Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-17 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з цивільним позовом про усунення перешкод в реалізації права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що вони після смерті своєї матері [PERSON] у 2005 році успадкували належну їй земельну ділянку площею 0, 426 га, розташовану та території с. Крушинка, Васильківського району, Київської області по вул.. Київська, 21. [PERSON], яка проживає по сусідству незаконно зайняла частину належної позивачам земельної ділянки, збудувала на ній господарську споруду та встановила паркан, оскільки таки дії відповідача порушують права позивачів вони просять зобовязати [PERSON] знести паркан, споруди та прибрати всі речі, що знаходяться незаконно на спірній земельній ділянці в судовому порядку. Представник [PERSON] подав зустрічний позов про скасування рішення та державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-КВ № 094931-34274 виданого на імя [PERSON] посилаючись на те, що відповідач є власником земельної ділянки пл. 0, 248 га, яка розташована в с. Крушинка, вул. Київська, 23 згідно державного акту серії ІІІ-КВ № 00264710240, Рішенням [PERSON] сільської ради Васильківського району, Київської області № 26 від 20.06.2002 року позивачам передано частину земельної ділянки, на якій [PERSON] на законних підставах збудувала сарай. Оскільки спірним рішенням та державним актом вона фактично позбавлена права власності на належне їй нерухоме майно, просить її вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав в повному обсязі, щодо задоволення зустрічних позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-КВ № 094931-34274 виданого 12 вересня 2002 року позивачі є власниками земельної ділянки площею 0, 426 га, а фактично користуються 0, 3476 га, отже вважає, що їх права. Яка землевласників порушено відповідачем. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] зустрічні позовні вимоги підтримав повністю, у задоволенні первісного позову просив суд відмовити, пояснивши, що належною земельною ділянкою відповідач користується тривалий час, спору між попередніми власниками сусідніх земельних ділянко не було. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданій до суду заяві просить слухати справу в його відсутність. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні та зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Згідно копії державного акту на право приватної власності серії ІУ-КВ № 094931-34274 виданого на імя [PERSON] 12 вересня 2002 року на підставі рішення [PERSON] сільської ради 2 сесії ХХІУ скликання від 20.06.2002 року № 26 останній належала земельна ділянка площею 0,426 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства 0, 176 га та для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель 0,250 га, яка розташована на території с. Крушинка, по вул. Київська, 21. Державний акт зареєстрований, земельній ділянці присвоєно кадастрові номера № 321484001:02:023:0034 та № 3221484001:02:023:0035. Зазначена земельна ділянка в межах ліній віл А до Д межує з землями [PERSON]. 06 березня 2005 року померла [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.03.2006 року право власності на вказану земельну ділянку перейшло до [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1\\3 частині кожній, про що зроблено відповідну відмітку у державному акті. Відповідно до державного акту виданого на імя [PERSON] на підставі рішення [PERSON] сільської ради від 24 вересня 1997 року № 44 останній передав у приватну власність земельна ділянка пл.. 0, 248 га, яка розташована в с. Крушинка, вул. Київська, 23 з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку. Державний акт зареєстровано та видано 25.12.1997 року та присвоєно кадастровий номер земельній ділянці. В описі меж якого вказано: від А до Б з [PERSON], від б до В вул.. Київська, від В до Д землі сільради. Статтею 3 ЦПК України кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачі, як за первісним так і за зустрічним позовом просили суд захистити їх порушені права, як землевласників. Разом з тим, належних та беззаперечних доказів порушення таких прав суду не подали, так в акті комісії в складі [PERSON] сільського голови від 26.01.2008 р. про обстеження меж двору сторін зазначені порушення не можуть бути покладені судом в основу рішення про задоволення позову, оскільки наведені в них обставини не підтверджені в установленому законом порядку. Наданий акт перенесення в натуру меж земельної ділянки від 26.04.2011 року суд не приймає як належний доказ, так як він складений з порушенням вимог, а саме: не підписаний представником сільської рад, відсутня печатка, не додано документів, які б підтверджували право ПП «Євроземсервіс» здійснювати такі роботи. Питання про призначення судової будівельно-технічної експертизи для підтвердження чи спростування доводів, сторони не заявляли, хоча судом було розяснено таке право. З самих державних актів, порушення меж земельних ділянок, як на цьому наполягають позивачі, судом встановити неможливо. Покази допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], який працював землевпорядником [PERSON] сільської ради Васильківського району, Київської області про те, що при виготовлені та видачі державного акту [PERSON] заміри земельної ділянки не робились, межі сторін не змінювались, сарай [PERSON], як стояв, так і стоїть, також не можуть бути прийняті судом, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з положень ст.. 391 Цивільного кодексу України, ст..ст. 152 і 155 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо користування належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Позивачі посилаються на наявність перешкод у користуванні власною земельною ділянкою з боку відповідача, однак належних та допустимих доказів, які б підтверджували як наявність самих перешкод так і створення їх відповідачем, суду не надали. Крім того самими сторонами під час розгляду справи визнається, що межа між їх земельними ділянками існує ще з часів попередніх власників, останнім часом не змінювалась, що дає підстави суду вважати про фактичну відсутність спору між ними. Таким чином, суд вважає недоведеним позивачем порушення відповідачем саме його прав, як власника земельної ділянки. Відповідач просить скасувати рішення [PERSON] сільської ради Васильківського району, Київської області № 26 від 20.06.2002 року та державний акт на право приватної власності на землю серії ІУ-КВ № 094931-34274, виданого на земельну ділянку пл. 0,426 га, розташовану у с. Крушинка, 21, не підтвердивши при цьому накладення спірних земельних ділянок, що є підставою для відмови в такому позові. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а тому такими що не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed