Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ВАТ НАСК «Оранта» про стягнення шкоди за договором страхування, посилаючись на те, що 28 квітня 2011 року в м. Сєвєродонецьку Луганської області, в районі перехрестя вул. Енергетиків та пр-ту Радянського сталося ДТП за участю автомобілів «Део «Ланос», д/н ВВ 12-08, забезпеченого полісом № АА 1779432 «Оранта», тип договору №1, яким керував громадянин [PERSON], та «Москвича «АЗЛК -408», д/н Ц53-25ВГ, під його керуванням. 21 липня 2011 року Сєвєродонецьким міським судом винесена постанова про припинення провадження у справі у його відношенні, в звязку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На його неодноразові звернення до представників відповідача за телефоном, а також в письмовій формі протягом 10 місяців він отримував обіцянки врегулювати питання, виплати страхове відшкодування, а 02 березня 2012 року він отримав листа від відповідача, в якому було вказано, що йому відмовлено у виплаті страхового відшкодування, а також було відмовлено в наданні копії експертного дослідження з зазначенням суми завданої йому матеріальної шкоди, чим йому заподіна матеріальну шкоду. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив обставини, викладені в позові на підтвердження позовних вимог, змінив позовні вимоги, просив суд позов задовольнити та стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» в якості відшкодування шкоди за договором страхування 2825 грн., а також 3% річних у розмірі 84,75 грн. та встановлений індекс інфляції за час прострочення виконання зобовязання у розмірі 93,23 грн. Відповідач ВАТ НАСК «Оранта» про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але його представник у судове засідання не зявився, згідно заяви просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити, оскільки винність [PERSON], який був застрахований ВАТ НАСК «Оранта», не була встановлена у законному порядку. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволені вимог позивача, оскільки він не винний у ДТП, та вважає винним позивача, так як він почав рух, коли загорівся зелений сигнал світлофору, зправа йому не було видно дороги, так як поряд з ним стояв автомобіль «Газель», і він разом з ним почав рух, але коли він вже виїхав на перехрестя, то автомобіль «Газель» раптом зупинився, а він продовжив рух, потім він вже не встиг загальмувати, в нього вїхав позивач на автомобілі «Москвич». Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позивач, на його думку, повинен був у випадку непрацюючого світлофору керуватися саме червоним сигналом світлофору. Вислухавши позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. При зверненні до суду позивач в якості обґрунтування своїх позовних вимог посилався на Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ, але суд вважає, це посилання не обґрунтованим, оскільки згідно узагальнення судової практики Верховним судом України щодо розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування при поширенні норм Закону № 1023-ХІІ на правовідносини, що регулюються Законом № 1961-ІV, то слід враховувати сферу дії зазначених законів. У преамбулі Закону № 1023-ХІІ зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Так, Закон № 1961-ІV регулює відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При цьому у ст. 1 цього Закону визначено, що страхувальники це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду,\~заподіяну життю, здоровю, майну третіх осіб\~під час експлуатації наземного транспортного засобу. Тобто цей Закон направлений на захист життя, здоровя та майна третіх осіб. Таким чином, Закон № 1023-ІV, що регулює відносини, які випливають із договорів купівлі-продажу (виконання робіт, надання послуг) та спрямовані на задоволення виключно особистих потреб, безпосередньо не повязаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника, не може поширюватися на правовідносини, що випливають із Закону № 1961-ІV. Однак незважаючи на помилковість доводів позивача щодо звернення до суду в порядку захисту прав споживачів, суд,

Outcome: partial