Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином. В позові зазначено, що 15 серпня 2012 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, відповідач проник до домоволодіння позивача за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, с. Тимошівка, вул. Червонопрапорна, 70, звідки викрав металеві вироби, а саме: рельсу, розміром 20х8 см, вагою 5 кілограмів, противагу, розміром 40х20 см, вагою 8 кілограмів, чим заподіяв позивачу матеріальну шкоду на загальну суму 100 гривень. Постановою старшого дільничного інспектора Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області [PERSON] від 26 серпня 2012 року в порушенні кримінальної справи за даним фактом було відмовлено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України, в зв'язку з малозначністю скоєного. Однак, внаслідок вчиненого злочину позивачу було завдано матеріальну шкоду в розмірі 100 гривень і моральну шкоду, яку вона оцінює у 500 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 100 гривень та моральну шкоду в розмірі 500 гривень, а також понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 214 гривень 60 копійок. В судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що внаслідок вчинення відповідачем злочину їй була спричинена матеріальна шкода в розмірі 100 гривень, яка до теперішнього часу відповідачем не відшкодована. Також її нанесена моральна шкода, яку вона оцінює у 500 гривень, яка складається з перенесених нею постійних хвилювань та душевних страждань. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково в частині відшкодування матеріальної шкоди та понесених судових витрат, не заперечує, що ним була скоєна крадіжка металевих виробів з дому позивача. В частині стягнення моральної шкоди позов не визнає, він з цим не згоден, оскільки вважає, що немає жодного доказу, що позивачу було спричинено моральну шкоду, вона в лікарню не зверталася, медичних документів немає. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідчення свідків, вивчивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків. Як встановлено в судовому засіданні, 15 серпня 2012 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, відповідач проник до домоволодіння позивача, розташованого за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, с. Тимошівка, вул. Червонопрапорна, 70, звідки викрав металеві вироби, а саме: рельсу, розміром 20х8 см, вагою 5 кілограмів, противагу, розміром 40х20 см, вагою 8 кілограмів, чим заподіяв позивачу матеріальну шкоду на загальну суму 100 гривень. Згідно постанові старшого дільничного інспектора Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області [PERSON] від 26 серпня 2012 року в порушенні кримінальної справи за вищевказаним фактом було відмовлено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України. Постановою Михайлівського районного суду Запорізької області від 25 вересня 2012 року відповідач був притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 51 КУпАП та підданий адміністративному покаранню у виді штрафу у розмірі 170 гривень. Зазначена постанова набрала чинності 05 жовтня 2012 року. Дані обставини, встановлені судом, сторонами не оспорюються. Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що приблизно 15 або 16 серпня 2012 року він чув, як у [PERSON] лаяли собаки. Він бачив, як [PERSON] виходив через сусідський двір з якимись металевими речами. А наступного дня, вранці він побачив, що у дворі [PERSON] немає металевих виробів, які лежали до цього на видному місці. Після цього він подзвонив [PERSON] та повідомив її про те, що в неї з двору були викрадені металеві вироби. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що 15 або 16 серпня 2012 року вона у вікно бачила, як [PERSON] виносив через сусідський дір, де проживає [PERSON], металеві речі. тоді вона була вдома з дитиною, тому на двір не виходила. Після цього її чоловік подзвонив [PERSON] та повідомив її про злочин. Таким чином, з показань допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що дійсно внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу була спричинена матеріальна шкода. Суд вважає, що відсутні підстави не довіряти свідченням допитаних в судовому засіданні свідків, їх свідчення не суперечать одне одному, жодного противоречивого факту в ними в судовому засіданні надано не було. Таким чином, вбачається, що позивачем було надано достатньо доказів на підтвердження заподіяної їй внаслідок неправомірних дій відповідача матеріальної шкоди, які підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, так як вона зазнала душевних страждань в зв'язку із викраденням належного їй майна, порушенням звичного способу життя, пов'язаного із зверненням до правоохоронних органів для захисту своїх прав, внаслідок чого позивач нервувала, хвилювалась, перенесла душевні страждання, оскільки відповідач мешкає по-сусідству з нею, тому вона відчуває беззаконність та несправедливість, боїться залишатися вдома одна. Стосовно ж заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 500 гривень, то суд вважає можливим їх задовольнити частково, враховуючи при цьому спричинені позивачу моральні страждання, порушення відповідачем її законних прав, а саме права власності, та з урахуванням вимог розумності та справедливості. Отже, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, пов'язаних з порушенням права власності, істотність вимушених змін у її житті, переживання, суд вважає, що позивачу діями відповідача дійсно була завдана моральна шкода, тому заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 300 гривень як відповідне та достатнє відшкодування понесених позивачем моральних страждань. Посилання відповідача на те, що позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди, а саме жодних медичних документів з цього приводу, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки моральною шкодою визнаються втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, заподіяних фізичній особі незаконними діями іншої особи. Як було встановлено під час судового розгляду, проти чого не заперечував і сам відповідач, ним було вчинене неправомірні дії скоєно крадіжку належного позивачу майна. Зазначені дії відповідача перебувають в причинному зв'язку із заподіяною позивачу шкодою, а вина відповідача в скоєнні таких дій як не заперечується самим відповідачем, так і повністю підтверджується матеріалами справи. При цьому суд враховує, що відповідач в добровільному порядку шкоду, заподіяну внаслідок своїх неправомірних дій, не відшкодував, майно, що ним було викрадене, позивачу не повернув, а позивач була позбавлена можливості подальшого використовування належного їй майна. Отже, аналізуючи забрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 100 гривень та моральної шкоди в розмірі 300 гривень, а в іншій частині позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦК України, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволення позовних вимог, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 214 гривень 60 копійок.

Outcome: partial