Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-12 00:00:00

31 жовтня 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави -автомобіль марки Mersedes-Benz612D, тип транспорного засобу - автобус D, 1998 року випуску, р/н [NUMBER], який належить відповідачу на праві власності, в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором від 08 лютого 2008 року. Посилаючись на те, що позичальник неналежно та невчасно проводив погашення кредиту, внаслідок чого у нього утворилась кредитна заборгованість загальним розміром в розмірі 443747,44 доларів США, позивач для погашення зазначеної заборгованості просив суд звернути стягнення на заставне майно, шляхом його продажу банком із укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, зі зняттям зазначеного автомобіля з обліку в органах ДАІ, з наданням банку всіх необхідних повноважень, необхідних для здійснення продажу. Представник позивача позов надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача у минулі судові засідання позовні вимоги не визнали, та просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В останні судові засідання відповідач та третя особа не з'явилися, повідомлені судом алежним чином, причини неявки суду не повідомили. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відовідні ним правовідносини. Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки (частин 1, 3 ст. 1054 ЦК України). До того ж, ч. 2 ст. 1050 цього ж Кодексу та умовами кредитного договору передбачено, що в разі порушення позичальником строків виконання зобов'язань банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та погашення позичальником заборгованості за кредитом. Згідно ст. 19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Водночас, ст. ст. 20, 21 Закону України ,,Про заставу" від 2 жовтня 1992 р. N2654-XII (з наступними змінами) (далі -Закон N2654-XII) встановлено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду чи на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. З матеріалів справи вбачається, що 08 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №4МГ/2008, відповідно до якого відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 38500 доларів США строком до 05.02.2015 року. Відповідно до п.1.1 умов кредитного договору, відповідач [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки в встановлені строки, а також виконати інші зобов'язання за цим договором в повному обсязі. В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, 08 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір застави автотранспорту, відповідно до якого предметом цього договору є надання [PERSON] в заставу майна, а саме:автомобіль марки Mersedes-Benz 612 D, ти транспортного засобу - автобус D, 1998 року випуску, колір білий, р/н [NUMBER], який належить останньому на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного [NUMBER], виданого ММРЕВ УДАІ УМВС України в Миколаївській області21 липня 2006 року. Відповідно до п.6 Договору застави вищевказаний автомобіль передається заставу разом з усіма його при належностями. Внаслідок того, що позичальник несвоєчасно та не в повному обсязі виконує свої зобов'язання щодо погашення кредиту, у нього станом на 13 вересня 2011 року утворилась заборгованість в сумі 44 347,44 доларів США (що складає еквівалент за курсом НБУ - 353 551 грн.10 коп.). 12 жовтня 2010 року Ленінським районним судом м.Миколаєва ухвалено рішення, яким стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором № 4 МГ/2008 від 08.02.2008 року станом на 06.09.2010 р., у розмірі 36 725,87 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 290 134 грн. 37 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ процесу -120 грн., усього 1820 грн., по 455 грн. з кожного. Колегією суддів палати і цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 13 січня 2011 року вищевказане рішення суду змінено в частині вирішення позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості, а саме стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору в розмірі 36 725,87 доларів США, що склада еквівалент 290134 грн.37 коп. в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON], таку сумум та в такому порядку з [PERSON] та [PERSON], а також таку ж суму та в такому ж порядку з [PERSON] та [PERSON] На теперішній час вищевказане рішення суду не виконано. Зазначеним договором передбачено право банку за рішенням суду звернути стягнення на предмет застави у разі неналежного виконання позичальником кредитних зобов'язань. У п.22 Договору застави автотранспорту сторони визначили, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється вибором будь-яким із способів, в тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, в тому числі з правом укладання заставодержателем договором купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця. Оскільки відповідач заборгованості не погасив, то позивач використав своє право на подачу у суд позову про звернення стягнення на заставлене майно, обравши спосіб звернення прямо передбачений умовами Договору та такий, що не суперечить вимогам положенням ЗУ «Про заставу». Враховуючи вищевикладене, неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору, суд прийшов до висновку, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо передачі позивачу шляхом вилучення у відповідача належне йому заставлене майно у заклад, то такі вимоги є зайвими і у їх задоволенні слід відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати у сумі 1820 грн. 00 коп.,

Outcome: partial