Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог вказано, що з відповідачем перебуває у шлюбі, який зареєстрований 10.11.2001 р. Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 1383, від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося по причині несумісності характерів, збереження сімї і подальше спільне життя неможливо, шлюбні відносини припинені, сім'я розпалась остаточно і не може бути відновлена, тому просить позов задовольнити та розірвати шлюб між нею та [PERSON] Крім того, син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дитини, їх син є хворобливим, потребує лікування, але відповідач матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча працює і має регулярний дохід. Інших неповнолітніх дітей на його утриманні не має, тому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина , [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно до його повноліття, стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні з позовними вимогами частково не згоден, проти розірвання шлюбу не заперечує, просить стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітньої сина у розмірі 1/4 частини всіх його доходів щомісячно до його повноліття. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. \~ У відповідності до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено,що 10.11.2001 р. сторони зареєстрували шлюб у Запорізькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 1383. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач [PERSON] Дитина проживає разом з матірю [PERSON] і знаходяться на її утриманні. Як вбачається з матеріалів справи, сторони припинили шлюбні відносини і сумісно не проживають, взаємини подружжя не підтримують, спільного господарства не ведуть, взаємних прав та обов'язків не виконують, тобто розлад у сімї має не короткочасний характер, що на думку суду свідчить про відсутність ознак сім'ї, примирення між ними до цього часу не відбулося і позивач проти нього категорично заперечує. Вищевикладені обставини свідчать про те, що сторони не мають наміру відновити шлюбні відносини, відповідачем не наведено жодного доказу про те, що він намагався зберегти сім'ю та докладав для цього будь-яких зусиль. Відповідно до ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Але позивач по справі вважає не можливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, оскільки вони суперечать її особистим інтересам, тому суд не може зобовязати позивача прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, встановлені у справі, свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення. Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частини всіх його доходів щомісячно до його повноліття,суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із змісту ч. 3 ст. 181 СК України слідує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері батька і (або) у твердій грошовий сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України в постанові N 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз'яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 \~ СК . Позивач [PERSON] надала суду довідку з місця роботи , в тому , що вона працює в АБ Укргазбанкна посаді завідуючої сектору, з окладом 4300 грн., а відповідач [PERSON] надав довідку з місця роботи, в тому, що він працює в АТ Ерсте БанкЗапорізького відділення № 4 на посаді начальника віділення , його заробітна плата за період січень 2012р. вересень 2012 р. становить 68\~095,38 грн. Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста Комунальної установи Запорізька обласна клінічна дитяча лікарняЗапорізької обласної Ради , дитині [PERSON], [INFO], встановлено діагноз гіперрефлекторний сечовий міхур. Виходячи з матеріального становища сторін та враховуючи стан їх здоровя, а також те, що відповідач в добровільному порядку не сплачує аліменти на утримання дитини, не має на утриманні інших непрацездатних осіб, зазначених у статті 182 СК України та не надав суду інших доказів, які б могли вплинути на визначення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісячно, що відповідає в такому випадку всім зазначеним в ст. 182 СК України критеріям.\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial