Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-04 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом, в якому просить стягнути на його користь з Державного підприємства «Харківський завод спеціальних машин`виплату середнього заробітку за весь час кінцевого розрахунку на день фактичного розрахунку, виходячи з середнього заробітку 1680,55 грн, тобто з 30 листопада 2009 року по 20 квітня 2011 року в сумі 30249,90 гривень; стягнути моральну шкоду в розмірі 8000,00 грн; стягнути судові витрати за отримання юридичної допомоги у розмірі 350,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 10 липня 2000 року по 02 листопада 2009 року працював на ДП «Харківський завод спеціальних машин`на посаді начальника ДКРД № 2. На підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України 02.11.2009 року позивача було звільнено з займаної посади у зв`язку з скороченням штату на підставі наказу № 101-К від 02.11.2009 року. На підставі рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 19.04.2010 року йому були виплачені належні суми. Під час слухання справи у суді [PERSON] надав суду заяву про залишення без розгляду позовної вимоги у частині виплати середнього заробітку за весь час затримання кінцевого розрахунку по день фактичного розрахунку, у зв`язку з ненаданням відповідачем даних про середній заробіток. Позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами про видачу довідки про розмір середньої заробітної плати, але в отриманні такої довідки йому було відмовлено. Отримані ним листи від відповідача мають суперечливий характер. Позивач вважає, що адміністрація заводу порушила чинне законодавство про працю, тому що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Але звернення позивача до відповідача виявилися безрезультатними. Згідно законодавства у випадку невиплати з вини власника або уповноваженого їм органу належних звільненому робітнику сум у строки, встановлені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство зобов`язано виплатити робітнику його середній заробіток, за увесь час затримки по день фактичного розрахунку. Остання сума заборгованості підприємства була виплачена [PERSON] 20.04.2011 року, а звільнений я був 02 листопада 2009 року. У зв`язку з цим, я вважаю, що відповідач повинен виплатити мені середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку по день фактичного розрахунку, тобто за 18 місяців (листопад, грудень 2009 року, січень-грудень 2010 року, січень-квітень 2011 року) в сумі 30249,90 грн. (1680,55х18=30249,90). Розмір середнього заробітку становить 1680,55 грн. Крім того, відповідач завдав позивачу моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях внаслідок того, що відповідачем було порушено гарантоване Конституцією України право на працю. Також це виразилось в постійних дзвінках відповідачу та нагадування про виконання зобов`язань, неодноразові навідування до відповідача для отримання довідки та відповідей на звертання, також позивач був змушений звертатися за отриманням юридичної допомоги та докладати додаткові зусилля для відновлення своїх прав. Тому моральну шкоду позивач оцінює в 8000,00 грн. У судовому засіданні при розгляді справи представник позивача адвокат СіренкоО.О., представник позивача за дорученням Довгова С.А. підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ДП «Харківський завод спеціальних машин`Падалко Т.В. позовні вимоги не визнав, в обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивач пропустив строк позовної давності и просив в задоволенні позову відмовить. Суд, вислухав пояснення сторін, дослідивши докази у справі, вважає, що позов [PERSON] до Державного підприємства «Харківський завод спеціальних машин`про стягнення виплати середнього заробітку за весь час кінцевого розрахунку та відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні позивач з 10.07.2000 року по 02.11.2009 року працював на ДП «Харківський завод спеціальних машин`на посаді начальника ДКРД №2. На підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України 02.11.2009 року позивача було звільнено з займаної посади у зв`язку з скороченням штату згідно наказу № 101-К від 02.11.2009 року. Згідно наказу Міністерства оборони України Державне підприємство «110 Харківський автомобільний ремонтний завод`було перейменоване у Державне підприємство «Харківський завод спеціальних машин». Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 19.04.2010 року (справа № 2-4775/2010) було стягнуто на користь [PERSON] з відповідача, ДП «110 Харківський автомобільний ремонтний завод», заборгованість по заробітній платі у сумі 9800,47 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 400,00 грн., а всього 10200,47 грн. Судом встановлено, що позивач у період з листопада 2009 року по лютий 2012 року звертався до адміністрації ДП «110 Харківський автомобільний ремонтний завод`з заявами про видачу довідки про розмір середньої заробітної плати, в порядку досудового вирішення спору, але в отриманні таких даних йому було відмовлено. У зв`язку з чим [PERSON] не міг звернутись до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку. Окрім того, від відповідача на адресу позивача були надіслані листи з відмовою отримати дані про розмір середньої заробітної плати, які містять суперечливий характер. Згідно довідки ДП «110 Харківський автомобільний ремонтний завод»№ 351 від 20 червня 2011 року позивачу було відмовлено в наданні даних про розмір середньої заробітної плати, так як в його заяві не вказано для яких цілей необхідна інформація про середній заробіток. На аркуші справи знаходиться інша відповідь ДП «110 Харківський автомобільний ремонтний завод`від 22 вересня 2011 року за № 554, з якої вбачається, що довідку про середню заробітну плату за вказаний період видати не має можливості, оскільки документація (в т.ч. первинна бухгалтерська) на підставі якої повинна видаватись довідка, знаходиться в Галузевому Архіві Міністерства Оборони України в місті Києві, і позивачу необхідно звернутись за адресою: м. Київ-10, вул. Івана Мазепи, 1. Таким чином, суд приходить до наступного, що відповідач порушив чинне законодавство про працю. У відповідності до ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Звернення до відповідача виявилися безрезультатними. Оскільки на протязі тривалого часу позивач намагався урегулювати спір у досудовому порядку, то вважається, що строк звернення до суду, позивачем не пропущений. Згідно ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про її стягнення без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч.7 ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається Законом. Згідно до ст. 116 Кодексу законів України про працю при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було порушено вимоги ст. 116 КЗпП України стосовно строків виплати остаточного розрахунку, в зв`язку з чим суд задовольняє позовні вимоги в цій частині. Крім того, відповідно до ст. 117 Кодексу законів України про працю в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів України про працю, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки з вини власника звільненому працівникові не виплачені належні суми в строк, передбачений ст.116 КЗпП України, згідно ст.117 КЗпП України суд, стягує з відповідача середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку по день остаточного розрахунку. Судом встановлено, що остання сума заборгованості підприємства була виплачена позивачу 20.04.2011 року, а звільнений він був 02 листопада 2009 року. У зв`язку з цим, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку по день фактичного розрахунку, тобто за 18 місяців (листопад, грудень 2009 року, січень-грудень 2010 року, січень-квітень 2011 року) в сумі 30249,90 грн. Розмір середнього заробітку становить 1680,55 грн., згідно копії «Звіту про фактичне вивільнення працівників ДП «110 Харківський автомобільний ремонтний завод»(зворотній бік форми № 4-ПН). Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки складає: 1680,55 грн. (середній заробіток) х 18 місяців (кількість місяців затримки) = 30249,90 грн. В зв`язку з тим, що права позивача у сфері трудових відносин було порушено, його вимоги щодо відшкодування моральної шкоди підлягають також частковому задоволенню. Згідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Ураховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи, суд визначив стягнення грошового еквівалента моральної шкоди у розмірі 1000 грн. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 302,49 грн., а щодо відшкодування моральної шкоди 107, 30 грн., а усього 409 грн. 79 коп. На підставі ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст.115, 116, 117, 237-1 КЗпП України та

Outcome: partial