Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача, посилаючись на наступне. На підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого 02 лютого 1994 року Любимівською сільською радою за № 07 та зареєстрованого в Новомосковському бюро технічної інвентаризації 22 лютого 1994 року за № 135-1, їй належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Любимівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області по вул. Кіровоградська 17. У звязку з скрутним становищем та недостачею коштів позивачка у вересні 2011 року звернулася до Любимівської сільської ради з проханням нарахування субсидії на комунальні послуги оплату земельного податку та інше. В сільській раді їй повідомили, вказавши, що вона не має права на субсидію так як не являється власником даного будинку. Натомість власником даного будинку є її донька [PERSON] на підставі договору дарування. Всі правоустановчі документи в тому числі й оригінали договору дарування спірного будинку також знаходяться у відповідачки. Після звернення позивачки до Комунального підприємства Новомосковське бюро технічної інвентаризації з проханням надати їй належним чином посвідчений договір дарування виявилося, що вона [PERSON] 07 серпня 2001 року подарувала, а [PERSON] прийняла у дар житловий будинок з господарськими будівлями. Зазначений договір дарування було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 4318, а також зареєстровано в Новомосковському МБТІ від 17.08.2001 року за № 135-1. Тому просила визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими спорудами з моменту його укладення та скасувати державну реєстрацію договору дарування житлового будинку з господарськими спорудами. В судове засідання від позивачки надійшла заява, просить справу розглядати без її участі, на позовних вимогах наполягає. В судове засідання відповідачка не зявилася. Про день та час слухання справи повідомлялася належним чином. Про причини неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка є людиною похилого віку. Так відповідно договору дарування житлового будинку, посвідченого 02 лютого 1994 року Любимівською сільською радою за № 07 та зареєстрованого в Новомосковському бюро технічної інвентаризації 22 лютого 1994 року за № 135-1, позивачці належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Любимівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області по вул. Кіровоградська 17. У вересні 2011 року вона вирішила отримати субсидію, але виконавчим комітетом Любимівської сільської ради їй було відмовлено з підстав, що дане домоволодіння їй не належить, а належить її дочці на підставі договору дарування посвідченого нотаріально приватним нотаріусом. Після отримання нею з комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації належним чином посвідчену копію договору дарування їй стало відомо,що вона нібито 07 серпня 2001 року подарувала, а [PERSON] прийняла у дар дане домоволодіння. Але позивачка вказала, що вона ніколи не укладала даний договір дарування належного їй на праві приватної власності домоволодіння. В період часу укладення даного договору дарування позивачка була дієздатною, але постійно лікувалася та приймала різні ліки. Під впливом ліків вона перебувала в стані коли не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, вживання позивачкою даних медичних препаратів засвідчує довідка КЗ Любимівська дільнична лікарня. В отриманій копії договору дарування спірного житлового будинку відсутній особистий підпис позивачки, також відсутнє посилання на те, що вона кому - небудь від свого імя надавала право підписувати договір дарування. В силу пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, зазначений Кодекс підлягає застосуванню виключно до тих цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Таким чином, при вирішенні питання щодо недійсності договору дарування, укладеного 17 липня 1998 року, підлягають застосуванню приписи Цивільного кодексу УРСР 1963 року в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин. З вказаного вище вбачається, що позивачка дізналася про порушення своїх прав лише в 2011 році, тому строк позовної давності пропущено з поважної причини та він підлягає поновленню. Відповідно до частини ст. 55 ЦК УРСР 1963 року , чинної на час виникнення спірних правовідносин, угода укладена громадянином хоча і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій , може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина. Угода визнана недійсною вважається недійсною з моменту її укладення. З врахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial