Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-11 00:00:00

У червні 2012 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання договору, стягнення боргу, пені та компенсації моральної шкоди, посилаючись на те, що між нею та ТОВ «Меншіп Одеса» було укладено договір-доручення від 17.03.2011 за № 17/02 за умовами якого відповідач зобовязався надати послуги по підготовці позивача, його документів та посередництву при вступі до учбово-консультаційного центру Київської державної академії водного транспорту імені [PERSON] (далі УКЦ КДАВТ). 17.03.2011 між позивачем та фізичною особою підприємцем [PERSON] Анатолієвичем було укладено додаткову угоду до договору № 17/02 від 17.03.2011 за якою ФОП [PERSON] взяв на себе зобовязання надати частину послуг та отримав оплату 11\~400 грн., про що видав квитанцію. Однак зобовязання відповідачами не виконані. Позивач просить позов задовольнити, договір-доручення від 17.03.2011 за № 17/02 розірвати, стягнути з відповідачів солідарно 11\~400 грн. боргу, 342 грн. пені, 5000 грн. компенсації моральної шкоди, 2000 грн. витрат на оплату правової допомоги адвоката. Позивач в судове засідання не зявилася. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що взяті відповідачами зобовязання не виконані, а тому вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача в судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи. Ухвалою суду вирішено проводити заочний розгляд справи за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Меншіп Одеса», фізичної особи підприємця [PERSON] про розірвання договору доручення та стягнення боргу, пені та компенсації моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до договору-доручення від 17.03.2011 за № 17/02, який за своєю правовою природою поєднує і договір доручення, і договір про надання послуг, укладеним між [PERSON] та ТОВ «Меншіп Одеса», останнє зобовязалося провести перевірку документів, надати учбово-методичні посібники, перевірити кваліфікацію позивача, підготувати документи та передати їх до УКЦ КДАВТ, організувати проїзд позивача до вузу і назад. 17.03.2011 між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору-доручення № 17/02 від 17.03.2011 про надання додаткових послуг по оформленню дипломів та сертифікатів. Позивач сплатила ФОП [PERSON] 11\~400 грн. за послуги по договору-доручення від 17.03.2011, про що їй було видано квитанцію № 17/02. Відповідно до відповіді № 94 від 23.02.2012 УКЦ КДАВТ від імені позивача ніхто не звертався, документи не подавались, позивач не є зарахованою на навчання. Позивачем було направлено відповідачам вимогу про розірвання договору та сплату шкоди, однак відповіді на вимоги не отримала. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Як вбачається з матеріалів справи відповідачами практично протягом року не виконано взятих зобовязань, а відтак суд вважає, що позовні вимоги про розірвання договору є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню вимоги про стягнення сплачених 11\~400 грн. Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Позивач просить стягнути з відповідачів пеню в сумі 342 грн. Суд вважає, що відповідачами не надано послуги передбачені договором та додатковою угодою, а тому позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідачів компенсації моральної шкоди, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити частково в розмірі 1000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені. Наданий позивачем договір про надання правової допомоги не можна вважати допустимим доказом сплати 2000 грн. правової допомоги, оскільки договором тільки визначено розмір винагороди, однак це не підтверджує факт їх сплати. Натомість судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачів в рівних частинах. На підставі викладеного та

Outcome: partial