Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-02 00:00:00

24 квітня 2012 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПП [PERSON] про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що в період з 15 січня 2010 року по 06 лютого 2012 року працював згідно трудового договору у ПП [PERSON] на посаді слюсаря-збірника. За період з квітня 2011 року по лютий 2012 року та після розірвання трудового договору йому заробітна плата не виплачувалась, у звязку з чим виникла заборгованість у сумі 11 702 грн. Також позивач просить стягнути на його користь суму середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку (2 місяці) в сумі 2 008 грн. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив стягнути на його користь з відповідача не виплачену заробітну плату при звільненні та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 13 710 грн. 14 коп. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, а саме визнав наявність у нього перед позивачем заборгованості по виплаті заробітної плати в сумі 11 702 грн., проте заперечив проти задоволення вимоги про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку з позивачем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом обєктивно встановлено, що в період з 15.01.2010 року по 06.02.2012 року [PERSON] працював згідно трудового договору від 15.01.2010 року у приватного підприємця [PERSON] слюсарем-збірником. Відповідно до запису у трудовій книжці позивача 06.02.2012 року він був звільнений з роботи за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю. На день звільнення позивача у відповідача перед ним існувала заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 11 702 грн. 00 коп., розмір якої [PERSON] не заперечується. В силу ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 Кодексу законів про працю в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. За нормою пункту 2 Порядку, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчисленні середньої заробітної плати»обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Середній заробіток позивача становить 1 004 грн. (заробітна плата позивача за останні два відпрацьовані місяці). З урахуванням того, що позивач просить суд стягнути з відповідача суму середнього заробітку лише за два місяці після звільнення, стягненню підлягає сума 2 008 грн. Враховуючи наведені норми закону, обставини справи, суд приходить до висновку, що з ПП [PERSON] на користь [PERSON] підлягає сума 13 710 грн. Судові витрати в порядку ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved