Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-29 00:00:00

У липні 2011 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт ухилення [PERSON] від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця [PERSON] В обґрунтування заяви зазначила, що [PERSON] являється батьком [PERSON], який помер [INFO]. З моменту народження [PERSON] постійно проживав у с. Зазимє Броварського району Київської області. [PERSON] до настання повноліття [PERSON] батьківських обов'язків не виконував, зловживав спиртними напоями, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання в місцях позбавлення волі, не спілкувався з сином, не турбувався про його здоров'я, не цікавився навчанням, матеріальної допомоги не надавав, участі у вихованні дитини не брав. У 1990 році з [PERSON] було зареєстровано шлюб, який 26 березня 2008 року розірвано, актовий запис № 303, але після реєстрації шлюбу він будь - якої допомоги сім'ї не надавав, проживав окремо. Встановлення факту ухилення [PERSON] від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця [PERSON] необхідне для визначення кола спадкоємців після смерті останнього. Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримала заяву просила суд задовольнити її та пояснила, що в результаті шлюбних відносин з [PERSON], які розпочались з лютого 1975 року вони мають дочок - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та мали сина [PERSON], [INFO], який помер [INFO]. Окремо стали проживати один від одного після народження дочки [PERSON], додому [PERSON] приїздив час від часу, щоб набрати продукти харчування. В 1975 році [PERSON] працював в бригаді лісників, потім став отримувати пенсію, але розміру заробітної плати та пенсії вона і діти не знали так як він витрачав їх на особисті потреби. При народженні сина [PERSON], [PERSON] відбував покарання в місцях позбавлення волі за умисні злочини. Після звільнення він продовжував окремо проживати, будь-якої матеріальної допомоги сім'ї не надавав, вихованням, здоров'ям та навчанням дітей не цікавився. Як тільки ставила питання про аліменти чи матеріальну допомогу то [PERSON] зразу вчинював сварки з погрозами фізичної розправи, а також погрожував, що потім як діти будуть дорослі то він їх сам подасть на аліменти, батьківської уваги до дітей, а тим більше до сина [PERSON] не проявляв. Неодноразово [PERSON] застосовував до неї образливі висловлювання та фізичну силу тому вона і всі діти боялись його. Проживала постійно з дітьми в селі Зазим'ї Броварського району Київської області, сама їх виховувала і утримувала, жили бідно. Оскільки діти були неповнолітні тому вони неспроможні були своїми силами самостійно забезпечити умови свого життя в зв'язку з чим потребували допомоги та піклування і цьому їй допомагала лише тільки її мама. В адресу її мами [PERSON] також в грубій образливій формі висловлювався і погрожував фізичною розправою. Своєю поведінкою і ставленням до своїх батьківських обов'язків [PERSON] постійно тримав їх у напрузі. У 1986 році [PERSON] зареєстрував шлюб з іншою жінкою і проживав з нею до 1989 року. У 1990 році з [PERSON] було зареєстровано шлюб, який 26 березня 2008 року розірвано, актовий запис № 303, але після реєстрації шлюбу він будь - якої допомоги сім'ї не надавав, проживав окремо. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заяву і просив її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні вимоги заявника не визнав, просив суд залишити заяву без задоволення та пояснив, що дійсно являється батьком [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З 1975 року став проживати спільно однією сім'єю з заявником, шлюб вони не реєстрували. Працював на той час начальником відділу по забезпеченню в колгоспі імені «Дружба», Оржицького району Полтавської області. Оскільки під час служби в Збройних силах Радянського Союзу приймав участь у бойових діях, та отримав поранення, став отримувати пенсію по інвалідності, спочатку інвалідність була другої групи, а потім було переоформлено на третю групу інвалідності. Приблизно в кінці 2002 року знову медична комісія дала йому другу групу інвалідності. Також пояснив, що неодноразово був засуджений за вчинення умисних тяжких злочинів і відбував покарання в місцях позбавлення волі, всього перебував в місцях позбавлення волі близько сімнадцяти років. У 1986 році зареєстрував шлюб із [PERSON] з якою проживали разом до 1989 року, а потім шлюб розірвали. Під час зареєстрованого шлюбу з [PERSON] працював у м. Переяслав - Хмельницькому Київської області. Після розірвання шлюбу із [PERSON] зареєстрував шлюб із заявником - [PERSON], шлюб було зареєстровано з метою реєстрації дітей в м. Києві, а потім отримати нову квартиру, для цього було зібрано необхідні документи, але квартиру не отримали. Постійно грошові кошти [PERSON] він надавав, але доказів цього в нього не має. На спадщину яка відкрилась після смерті сина [PERSON] він не претендує і відмовляється від неї, але бажає щоб все залишилось дочці [PERSON]. Він як батько своїх дітей постійно допомагав матеріально їм і мав можливість допомагати. Заслухавши показання сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 26 травня 1984 року видно, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 26 квітня 2011 року [PERSON] помер [INFO], про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 7426. