Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-03 00:00:00

Згідно позовної заяви, уточнень до позову та усних пояснень представника позивача в судовому засіданні 12 травня 2008 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір № HMN0GA0000000015, відповідно до якого [PERSON] надав їй кредит в сумі 37 396,50 Євро з наступною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних з кінцевим терміном повернення до 11 травня 2018 року. На забезпечення виконання зазначених зобовязань 12 травня 2008 року між відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Приватбанком було укладено договір іпотеки квартири № HMN0GA0000000015, за яким в іпотеку передано трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 66,8 кв. м. яка належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках кожному відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30 січня 2003 року. Відповідачка [PERSON] умов договору кредиту не виконала, станом на 22 червня 2012 року має місце заборгованість в сумі 85 744,97 Євро. В рахунок погашення названої заборгованості просить звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] шляхом її продажу позивачем з укладанням від імені відповідачів, які є співвласниками квартири, договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем; виселити з квартири відповідачів, а також неповнолітнього [PERSON] [INFO] зі зняттям з реєстраційного обліку. Відповідачка [PERSON], її представник позов не визнали і зазначили, що зобовязання по договору нею не виконанні, прострочка в сплаті коштів по кредитному договору з її боку розпочалася з 18 грудня 2008 року і саме з того часу в Банку розпочався перебіг позовної давності у відповідності із ст. 261 ЦК України і виникло право на предявлення позову до суду про стягнення на предмет іпотеки. Трьохрічний строк звернення до суду закінчився 18 грудня 2011 року, позов предявлено 01 серпня 2012 року, тобто більше ніж на 7 місяців пізніше, поважних причин для поновлення позовної давності немає, тому просять застосувати ст. 267 ЦК України і в позові відмовити за спливом позовної давності. Крім того зазначили, що в випадку виселення будуть порушені відповідно до ст. 47 Конституції України, ст. 109 ч. 2 ЖК України права не тільки відповідачів, а й неповнолітнього внука [PERSON] [INFO], тому звернення на вищеназвану квартиру можливе лише після виселення іпотекодавця та інших осіб, котрі проживають в спірній квартирі з наданням у власність іншого благоустроєного житла в м. Нетішин, з розрахунку забезпеченості житлом не менше середніх норм. Зять [PERSON] значиться зареєстрованим до кім. № 222 по проспекту Незалежності 8 м. Нетішин, що має статус гуртожитку, але фактично з дружиною [PERSON] та їхнім сином [PERSON] [INFO] проживають [INFO]., внук на час отримання нею кредиту та підписання договору іпотеки на названу квартиру зареєстрованим в ній не був, хоча фактично проживав. Інші відповідачі в судове засідання не зявилися, згідно поданих заяв просять справу розглядати у їх відсутності. Представник третьої особи просить в позові відмовити, так як будуть порушені права неповнолітнього [PERSON] [INFO]. Прокурор зазначив, що позов підлягає задоволення, за виключенням виселення неповнолітнього [PERSON] [INFO]. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно змісту ст.ст. 1, 33 Закону України «Про іпотеку»: іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Так, відповідачкою [PERSON] не заперечуються обставини укладення та підписання між нею та позивачем кредитного договору № HMN0GA0000000015, укладення та підписання договору іпотеки щодо трьохкімнатної квартири [ADDRESS] між нею, [PERSON], [PERSON], [PERSON] з одного боку та Приватбанком з другого боку. Обґрунтованість заявлених вимог обєктивно підтверджується: свідоцтвом про право власності на житло, виданого 30 січня 2003 року Житлово-комунальним обєднанням, яке посвідчило, що квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в річних частках кожному (а.с.17); договором іпотеки щодо трьохкімнатної квартири [ADDRESS], згідно пункту 22 якого у випадку порушення Кредитного договору Позичальником або договору іпотеки квартири Іпотекодавцями Іпотекодержатель направляє Іпотекодавцям і Позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі почати стягнення на Предмет Іпотеки відповідно до цього договору. (а.с.13-17); вимогою Банку від 07 червня 2012 року на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], згідно якої [PERSON] вимагає протягом 30 днів від дня отримання цієї вимоги добровільно звільнити трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] разом із усім членами сімї та іншими мешканцями (а.с.8); рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на імя [PERSON], відповідно якого таке отримано адресатом 26 червня 2012 року. Таким чином сукупність досліджених доказів свідчить про неналежне виконання [PERSON] зобовязань по сплаті кредиту, право позивача на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Обставини, які б свідчили про неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачені ст. 109 ЖК України судом не встановлені. Суд також вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави 114,70 грн. судового збору, оскільки позивачем 15 січня 2013 року збільшені позовні вимоги саме в частині виселення [PERSON], проте не оплачені судовим збором. На підставі викладеного та

Outcome: approved