Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-21 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися з позовом до Комунального виробничого підприємства Комсомольсктеплоенерго про визнання договору про надання послуг теплопостачання таким, що втратив чинність, та захист прав споживачів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 11.12.2002 року [PERSON] уклала з відповідачем договір Про надання послуг теплопостачання. Згідно Закону України Про житлово-комунальні послуги від 24.06.2002 року договори про надання житлово-комунальних послуг, укладені до набрання чинності цим Законом, мають бути приведені у відповідність із ним до 1 січня 2006 року. Договори, що не приведені у відповідність із цим Законом у зазначений строк, втрачають чинність. Ст. 26 цього Закону встановлено, що істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є: 1) найменування сторін; 2) предмет договору; 3) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість; 4) порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; 5) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; 6) права та обов'язки сторін; 7) порядок контролю та звіту сторін; 8) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; 9) визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; 10) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); 11) умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; 12) порядок здійснення ремонту; 13) відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору; 14) порядок вирішення спорів; 15) перелік форс-мажорних обставин; 16) строк дії договору; 17) умови зміни, пролонгації, припинення дії договору; 18) дата і місце укладення договору. В договорі від 11 грудня 2002 року відсутні такі істотні умови договору, як - порядок контролю та звіту сторін; - порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; - визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; - порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); - умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; - порядок здійснення ремонту; На виконання Закону України Про житлово-комунальні послуги 21 липня 2005 року вийшла постанова Кабінету Міністрів України № 630 Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (Офіційний вісник України, 2005 р., № ЗО, ст. 1811 із змінами, внесеними згідно з постановами КМ № 1268 від 31.10.2007 № 933 від 03.09.2009 № 151 від 17.02.2010 № 1135 від 31.10.2011 ), яка в своєму складі має типовий договір, який необхідно укласти з населенням до 1. 01. 2006 року (додаток 2). Позивач в обґрунтування, чому договір від 21 грудня 2002 року не відповідає вимогам типового договору, відповідно до умов Закону України Про житлово-комунальні послуги посилається на такі підстави: 1. В договорі від 21.12.2002 року відсутнє найменування виконавця, директор вказаний не той, що призначений зараз, статут підприємства вказаний не той, що діє зараз. Договір повинен називатись Про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, а не Про надання послуг теплопостачання. Статут підприємства чомусь передбачає надання послуг з опалення та постачання гарячої води, але не передбачає укладання відповідного договору. 2. В договорі від 11.12.2002 року в розділі предмет договору зазначені послуги такі, як опалення та підігрів гарячої води. Відповідно до умов типового договору викладеному в постанові КМ України № 630 нема такої послуги - підігрів води. Є послуга - гаряче водопостачання. При послузі підігрів води, споживачі оплачують підігрів води КВП Комсомольськтеплоенерго та додатково за об'єм води постачальній організації з холодного водопостачання, а це неприпустимо. Також невірно вказана кількість осіб, членів сім'ї. 3. В договір від 11.12.2002 року включений розділ обсяги режими та терміни виконання послуг, якого нема в типовому договорі постанови КМ України № 630. В оскаржуваному договорі невірно вказана перерва в наданні послуги підігріву води, по нормам та фактично це 30 календарних днів. В оскаржуваному договорі відсутній пункт 4 типового договору, викладеному в постанові КМ України № 630, а саме характеристика засобів обліку води і теплової енергії 4. В договорі від 11.12.2002 року в розділі вартість послуг, який повинен називатись тарифи на послуги та їх вартість не правильно вказаний тариф за послугу опалення. Повинно бути: грн/м2, а вказано грн/міс. Тобто споживачі повинні сплачувати вказану суму за місяць, а рахунки приходять з вимогою сплачувати за метри квадратні. Також вказаний тариф за підігрівання води, якого наразі нема, повинен бути тариф на постачання гарячої води. 5. В розділі порядок розрахунків та який повинен називатись оплата спожитих послуг невірно вказаний розрахунковий рахунок підприємства. Зараз р/р № 26006010208980 МФО 331564 та і банк зовсім інший - філія Придніпровського регіонального управління ТОВ [PERSON] та кредит. Також відсутні пункти 13 та 15 викладені в постанові КМ України № 630. 6. До договору від 11.12.2002 року включений розділ якість послуг, якого нема в типовому договорі в постанові КМ України № 630. 7. В розділі права та обов'язки сторін який відповідач розбив на два розділа, відсутній п/п. 2 п. 18, на що виконавець має право. Також в оскаржуваному договорі відсутні підпункти 1, 2,4,5, 6, 7,8, 9,10,11,13,14,15,16, 17, 19, 20 пункту 19 виконавець зобов'язаний викладеними в типовому договорі постанови КМ України № 630, а це звуження прав споживачів. 8. В розділі права та обов'язки споживачів в оскаржуваному договорі відсутні підрозділи 2, 9, 10, 11, 12, 13, 14 пункту 16 споживач має право на: викладених в типовому договорі постанови КМ України № 630, а це значне звуження прав споживачів. 