Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-28 00:00:00

Орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідачка є матірю [PERSON], 21.12.1998 р. н., однак свої батьківські обовязки виконує неналежно, дитина не доглядається та не контролюється матірю, матір проживає в Італії та має нову сімю та малолітню дитину. Опікуном [PERSON] з 2005 по 2008 рік був його дідусь [PERSON], однак через свій похилий вік він не зміг повноцінно займатися вихованням та піклуванням про дитину і тому 23.01.2012 за його зверненням дитину було поміщено до притулку, з якого дитину забрала мати [PERSON], однак 24.04.2012 [PERSON] був знайдений працівниками міліції та вміщений до Центру соціально-психологічної реабілітації для дітей, де він перебуває до тепер. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та передати органу опіки та піклування для його подальшого влаштування. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила про його задовлення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти задоволення позову, вказала, що хоче виконувати свої материнські обовязки щодо сина [PERSON], бажає забрати його на постійне місце проживання до Італії. Пояснила, що постійно дзвонила сину, цікавилася його успіхами у школі, один раз вже хотіла забрати сина із собою в Італію, оформила всі документи, однак на кордоні їх не випустили через недоліки в документах. Прокурор Савченко І. А. в судовому засіданні вказала, що позов задоволенню не підлягає. Вважала, що в інтересах дитини недоцільно позбавляти відповідача батьківських прав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини. [PERSON] є матірю неповнолітнього [PERSON], 21.12.1998 р. н., а/з № 1094 від 28.05.1999, зроблений міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Відомості про батька дитини в актовий запис про народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 23.01.2012 дідусь дитини [PERSON] звернувся до служби у справах дітей адміністрації Центрального району із заявою про негайне вміщення дитини до притулку для дітей Миколаївської міської ради. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Миколаївської міської ради від 06.08.2012, виходячи з інтересів дитини вирішено вважати доцільним позбавлення батьківський прав відповідача. Ухилення батьків від виконання своїх обовязків по вихованню дитини є підставою для позбавлення судом їх батьківських прав, відповідно до вимог пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 за № 3 розяснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як вбачається з висновку позивача ухилення від виконання своїх обовязків відповідачем полягає у бездоглядності дитини, відсутності контролю з боку батьків та родичів, внаслідок чого дитина потрапила до центру соціально-психологічної реабілітації для дітей. Як пояснила відповідач це відбулось внаслідок того, що вона перебуває на заробітках в Італії, однак вона періодично телефонує та приїздить до сина, цікавиться його успіхами у навчанні, надає кошти на його утримання. В кінці березня 2012 року відповідач оформила документи для виїзду дитини за кордон, однак виїзд дитини не дозволили через формальні неузгодженості у документах. В судовому засіданні відповідач просила не позбавляти її батьківських прав, оскільки вона бажає виховувати дитину та піклуватись про неї. Вона планує оформити документи і забрати дитину до Італії на постійне місце проживання. Допитана в якості свідка психолог центру соціально-психологічної реабілітації дітей [PERSON] пояснила, що дитина потребує контролю з боку дорослих, зв'язок між матірю і дитиною не втрачено, відповідач відвідує дитину в центрі. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна зростати в умовах турботи, а відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд, виходячи з найвищих інтересів дитини, обставин справи, особи матері, взаємовідносин відповідача і її сина, з метою відновлення виховання дитини матірю, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього [PERSON], 21.12.1998 р. н. належить відмовити.

Outcome: dismissed