Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання подружжя, посилаючись на те, що з 21.11. 1998 року він з відповідачкою [PERSON] зареєстрували шлюб від якого у них народилася [INFO] року донька [PERSON]. Стверджуючи, що періодично у них погіршувалися стосунки , однак згодом ситуація начебто налагоджувалася. Проте нині їх шлюбне життя переживає особливо гострий період. Вони мають різні погляди і підходи на сімейне життя, відносини подружжя, виховання доньки. Майже рік вони не знаходять спільну мову. Відповідачка постійно провокує сварки. Сподіваючись на збереження шлюбу, вважає, що їм необхідно певний час пожити окремо один від одного, розібратися у своїх почуттях і бажаннях для того, щоб остаточно осмислити, чи бажаємо збереження шлюбу. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка та її представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 23.04. 2013 року ( а.с.15-16) будучи належним чином повідомлені про перенесення розгляду справи за їх клопотанням ( а.с. 21) в судове засідання не зявилися, причини його неявки суду невідомі. Згідно телеграми, яка надійшла в день судового засідання від відповідачки, зазначивши причину неявки стан здоров"я, не надала підтвердження про свій стан здоров"я. В звязку з наведеними обставинами та на підставі ст. 224 ЦПК, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі, визнавши причину неявки до суду відповідачки не поважною. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважає встановленим наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в шлюбі з 21.11.1998 р., який було зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області, актовий запис № 2508 (а.с.4), від якого мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Як вбачається з довідки Центру у справах сім"ї та жінок Деснянської РДА у м. Києві № 01 від 20.02. 2013 року ( а.с. 14) відповідачка з неповнолітньою донькою проживають у Притулку Центру з 01.02. 2013 року. Згідно пояснень позивача викладених у позовній заяві, сімейне життя позивача та відповідачки не склалося із за небажання відповідачки проживати разом з позивачем у спільній їх квартирі за адресою у [ADDRESS], яка належить їм на праві власності. В звязку з чим, сторони фактично з осені 2012р. припинили сімейні відносини, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ч.1 ст.119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і чоловіка проживати спільно. За своєю правовою природою режим окремого проживання подружжя часто розглядається як захід примирення подружжя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя відповідає одному з при нципів сімейного права - добровільності перебування осіб у шлюбі. Інститут сепарації є юридичним закріпленням одного із проявів права кожного з подружжя на особисту свободі, не суперечить Конституції України та не порушує права подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що позивачем надано достатньо доказів, які дають підстави суду для встановлення режиму окремого проживання сторін. З огляду на викладене на підставі ст.ст. 119,120 СК України та

Outcome: approved