Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Чернівецька міська рада про визнання права власності. Крім того, [PERSON] звернулась в суд з позовом до Чернівецької міської ради, [PERSON] житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про скасування рішення міської ради. 13 червня 2011 вказані позови було обєднано в одне провадження. Позивач просив: Винести рішення, яким визнати за мною, [PERSON], право власності на ? частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом 01.02.2010 року серії ВММ № 324874. Скасувати п.п. 3.2. рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 268/6 від 12.04.2005 року про видачу ордеру [PERSON] на двокімнатну квартиру № 4 житловою площею 40,0 кв.м. по вул. Українська, 53; Скасувати ордер № 8 виданий [PERSON] на житлове приміщення про право зайняття двокімнатної квартиру № 4 житловою площею 40,0 кв.м. по вул. Українська, 53; Визнати за мною [PERSON] право на зайняття та приватизацію ? двокімнатної квартиру № 4 житловою площею 40,0 кв.м. по вул. Українська, 53 В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та дав пояснення аналогічні позовній заяві, просив суд позов задовольнити. [PERSON], [PERSON] та їх представник позовні вимоги не визнали вказавши, що дане питання вже було предметом судового розгляду наслідком якого є рішення апеляційного суду Чернівецької області від 26 листопада, відповідно до якого рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 6 жовтня 2008 року в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] від 19 вересня 2005 року, яке було видане [PERSON] житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради на ім'я [PERSON], визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності за кожним на ? ідеальну частку квартири [ADDRESS] та права спільної часткової власності на цю квартиру скасовано. Враховуючи дану обставину просили суд в позові відмовити. Представник [PERSON] житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради просив вказував, що на момент проведення приватизації вона відповідала вимогам закону. Про те якщо судом буде задоволено позовну вимогу про скасування рішення та визнання недійсним ордеру на спірне майно у відповідачки зявиться право на приватизацію. Суд заслухавши думку сторін по справі вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Чернівецька міська рада про визнання права власності не підлягають до задоволення, при цьому суд виходить з наступного. Як установлено судом на підставі свідоцтва про право власності на житло від квітня 1993 року за № 1537: дід позивачки [PERSON] та баба позивачки [PERSON], були співвласниками двохкімнатної квартири, загальною площею 61,00 кв.м., яка знаходилась за адресою: м. Чернівці, вул. Шевченка, 28/2. 26 липня 1994 року [PERSON], склала заповіт (а.с.18), яким зробила розпорядження: все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все, що їй буде належати на день її смерті і на що вона буде мати право, заповісти [PERSON] (зараз [PERSON]) (а.с16,17,19). 04 серпня 1994 року моя баба [PERSON], померла (а.с.14). Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 жовтня 2008 року встановлено те, що на момент смерті [PERSON] її частка в квартирі [ADDRESS] становила ? ідеальну частку квартири, внаслідок чого було визнано право спільної сумісної власності на квартиру за [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Проте рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 26 листопада, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 6 жовтня 2008 року в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] від 19 вересня 2005 року, яке було видане [PERSON] житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради на ім'я [PERSON], визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності за кожним на ? ідеальну частку квартири [ADDRESS] та права спільної часткової власності на цю квартиру скасовано. Ухвалою Верховного суду України рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 26 листопада 2008 року залишено без змін.(а.с.34,35) Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлені ці обставини. Враховуючи те, що підставою для звернення [PERSON] до суду з позовом про визнання права власності на ? ідеальну частку квартири [ADDRESS] було рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 жовтня2008 року, яке в подальшому було скасовано, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], а саме Винести рішення, яким визнати за [PERSON], право власності на ? частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]., визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом 01.02.2010 року серії ВММ № 324874 задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог [PERSON], а саме: скасувати п.п. 3.2. рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 268/6 від 12.04.2005 року про видачу ордеру [PERSON] на двокімнатну квартиру № 4 житловою площею 40,0 кв.м. по вул. Українська, 53; скасувати ордер № 8 виданий [PERSON] на житлове приміщення про право зайняття двокімнатної квартиру № 4 житловою площею 40,0 кв.