Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просив визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] ; виселити \\~ [PERSON] , [PERSON] з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] , [PERSON] у відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 (п`ять тисяч) грн.; стягнути з [PERSON] , [PERSON] солідарно судові витрати, а саме, державне мито у розмірі 258,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачі позбавили його можливості проживати у житловому будинку, який належить позивачу на праві власності, шляхом позбавлення його можливості потрапляння до житлового будинку, псування майна позивача. Позивач вказує, що такі дії відповідачів завдали йому моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Вiдповiдач [PERSON] , який представляв свої \\~інтереси особисто, та інтереси своєї дружини \\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~ [PERSON] , заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що, згідно з рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.03.2012 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, визнано за [PERSON] право власності на Ѕ домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідно до Витягу КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 23.08.2012 року за [PERSON] зареєстроване право власності на Ѕ будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Інша половина домоволодіння належить [PERSON] . Згідно пояснень стрін в судовому засіданні спiрний будинок належав батькам дружини позивача - [PERSON] , - а пiсля їх смертi перейшов до неї в порядку спадкування. Відповідачка [PERSON] фактично мешкала в спірному будинку з моменту народження з невеликими перервами, а з весни 2006 р. вона постійно мешкає там разом зі своїм чоловіком [PERSON] , однак, зареєстровані у будинку [ADDRESS] який на праві власності належить позивачеві [PERSON] . Рiшенням Дзержинського районного суду вiд 21.03.2012 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власностi в порядку спадкування, встановлено факт постiйного проживання [PERSON] з [PERSON] на час смерті останньої - [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Позивач не оспорював факту проживання відповідачів у спірному будинку. Однак, зважаючи на те, що вони зареєстровані в іншому будинку, перешкоджають його проживанню в обох будинках, порушують його права і створюють умови, при яких не можливе сумісне проживання в спірному будинку, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним будинком та висилити їх. \\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~Відповідно \\~до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 116 ЖК України ящо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. \\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~Відповідачі у встановленому порядку вселилися у спірний будинок. Факт їх реєстрації в іншому будинку не є перешкодою для їх проживання саме в спірному будинку, оскільки реєстраці це лише адміністративний акт, який може лише свідчити про проживання особи за певно адресою. \\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~На протязі знаходження справи в провадженні суду, за [PERSON] було визнано право власності на його 1\\\\2 частину, тому до неї взагалі не можуть бути застосовані підстави для виселення наведені випозивачем. \\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~ [PERSON] також не може бути виселений з будинку з цих же підстав. Він мешкає в будинку у якості члена сім`ї власника. Позивачем не надано достатніх доказів того, що [PERSON] систематично руйнує чи псуює жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. \\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~Позивач і відповідач не заперечували, що між ними склалися неприязливі відносини. З наданих позивачем копій постанов про відмову в порушенні кримінальної справи вбачається, що з приводу їхніх конфліктних відносин [PERSON] неодноразово звертався в міліцію, однак за його зверненнями в порушенні кримінальних справ було відмовлено, оскільки конфлікти виникали на побутовому грунті. Таким чином надані докази не свідчать про наявність в діях відповідача будь-яких протиправних порушень відносно позивача. З зазначених причин підстав для виселення [PERSON] не вбачається. Доводи [PERSON] стосовно того, що він позбавлений можливості проживати в спірному домоволодінні також не можуть в даному випадку бути захищені шляхом виселення відповідачів. Захист свого права на проживання в належному йому будинку, позивачеві слід здійснювати шляхом подання позовів про вселення, поділ будинку, чи визначення порядку користування ним. [PERSON] просив стягнути з відповідачів відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 5000 (п`ять тисяч) грн., посилаючись на надзвичайно напружені відносини між ним та відповідачами, зухвалий характер їх поведінки, спрямований на завдання душевного болю шляхом пошкодження майна, належного позивачеві. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Однак позивачем не надано доказів завдання йому відповідачами моральної шкоди, її ступеню та характеру, тому суд вважає, що позов у цій частині задоволенню не підлягає. На підставі ст.ст. 116, 156, 157 ЖК України,

Outcome: dismissed