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 26 березня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис № 303. Вироком Ватутінського районного суду м. Києва від 02 червня 2000 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 94 КК України і призначено йому покарання у виді дванадцяти років позбавлення волі у виправно-трудовій колонії суворого режиму і на підставі ст. 14 КК України направлено на примусове лікування від алкоголізму в місцях позбавлення волі. Відповідно до письмової інформації від 22 вересня 2011 року наданої Управлінням інформаційно-аналітичного забезпечення МВС України в Київській області [PERSON] було засуджено: -19 червня 1981 року Лубенським міським судом Полтавської області за ст.ст. 141 ч.1, ч.2, 222 ч. 1, 42 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років посиленого режиму з конфіскацією ? частини майна; -10 лютого 1996 року Оржицьким районним судом Полтавської області за ст.ст. 17 ч.2, 82 ч.2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяця 10 днів; -31 січня 2000 року Ватутінським районним судом м. Києва за ст. 94 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років; - 25 грудня 1991 року кримінальну справу Оржицьким районним відділом міліції Полтавської області закрито на підставі ст. 6 п. 4 КПК України. Із довідки форми № 3 від 22 липня 2011 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований і проживає з 1987 року [ADDRESS]. Із характеристики виданої виконуючим обов'язки голови Зазимської сільської ради Броварського району Київської області 01 липня 2011 року видно, що [PERSON] до настання повноліття [PERSON] батьківські обов'язки не виконував, зловживав спиртними напоями, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини і відбував покарання у місцях позбавлення волі. Починаючи з моменту коли [PERSON] виповнилося 2 роки [PERSON] з сином не спілкувався, участі у його вихованні не приймав. Згідно посвідчення [NUMBER] від 25 грудня 1987 року [PERSON] являється інвалідом другої групи та має право на пільги встановлені законодавством для інвалідів Вітчизняної війни. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що [PERSON] являється її батьком, [PERSON] є його дочкою, а [PERSON] його сином. За час дитинства батько про них ніколи не піклувався, матеріальної допомоги не надавав, участі у вихованні не приймав, їхнім життям і здоров'ям не турбувався. Також батько не турбувався життям і вихованням брата [PERSON], будь-яких подарунків не дарував. Взагалі не пам'ятає, щоб батько проживав спільно з ними, завжди відбував покарання в місцях позбавлення волі, а коли звільнявся то проживав у [ADDRESS]. Час від часу приїздив до них з метою набрати собі продуктів харчування. Коли приїжджав до них то завжди затівав скандали, з грубими брутальними погрозами в їх адресу, погрожував фізичною розправою, виганяв із дому і тому його боялися. Завжди всі скандали закінчувалися побиттям її матері [PERSON] та бабушки. Приблизно з 1986 року і по 1990 рік перебував в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою з якою і проживав. З самого дитинства утримувала їх тільки одна мати, грошей завжди не вистачало, жили бідно і тому всі змушені були працювати незважаючи на малолітній вік. Будь - яких розмов про матеріальну допомогу брату та сестрі [PERSON] батько не вів, жив він завжди у своє задоволення хоча і бачив, що вони перебували у скрутному стані Всі вони діти в силу свого малолітнього віку неспроможні були своїми силами самостійно забезпечити умови свого життя і потребували стороннього догляду. В місті Києві вони всі сім'єю ніколи не проживали весь час проживали у селі Зазимї Броварського району. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала аналогічні покази як і її сестра [PERSON] та додала, що батько будь якої турботи до неї особисто з приводу забезпечення її житлом ніколи не вів, також не турбувався і про брата [PERSON]. Пам'ятає, що одного разу батько вечором дав їй 50 гривень, а ранком забрав. Вона, сестра [PERSON] та [PERSON] [PERSON] своїм батьком ніколи не рахували із-за його відношення до них. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він перебуває з 1995 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. [PERSON] знає як батька його дружини, який ніколи сім'ї не допомагав. Постійно знаходився в місцях позбавлення волі, а коли звільнявся то жив лише в своє задоволення, зловживав спиртними напоями. [PERSON] батьком його не називав. Всі діти його боялися, так як він коли приходив постійно скандалив, погрожував фізичною розправою та бив [PERSON] Будь - якої матеріальної допомоги [PERSON] ніколи не надавав, вихованням, життям, здоров'ям сина не цікавився. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що [PERSON] завжди жив у своє задоволення, зловживав спиртними напоями, про дітей не турбувався. Що стосується сина [PERSON] то він батьківської турботи не проявляв, матеріальної допомоги не надавав, лише тільки погрожував фізичною розправою. [PERSON] сина не займався. Разом із сім'єю він не проживав, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі. [PERSON] постійно проживала з дітьми в селі Зазим'ї. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що [PERSON] знає з 1978 року, якого за весь час бачила декілька раз, так як він разом із сім'єю не проживав. Постійно про дітей турбувалась тільки [PERSON] Ще за життя [PERSON] розповідав їй, що свого батька майже не знає, матеріальної допомоги не надавав, їхнім життям не цікавився, а лише погрожував їм фізичною розправою та бив його маму. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що була першою вчителькою у [PERSON] і навчала його з першого по четвертий клас. [PERSON] був хорошим учнем, його вихованням займалась лише тільки мати, а [PERSON] взагалі не цікавився його вихованням, в школі його ніколи не бачила. В розмові [PERSON] батька свого ніколи не згадував, був замкнутий. [PERSON] навчався тільки в Зазимській середній школі і весь час проживав у селі Зазимї Броварського району. [PERSON] бачила всього два раза, другий раз коли прийшла в суд. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що [PERSON] навчала в школі з п'ятого класу тобто з 1994 по 2001рік. Вихованням [PERSON] займалась тільки мати, а батько [PERSON] його вихованням не займався і в школі жодного разу не бачила. Зі слів односельчан знає, що [PERSON] із сім'єю не жив і матеріальної допомоги дітям не надавав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із п.2, ч. 3 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема щодо перебування фізичної особи на утриманні. Згідно із ч.3 ст.10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зацікавлена особа [PERSON] в силу ст. ст. 58, 59 ЦПК України не надав до або під час попереднього судового засідання ні до початку судового розгляду справи по суті належних та допустимих доказів того, що він утримував сина [PERSON] до досягнення ним повноліття. Факт перебування [PERSON] в місцях позбавлення волі близько сімнадцяти років за вчинення умисних, тяжких, корисливих злочинів не звільняє від обов'язку утримання дитини. Що стосується документів, які надав суду [PERSON], а саме: довідки № 1013 від 12 травня 1996 року, № 426 від 03 квітня 1991 року, № 39 від 05 лютого 1994 року, № 83 від 20 грудня 1999 року, № 156 від 25 лютого 1995 року, постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 06 травня 2011 року, про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та порушення кримінальної справи від 15 листопада 2011 року суд оцінює критично, оскільки зазначені документи, як пояснив у судовому засіданні сам [PERSON] були зібрані для взяття його на облік громадян які потребують поліпшення житлових умов у м. Києві і факту утримання спадкодавця [PERSON] не підтверджують. Довіреність [PERSON] надана [PERSON] для поновлення раніше призначеної пенсії та одержання її також в силу ст. ст. 58, 59 ЦПК України не є належним та допустимим доказом факту утримання сина [PERSON], оскільки вона належним чином не оформлена, відсутня дата її складання, не зазначено строк її дії, підписом начальника Бучанської виправної колонії Київської області № 85 не засвідчена та не завірена печаткою установи. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає встановленим факт ухилення [PERSON] від надання допомоги спадкодавцю, перебування спадкодавця у безпорадному стані і потреби у допомозі з моменту народження і до досягнення ним повноліття, тобто через свій малолітній вік [PERSON] своїми діями не міг самостійно фізично та матеріально забезпечити умови свого життя. Також суд вважає встановленим факт можливості виконувати [PERSON] батьківський обов'язок по утриманню спадкодавця та факт його ухилення від надання допомоги спадкодавцю. На підставі ст. 180 ЦК України, ст. 180 СК України,

Outcome: approved