позивач ставився до [PERSON], як до двоюрідної бабусі. Також зазначав, що у [PERSON] своїх дітей не було. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є матір'ю свідка [PERSON]. З родиною позивача познайомилася у 70-х роках. Зазначала, що [PERSON] була прабабусею позивача. У [PERSON] було донька - [PERSON]. Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER], виданого 18 січня 1980р. Дніпродзержинським міським ЗАГС, його батьками зазначені: батько -[PERSON] та мати - [PERSON] (а.с.8). Батьками [PERSON] (батька позивача) були: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданого 19 квітня 1956р. Дніпродзержинським бюро ЗАГС (а.с. 9). Відповідно до Статистичної картки про народження за № 122, складеної 17 червня 1928р., [INFO] народився [PERSON], батьками якого зазначені «[PERSON] - повних років 23 та [PERSON] - повних років 23. Тобто мати [PERSON] народилася у [INFO]. (а.с.58-59). Згідно з Архівною довідкою від 05.04.2013р. за №Г-12-243, у книзі реєстрації актів цивільного стану Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Катеринославського округу (нині с. Пушкарівка, Верхньодніпровський район, Дніпропетровська область) є актовий запис №91 від 02 травня 1925 року про народження, [INFO] дитини жіночої статі. Прізвище, імя та по батькові народженої дитини: «[PERSON]». Батьки: «[PERSON].», 21 років, «[PERSON]», 21 років, українців. Тобто мати [PERSON] народилася у [INFO]. (а.с.60) Із змісту по господарських книг за 1964-1966рр. та 1991-1996рр., убачається, що в будинку за адресою с. Підлужжя проживають: голова сім'ї - [PERSON] та її донька - [PERSON] (а.с. 37-40). В судовому засіданні були допитані свідки, які підтвердили, що [PERSON] та [PERSON], були матір'ю та донькою, відповідно. Свідки були допитані в порядку, передбаченому ст. 180 ЦПК України, та правдивість їх свідчень сумніву у суду не викликає. Враховуючи покази свідків, зміст свідоцтв про народження, зміст Погосподарських книг, де також зазначені родинний зв'язок зазначених осіб, зміст Статистичної картки та Архівної довідки та аналізуючи зазначені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що [PERSON] була матір'ю [PERSON] та [PERSON], які відповідно були рідними сестрою та братом. Позивач, відповідно, є онуком [PERSON] та двоюрідним онуком [PERSON]. Деякі розбіжності в напису імені прабабусі в вищезазначених документах, суд відносить до різноманітності інтерпретації імені «Поліна». Відповідно до п.1 ч. ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. За такими обставинами позовні вимоги позивача про встановлення факту родинних стосунків між ним та [PERSON] і [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до Довідки від 31.05.2012р. за №357, виданої виконкомом Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району, [PERSON], [INFO], була власником домоволодінні за адресою: [ADDRESS], на підставі погосподарської книги №1 (1991-1995р.) особовий рахунок №16 (а.с.41). Із змісту Рішення Реєстратора про відмову у реєстрації від 29.05.2007р. убачається, що в 1988р. на підставі рішення Першотравенської сільської Ради №11 було зареєстровано списки осіб які є власниками домоволодіння ([ADDRESS]), за списками числиться [PERSON] яка за свого часу право власності на домоволодіння не зареєструвала (а.с.14). У технічному паспорті від 07.05.2007р., на жилої будинок індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS], власником якого зазначена [PERSON], визначено, що жилий будинок з господарськими спорудами, збудовані у 1941р., 1965р., 1978р., та 1990р. (а.с.18-20). При вирішенні питання щодо виникнення права власності у [PERSON] на вищезазначений будинок суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у спадкодавця на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як убачається із матеріалів справи, зокрема змісту погосподарських книг (який наведений вище), Довідки від 31.05.2012р. за №357, Рішення Реєстратора про відмову у реєстрації від 29.05.2007р., [PERSON] зазначена як голова господарства, тобто була власником зазначеного домоволодіння, але своє право власності в БТІ не зареєструвала. Проте, відсутність реєстрації права власності в БТІ не припиняє само право власності, оскільки така підстава припинення не передбачалася діючим законодавством. Отже, виходячи із аналізу вищезазначених норм та сукупності доказів, а саме записів у погосподарських книгах, ведомостей, зазначених у довідках органу місцевого самоврядування, суд приходить до висновку про наявність права власності у [PERSON] на вищезазначений будинок. Згідно Відомостей Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції, [PERSON], [INFO], померла [INFO] (а.с.62). Відповідно до Листа Верхньодніпровської державної нотаріальної контори за №326/01-16 від 13.09.2012р., після померлої [INFO] [PERSON] заяви до нотаріальної контори ніхто не подавав (а.с. 49). Відповідно до Довідки Першотравенської сільської ради за №639 від 08.08.2005 р., [PERSON] була прописана в сел. Підлужжя Верхньодніпровського району Дніпропетровської області з 1978 року по день смерті - [INFO]. (а.с.17). Проживання [PERSON] разом з [PERSON] також підтверджується змістом погосподарських книг, який наведений вище. На спірні правовідносини розповсюджуються положення Цивільного кодекс Української РСР (ред. 1963р.), який діяв на день смерті [PERSON] в частині виникнення права власності на спірне домоволодіння у спадкодавця - [PERSON] після смерті [PERSON]. Згідно зі ст.ст. 524, 525, 526, 527, 529 Цивільного кодексу Української РСР (ред. 1963р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За статтями 548-549 Цивільного кодексу Української РСР (ред. 1963р.), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Враховуючи, що [PERSON] була рідною донькою [PERSON], тобто відносилася до спадкоємців першої черги; фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, продовжуючи проживати в спірному домоволодінні після смерті [PERSON], наявність інших спадкоємців судом не встановлено, то [PERSON] набула право власності на жилий будинок з господарчими спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку та на підставах, передбачених діючим на той час законодавством. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 06 червня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 12). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із жилого будинку який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Як встановлено судом позивач є двоюрідним онуком спадкодавця - [PERSON]. 03 жовтня 2011 року позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 жовтня 2011 року, державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Малашова Г.В. відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв'язку з тим, що позивачем не надано документів, підтверджуючих право власності на спірне домоволодіння за померлою [PERSON], які були зареєстровані згідно чинного законодавства (а.с. 15). Відповідно до п.1 та п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (ред. 2003р.) цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] померла [INFO], тобто після набрання чинності Цивільним кодексом України (ред. 2003р.), то на правовідносини щодо спадкування після померлої [PERSON] розповсюджуються положення Цивільного кодексу України (ред. 2003р.) Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (чч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтями 1268, 1269 ЦК України, передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, а також те що, спадкодавець - [PERSON] набула право власності на спірний будинок, відповідно до діючого на той час законодавства, та на день смерті була єдиним власником вказаного домоволодіння, а само по собі відсутність реєстрації правовстановлюючих документів в КП «Верхньодніпровському БТІ», за приписами Цивільного кодексу Української РСР (ред. 1963р.) не пов'язана з виникненням або припиненням права власності у спадкодавця; позивач є двоюрідним онуком [PERSON]; наявність інших спадкоємців судом не встановлено, то позовні в частині визнання права власності на будинок який знаходиться за адресою: [ADDRESS], який залишився після смерті - [PERSON], померлої [INFO] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 61 коп. та витрати на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 150 (сто п'ятдесят) грн. 00-коп.

Outcome: approved