Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить розірвати шлюб, який був зареєстрований 29.05.2003 року, у відділі реєстрації актів громадського стану Дрогобицького міського управління юстиції Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 29, від якого у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позовної заяви позивач покликається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки протягом тривалого часу подружнього життя між ним та відповідачем немає згоди та взаєморозуміння, враховуючи те, що між ними виникали дрібні побутові конфлікти, які з часом почали призводити до більi серйозних, вони не змогли прийти до спільної думки щодо їх сімейних відносин та виховання дітей. Оскільки такі сімейні відносини негативно впливали на сімейне подружжя та на виховання їхніх дітей, а тому з часом вони припинили подружні відносини. На даний час вони з відповідачем не підтримують шлюбні відносини, а тому він переконаний, що їх шлюб існує лише формально і зберегти його неможливо, а тому вирішив звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги повністю, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Зазначив, що наданий судом термін для примирення до позитивних результатів не призвів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомила, заяви про можливість розгляду справи у її відсутність не надала. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, суд дав оцінку зібраним доказам, вважає, що позов слід задовольнити, оскільки є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, так як вимоги позивачки є законними та достатньо вмотивованими і грунтуються на наявних у справі доказах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 29.05.2003 року, у відділі реєстрації актів громадського стану Дрогобицького міського управління юстиції Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 29, що стверджується свідоцтвом про одруження. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на даний час є малолітніми та знаходяться на утримані позивача. Згідно із ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ст. 56 ч. З та 4 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Наданий судом термін для примирення між сторонами до позитивного результату не привів, позивачка поновлювати сімейні стосунки не бажає, а відповідач в свою чергу не представив суду доказів та не навів суду жодних обставин за яких можливе примирення з позивачкою і що для цього він готовий робити. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, є недоцільним та неефективним. Беззаперечно встановлено той факт, що сім`я позивачки та відповідача фактично розпалася, існує тільки формально, так як вони не підтримують шлюбних відносин, позивачка твердо переконана, що міцної сім`ї у них не буде, примирення між ними неможливе, вони втратили один до одного почуття поваги та любові. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін та інтересам їхніх дітей, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved