Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою, якою просить стягувати з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], Тульської області, громадянина України на користь [PERSON], [INFO] аліменти на утримання сина, [PERSON], [INFO], у розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень щомісячно з дня предявлення позову до досягнення сином повноліття, тобто до 27 червня 2021 року. Стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], Тульської області, громадянина України на користь [PERSON], [INFO] понесені нею додаткові грошові витрати в сумі 2630 ( дві тисячі шістсот тридцять) гривень. При цьому позивач посилається на те, що з 2002 року сторони перебували у шлюбі. Під час шлюбу у них народилась дитина. Однак, сімейне життя між подружжям не склалося та рішенням Київського районного суду міста Одеси від 26 серпня 2010 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони спільно не проживають. Дитина проживає разом з матірю. Батько матеріальну допомогу не надає. 24 травня 2012 року через канцелярію суду позивач та відповідач надали заяви, у яких просили суд розглядати справу у їх відсутності та за згодою сторін стягувати з відповідача аліменти в розмірі 600 (шістсот) гривень 00 копійок щомісячно, додаткові витрати у розмірі 2630 гривень але розстрочити їх сплату. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав: 14 грудня 2002 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси зроблено відповідний актовий запис за № 1284. Під час перебування у шлюбі, 27 червня 2003 року у подружжя народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії I-ЖД № 179899, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, де батьком дитини вказаний [PERSON]. На теперішній час сторони припинили шлюбні відносини та проживають окремо. Згідно довідки (виписка з будинкової книги про склад сім'ї та реєстрацію) від 26 лютого 2013 року, виданої КП ЖКСЖовтневий-22 дитина проживає з матірю за адресою її реєстрації: [ADDRESS]. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 12 Закону України Про охорону дитинства, батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачу виконувати свій юридичний обовязок по утриманню дитини та позбавляли б його реальної можливості платити аліменти у зазначеному позивачем розмірі. Зі змісту ст. 181 та ст. 184 СК України вбачається, що за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її батька (матері) або у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. \~ \~ \~ На підставі ст. 367 ЦПК України, рішення суду підлягає обовязковому негайному виконанню по справам про стягнення аліментів \~ в межах суми платежу за один місяць. У відповідності із вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 185 СК України, той з батьків з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного суду Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів вказує на те, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Таким чином, додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дітей. Аліменти мають забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. Проте в окремих випадках, через особливі обставини потрібні значні додаткові витрати. Тому розмір додаткових витрат, що стягуються, повинен визначитися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. У своїй позовній заяві щодо стягнення додаткових витрат, понесених на утримання сина, позивач зазначила, що відносить до таких витрат сплачені нею кошти на консультаційні послуги лікаря гастроентеролога, лікування (дитина страждає на гастродуоденіт та холіцестіт, дитині потрібна дієта), крім того син проявляє спортивні здібності і відвідує спортивний клуб дзюдо, самбо Кодокан та Комунальний позашкільний навчальний заклад Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 3 у відділені спортивної аеробіки (викладене підтверджується відповідними довідками, що містяться в матеріалах справи). З урахуванням наведених обставин та згоди відповідача на компенсацію додаткових витрат у заявленому позивачем розмірі, суд вважає позовні вимоги у цій частині теж такими, що підлягають задоволенню. Суд враховує, що сторони домовились про розстрочку сплати додаткових витрат. Однак позивач просить стягнути з відповідача по 400 гривень щомісячно, а відповідач згоден сплачувати по 200 гривень щомісячно. Згідно ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Оскільки, неповнолітня дитина проживає з позивачкою, а її матеріальне становище є нужденним то при таких обставинах суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині надання розстрочки про стягнення додаткових витрат виконання рішення підлягає задоволенню, але в розмірі, визначеному позивачем по 400 гривень щомісячно. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Розмір ставок державного мита із позовних заяв про стягнення аліментів, відповідно до Закону України Про судовий збір дорівнює 1% ціни позову, але не менше 0.2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, -у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved