Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-12 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою до відповідача - Артемівської міської ради про визнання права власності на житловий будинок загальною площею 83,38 кв. м та гараж, господарські споруди та всі прибудови до будинку № 93 по пров. Калініна в м. Артемівську. Позовні вимоги обґрунтовує ст. 331, 392 ЦК України та зазначає, що вона є спадкоємицею першої черги, але не має можливості отримати спадщину у встановленому законом порядку, ому що втрачені договір на забудову з відміткою про реєстрацію та не зареєстровано рішення суду на деякі господарські споруди та гараж, зазначені в технічному паспорті. В судовому засіданні 09.08.2012 року представник відповідача звернувся до суду з клопотанням залучити у якості третьої особи Комунальне підприємство Артемівське Бюро технічної інвентаризаціїдля надання пояснень з приводу позначки Договор зарегистрирован Артемовским инвентарбюро, що містяться на договорі про надання та безстрокове користування земельною ділянкою від 18.11.1957 року, яка на думку представника відповідача може вказувати на те, що будинок був прийнятий до експлуатації. Позивач проти задоволення клопотання не заперечував. Ухвалою від 09.08. 2012 року залучено у якості третьої особи Комунальне підприємство Артемівське Бюро технічної інвентаризації, м. Артемівськ, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, зобовязано третю особу надати пояснення по справі. В судовому засіданні 11.09.2012 року представни позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача Артемівської міської ради [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, посилаючись на відсутність документів про прийняття до експлуатації будівлі з господарським спорудами та гаражем, вважав, що позивачу слід приймати не себе функції забудовника та в подальшому вирішити питання про прийняття нерухомого майна в експлуатацію. Представник третьої особи Комунального підприємства Артемівське бюро технічної інвентаризації[PERSON] зазначила, що на даний час визнання права власності за позивачем неможливо, оскільки відсутні всі правові підстави. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані суду докази, судом встановлено, що Рішенням виконкому Артемівської ради народних депутатів від 13 листопада 1957 року № 139 [PERSON] на праві безстрокового користування було надано земельну ділянку по провулку Калініна, 93 м. Артемівськ площею 426 кв. м для будівництва житлового одноповерхового саманного будинку площею 22,3 кв. м з кількістю кімнат - 2 та сараю саманного розміром 3х4, тобто 12 кв. м, дозволено будівництво житлового будинку. Дозвіл на проведення робіт з будівництва виданий Інспекцією Держархбудконтролю м. Артемівськ на підставі рішення виконкому від 13 листопада 1957 року № 139 року та встановлено строк виконання робіт з будівництва 1960 рік. 18 листопада 1957 року на підставі вищезазначеного рішення відведено в натурі земельну ділянку площею 426 кв. м, про що складений акт представниками відділу комунального господарства, головного архітектора м. Артемівськ. 18 листопада 1957 року між Виконкомом Артемівської міської ради народних депутатів (відділ комунального господарства) та [PERSON] на підставі рішення виконкому від 13 листопада 1957 року № 139 укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності. Відповідно до цього договору Забудовнику, яким на той час був [PERSON], для будівництва житлового будинку надавалась земельна ділянка площею 426 кв. м по провулку Калініна, 93 м. Артемівськ , а Забудовник зобовязувався побудувати житловий будинок. Цим же договором було визначено, що до будівництва Забудовник повинен приступити не пізніше одного року з дня підписання договору та вести будівельні роботи з таким розрахунком, щоб все будівництво було закінчено впродовж 3 років, тобто до 18 листопада 1960 року. Пунктом 6 договору було передбачено, що Забудовник при проведенні будівельних робіт повинен дотримуватись всіх діючих будівельних, протипожежних, санітарних правил та за порушення правил несе встановлену відповідальність. Згідно пункту 9 договору по закінченню будівництва побудовані на земельній ділянці будівлі вступають в експлуатацію та стають особистою власністю Забудовника (за договором) після визнання приймальною комісією міської ради народних депутатів повної готовності побудованих будівель, оформленої актом комісії (арк. с. 15). Договір посвідчений нотаріально 9.12.1957 року. Артемівським бюро технічної інвентаризації станом на 11.02.2009 року виготовлено Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований за адресою: пров. Калініна, 93 у м. Артемівську. За даними технічного паспорту загальна площа земельної ділянки складає 422,49 кв. м, у тому числі під будинком та господарськими будівлями 154,70 кв. м, з них під будинком -113,20 кв. м, під господарськими будівлями 41,4 кв. м, під двором 110,64 кв. м., під городом 163,15 кв. м. Відповідно до експлікації приміщень до плану житлового будинку садибного типу № 54 літер А1, А1-1, а-а3 пров. Калініна, 93 складається літер А-1 1 поверх з: коридору 5,51 кв. м, коридору 8,90 кв. м, житлова кімната 7,64 кв. м, житлова кімната 18,20 кв. м, житлова 8,92 кв. м, вітальня 9,15 кв. м, котельня 7,36 кв. м, коридор 4,30 кв. м, ванна 2,90 кв. м, туалет 1 кв. м, коридор 3,60 кв. м, кухня 5,90 кв. м, а всього 83,38 кв. м., з яких житлова 34,76, допоміжні приміщення складають 48,62 кв. м. Житловий будинок рік побудови 1982, сарай 1974 рік, гараж рік побудови 1988. Характеристика будинку по пров. Калініна, 93 (реєстровий № 1826) свідчить про те, що житловий будинок з будівлями та спорудами складається з літер: А1 житлового будинку площею 45,30 кв. м, рік побудови 1963, літер а-2 погріб площею 15,20 кв. м, літер априбудова площею 8,10 кв. м, рік побудови 1963, літер а-3 прибудова площею 11 кв. м рік побудови не зазначено, літер А1-1 прибудова площею 46,10 кв. м 1976, літер Б гараж площею 24 кв. м, рік побудови 1974; літер В сарай площею 9,10 кв. м 1976 рік, літер Д убиральня площею 140 кв. м, рік побудови не вказано; літер Ж літній душ площею 2,90 кв. м, рік побудови не вказано, а також ганку, огорожі, тощо. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] надавався дозвіл на будівництво житлового будинку площею 22,3 кв. м, тоді як фактично площа житлового будинку складає 110,5 кв. м (з прибудовами та тамбурами). Крім того, договором було надано дозвіл на будівництво 2х кімнатного дому, разом з тим технічний паспорт свідчить про наявність 3х кімнат. Доказів внесення змін до умов договору від 11.09.1978 року на безстрокове користування земельною ділянкою під будівництво житлового дому щодо змінення жилої площі дому, дозволу на будівництво прибудов, убиральні та інших будівель позивачем не надано. Позивачем не обґрунтовано на яких підставах в технічному паспорті рік побудови житлового будинку значиться 1963, якщо дозвіл на будівництво житлового будинку виданий - до 18.11.1960 року. Суду також не надано доказів визнання приймальною комісією міської ради народних депутатів повної готовності побудованих будівель та оформлення акту комісії з цього приводу. Обстеження будинку на відповідність будівельним нормам та правилам ДБН, СНиП, ДСТУ, Державним стандартам не виконувалось. Також позивачем не надано доказів щодо того, чи відповідає сучасним експлуатаційним вимогам несуча здатність всіх конструктивних елементів житлового будинку. Доказів звернення до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про надання висновку позивач не надав. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. та погодженої заступник Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 р. (яка діяла до 1996 року) реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Пунктом 4 цієї Інструкції було передбачено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Зазначеною Інструкцією також визначалось, що право користування земельними ділянками, на яких розташовані будинки або домоволодіння з обслуговуючими їх будівлями та спорудами, реєструються окремо, відповідно до інструкції МКГ УРСР від 23.08.52 р. "Про порядок обміру земель і реєстрації документів на право користування земельними ділянками в містах і селищах міського типу УРСР" (п.9 Інст рукціЇ). До Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких на той час провадилась реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР входили нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію. Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству N 56 від 13.12.95 року, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 р. за N 31/1056 були затверджені Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. Зазначеними Правилами було передбачено, що Державну реєстрацію об'єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів (додаток N 1), за рахунок коштів власників нерухомого майна (п.1.4). До об'єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться: а) жилі будинки (домоволодіння) розташовані на земельній ділянці, під окремим порядковим номером по вулиці, площі, провулку; б) нежилі будинки, дачі, садові будинки, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках; в) вбудовані в жилі будинки нежилі приміщення (як частини цього будинку); г) квартири багатоквартирних будинків. Належні до вказаних об'єктів допоміжні будівлі та споруди реєструються у складі цих об'єктів (п.1.5). Пунктом 1.6 Правил встановлено, що державній реєстрації підлягають тільки ті об'єкти, які закінчені будівництвом та прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, незалежно від форм власності і відомчого підпорядкування та при наявності матеріалів інвентаризації. Згідно пункту 4.1 Правил оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності за зразком, наведеним в додатку N 12: а) місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування: фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна при наявності акта про право власності або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та при наявності акта державної комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію. Одним з правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб згідно зазначених Правил фізичній особі необхідно було подати рішення про відведення земельної ділянки або акт про право власності на земельну ділянку для будівництва об'єкта і акт прийняття цього об'єкта в експлуатацію, затверджений рішенням місцевого органу державної виконавчої влади, місцевого самоврядування. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1035 затверджено Тимчасовий порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт, відповідно до якого підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки садибного типу, дачні та садові будинки з господарськими спорудами і будівлями, споруджені до 5 серпня 1992 р., є висновок про технічний стан будинку (будівлі), складений бюро технічної інвентаризації за формою, встановленою Міністерством з питань житлово-комунального господарства за погодженням з Міністерством регіонального розвитку та будівництва, і документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані зазначені об'єкти будівництва. Зазначена постанов втратила чинність на підставі постанови КМУ № 553 від 23.05.2011 року. На даний час діє наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.06.2011 року № 91, зареєстрований в Міністерстві України 11 липня 2011 р. за N 830/19568 Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мережПрийняття в експлуатацію об'єктів здійснюється безоплатно Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами (далі - Інспекції) за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація), яка складається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку. Як свідчать матеріали справи, [PERSON] (з ким укладено договір на безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку) помер 21.04.2008 року, про в Книзі реєстрації смертей 2008 року квітня місяця 21 числа зроблено відповідний запис за № 472 та відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області 21.04.2008 року видано свідоцтво серія I-НО № 306932. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28.04.2009 року у справі № 2-2997/2009 визнано право власності на нерухоме майно, а саме гараж, господарські споруди (сарай, убиральня, літній душ), всі прибудови до будинку № 93 по пров. Калініна в м. Артемівськ Донецької області за [PERSON] на день його смерті, яка настала 21.04.2008 року. Рішення набуло законної сили 11.05.2009 року. 12.03.2012 року померла матір позивача [PERSON], про в Книзі реєстрації смертей 2012 року березня місяця 12 числа зроблено відповідний запис за № 271 та відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області 12.03.2012 року видано свідоцтво серія I-НО № 605356. Позивачем надано витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11.05.2012 року, що Першою Артемівською нотаріальною конторою внесено запис про реєстрацію спадкової справи № 52782433. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в порядку, встановленому законом. За теоретичним визначенням позов - це матеріально-правова вимога до відповідача з приводу порушеного права, а належними\~\~сторонами в цивільному процесі є особа, якій належить право вимоги - позивач та особа, яка повинна відповідати за позовом - відповідач. Кожна особа має конституційне право на судовий засіб захисту, зокрема право на пред'явлення позову\~\~у процесуальному розумінні. Відсутність\~\~же права на позов у матеріально-правовому розумінні, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову за безпідставністю. З вищенаведеного випливає, що обов'язковою умовою для задоволення позову (судового захисту прав) є встановлення факту порушення прав позивача відповідачем. Відповідно до закону захисту підлягає лише порушене наявне право. Відповідно до ст. ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов'язок визначити коло фактів, на які він може посилатися\~\~як на підставу своїх вимог, і\~\~довести обставини, якими він\~\~обгрунтовує ці вимоги (ч.1 ст. 60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано суду доказів про те, що спірний будинок у встановленому на час завершення будівництва порядку, був введений в експлуатацію. Висуваючи вимоги про визнання права власності на об'єкти нерухомості позивач посилається на статті 331, 392 ЦК України. Крім того, у позовній заяві посилається на те, що вона є спадкоємицею нерухомого майна. Разом з тим, без визначення майна, яке входить в спадкову масу, вимоги позивача про визнання права власності на таке майно є безпідставними. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкуванняспадкові відносини регулюються діючим цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. \~\~\~\~\~\~\~У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, правила Цивільного кодексу України 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Суд зазначає, що позивач не вказує чи отримано свідоцтво на право власності на нерухоме майно згідно рішення суду від 28.04.2009 року, чи визнавалось право власності на спірне майно в порядку спадкування за її матірю [PERSON] в період до її смерті. Проте, в судовому засіданні представник БТІ повідомив, що свідоцтво про право власності на допоміжні будівлі без встановлення права власності на головну річ, яким є житловий будинок, неможливо. Свідоцтво про право власності не видавалось, документів які б свідчили про прийняття спірного житлового будинку в експлуатацію в матеріалах БТІ немає. Як вже зазначалося вище, позивач як на підставу своїх вимог посилається на ст. 331, 392 ЦК України. Відповідно до статті 331\~право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як встановлено судом, батько позивача здійснив самочинне будівництво деяких господарських будівель та споруд. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.ч.1,2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту або з істотними порушенням будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Виходячи зі змісту ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч.3), або на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5). \~\~\~\~\~\~\~\~ Обставини справи свідчать про те, що спірні\~\~об'єкти нерухомого\~\~майна є самовільним будівництвом,\~\~здійсненим без затвердженого належним чином проекту, не прийняті в експлуатацію в установленому законом порядку. Крім того, відсутні докази звернення позивача з питанням про визнання права власності\~\~до компетентного державного органу та\~\~документ,\~що\~засвідчує\~право\~власності. \~ Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію\~\~ індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових,\~\~\~\~\~\~ дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані\~\~без дозволу на виконання будівельних робіт,\~\~і проведення технічного обстеження\~\~ їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91. Звертаючись до суду з позовом до Артемівської міської ради, позивач не надав суду доказів, яким чином та які його права, свободи чи інтереси з питання, що є предметом даного спору в суді, порушені, невизнані або оспорюються відповідачем, адже, як встановлено судом,\~\~до Артемівської міської ради для отримання свідоцтва на право власності на обєкти нерухомого майна позивач не звертався. Як випливає зі змісту позову, вимоги, пред'явлені позивачем, стосуються захисту її права на будинок як спадкоємиці померлого в 2008 році батька. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Права та обов'язки спадкодавця включаються до складу спадщини лише якщо вони належали спадкодавцеві на день його смерті (ч. 5 ст. 1268, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Проте, ч. 4. ст. 25 ЦК України\~передбачено, що в момент смерті фізичної особи її цивільна правоздатність\~припиняється. До спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва, як що спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво. Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обовязки як забудовника входять до складу спадщини. Саме до цього зводяться розяснення, які містяться в пп. 7, 8, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування. Оскільки на момент смерті [PERSON] його право власності на жилий будинок зареєстровано не було, документів, які б свідчили про його право власності на будинок та господарські споруди не надано, то визнавати право власності за позивачем [PERSON] у суду немає підстав. Слід також зауважити, що суду не надано доказів відмови нотаріуса\~в оформленні позивачу права на спадщину, що виключає наявність невизнаного або оспорюваного права позивача. Враховуючи викладені вище обставини справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача. Тому суд вважає за необхідне відмовити позивачу - [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Судові витрати покласти на позивача.

Outcome: dismissed