м. по вул. Українська, 53; визнати за мною [PERSON] право на зайняття та приватизацію ? двокімнатної квартиру № 4 житловою площею 40,0 кв.м. по вул. Українська, 53, то вони підлягають частковому задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. Як встановлено судом, після смерті 26 липня 1994 року [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з ? двохкімнатної квартири, загальною площею 61,00 кв.м., що знаходилась за адресою: м. Чернівці, вул. Шевченка, 28/2. вказаний факт сторонами по справі не оспорюється. Як видно з матеріалів справи, на момент відкриття спадщини [PERSON] виповнилось тільки шість років, оскільки як убачається з паспорта позивачки, вона народилась у 1988 році, а [PERSON] померла у 1994 році, спадщину [PERSON] не оформила. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, незважаючи на те, що дані правовідносин виникли до моменту набрання чинності ЦК України від 16.01.2003 року до них повинні застосовуватись його норми. Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 1273 ЦК України, батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. Оскільки, на момент відкриття спадщини [PERSON] була малолітньою особою, а її батьками заява про відмову від прийняття нею спадщини до державної нотаріальної контори не подавалась, то [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину від [PERSON], яка складається з ? частини двохкімнатної квартири, загальною площею 61,00 кв.м., що знаходилась за адресою: м. Чернівці, вул. Шевченка, 28/2. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Першотравневої районної ради від 01.07.2002 року № 57/6, житловий будинок, що знаходився за адресою: м. Чернівці, вул. Шевченка, 28, був визнаний аварійним і таким, що загрожував обвалом.(а.с.13) Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 18.02.2003 року № 136/4 було вирішено відселити мешканців будинку № 28 по вул. Шевченка, в тому числі й [PERSON], із займаних квартир.(а.с.13) 12.04.2005 року Чернівецька міська рада винесла рішення № 268/6, яким було вирішено видати ордер [PERSON], одинокому на двокімнатну квартиру на двокімнатну квартиру № 4 житловою площею 40,0 кв.м. по вул. Українська, 53.(а.с.9,11) Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 12.04.2005 року за № 273/6 було вирішено прийняти у комунальну власність територіальної громади м. Чернівці від фізичної особи квартиру, загальною площею 61,00 кв.м., яка знаходилась за адресою: м. Чернівці, вул. Шевченка, 28/2, яка належала [PERSON] на праві власності.(а.с.10) На підставі рішення Чернівецької міської ради від 12.04.2005 року № 268/6 орган приватизації [PERSON] житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради виніс розпорядження від 19.09.2005 року № 4386, яким було передано в приватну власність квартиру [ADDRESS] [PERSON].(а.с.36) Суд вважає, що при винесенні рішення Чернівецької міської ради від 12.04.2005 року № 268/6 не було враховано той факт, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло власниками квартири № 2 по вул. Шевченка було двоє осіб: [PERSON] та [PERSON], а не сам [PERSON] та не встановлено чи є спадкоємці після смерті [PERSON] Суд вважає, що при розрахунку площі квартири, яку необхідно було надати [PERSON], Чернівецька міська рада виходила з площі квартири по вул. Шевченка, 28, тобто з площі 39,5 кв.м., а тому й надала двокімнатну квартиру № 4 житловою площею 40,0 кв.м. по вул. Українська, 53. Отже розрахунок площі квартири було зроблено на двох осіб, а не на одного, [PERSON], хоча в зазначеному рішенні ради й міститься інформація про правовий статус [PERSON], а саме: «відселити [PERSON] одинокого з двокімнатної приватизованої на двох осіб квартири № 2 житловою площею 39,5 кв.м. по вул. Шевченка, 28 та видати ордер [PERSON], на двокімнатну квартиру № 4 житловою площею 40,0 кв.м. по вул. Українська, 53» . Відповідно до ст. 47 Житлового кодексу УРСР, норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Суд вважає, що [PERSON] при виділенні йому квартири в замін тієї, що знаходилась по вул. Шевченка, 28/2, мав право на отримання житлового приміщення в межах норм, визначених законодавством України, а інша частина житла, яка належала [PERSON], не могла перейти йому в користування. Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом. Суд вважає, що [PERSON] знав, що позивачка є спадкоємницею померлої [PERSON], але приховав це від Чернівецької міської ради та [PERSON] житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, а відповідальні особи комісії з житлових питань належним чином не зясували всі обставини справи на підставі чого було винесено це незаконне рішення, внаслідок чого позивачку позбавленого гарантованого Конституцією та чинним законодавством України право на приватизацію. Суд вважає, що позивачка не пропустила строк на звернення до суду оскільки відповідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється: на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право. На підставі викладеного,

Outcome: partial