9. В розділі відповідальність сторін оскаржуваного договору відповідач максимально звузив свою відповідальність, переклавши свої прорахунки в господарській діяльності на плечі споживачів. Це виражається в відсутності відповідальності за свої прорахунки при придбанні палива, електричної енергії і води, а також перебої в їх подачі. Також відповідач не включив до оскаржуваного договору підпункти 3 та 4 пункту 21 викладених в типовому договорі в постанові КМ України № 630. 10. Відповідач в оскаржуваний договір не включив п. 22 розділу точки розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачу який викладений в типовому договорі постанови КМ України № 630. В цьому пункті чіткі точки розподілу: - опалення - відгалуження від стояків в межах квартири; - гаряче водопостачання - перша водозапірна арматура на відгалуженні від стояка у квартирі споживача. Фактично відповідач надає послуги по опаленню багатоквартирних будинків, з передачею послуги на межі багатоквартирного будинку. Як що це так, то відповідач повинен укладати договір надання послуг теплопостачання з власником багатоквартирного будинку, який нам невідомий. 11. Відповідач не включив до договору від 11.12.2002 року розділу порядок встановлення факту неналежного надання або ненадання послуг та розв'язання спорів, а це також звуження прав споживачів. 12. Відповідач не включив до оскаржуваного договору в розділі термін дії договору строк, на який укладається цей договір, як того потребує п. 31 типового договору в постанові КМ України № 630. Також до договору не включені права споживача розірвання договору достроково в разі: Зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугами виконавця; Невиконання умов договору сторонами договору. 13. Також в оскаржуваному договорі нема розділу інші умови. Законодавець передбачив, що у сторін договору можуть виникнути якісь інші умови виконання умов договору, відповідач позбавляє права споживача висловити свої зауваження до умов договору. 14. Також відповідач не надав права споживачам звертатись до органів, які здійснюють контроль за дотриманням правил надання послуг з опалення та постачання гарячої води, не виклавши адреси та номери телефонів відповідних органів до оскаржуваного договору. 15. Відповідач включив до оскаржуваного договору пункти 28, 29, які типовим договором, викладеним в постанові КМ України № 630, не передбачені. Зміна тарифу проходить тільки шляхом переговорів та внесення змін до договору. Відповідно до статті 18 Закону України Про захист прав споживачів виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. В оскаржуваному договорі в наявності весь букет несправедливих умов, які відповідач виклав виключно з метою захисту своїх прав, а не споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Також договір в цілому може бути визнаний недійсним. Відповідно до ст.18 Закону України Про захист прав споживачів агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб'єктом господарювання. Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ст. 21 Закону України Про захист прав споживачів крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; ціну продукції визначено неналежним чином; документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Відповідно до ст. 29 Закону України Про житлово-комунальні послуги відповідач взагалі не має права укладати договори з населенням. До того ж в Статуті відповідача не прописане право укладати договори про надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання. Отже, оскаржуваний договір значно звужує права споживача та розширює права виконавця. Просили визнати договір від 11 грудня 2002 року, укладений між комунальним виробничим підприємством Комсомольськтеплоенерго та [PERSON] таким, що втратив чинність з 01 січня 2006 року. Позивачі в судове засідання не зявились.Про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Надіслали до суду заяву про слухання справи в їх відсутність. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Надіслали заяву, в якій просили справу розглянути у відсутність їх представника. В задоволенні позову просили відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] договір не укладав і істотні умови договору не суперечать діючому законодавству. Дослідивши докази, надані сторонами на підтвердження своїх позовних вимог та заперечень, суд вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 11 грудня 2002 року між комунальним виробничим підприємством Комсомольсктеплоенерго та [PERSON] був укладений договір про надання послуг теплопостачання. 24 червня 2004 року був прийнятий Закон Про житлово-комунальні послуги, який набрав чинності з дня його опублікування, крім частин четвертої, пятої, сьомої і восьмої статті 31 цього Закону, які набрали чинності з 1 січня 2006 року. Договори про надання житлово-побутових послуг, укладені до набрання чинності цим Законом, мають бути приведені у відповідність із ним до 1 січня 2006 року. Договори, що не приведені у відповідність із цим Законом у зазначений строк, втратили чинність. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особо має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав і інтересів, перелік яких не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення , оскільки договір, укладений між сторонами, не приведений у відповідність з законом, і втратив чинність згідно закону. Статтею 16 ЦК України не передбачений такий спосіб захисту, як визнання таким, що втратив чинність, а тому в позові необхідно відмовити повністю. Згідно ч.2 ст.88 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави і порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed