Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-05 00:00:00

У липні 2010 року ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно кредитного договору від 25.04.2008р. № 123Б-8О [PERSON] отримав у банку кредит в сумі 10100,00 грн. до 22.04.2011 року з процентною ставкою 24% річних. Вказані умови кредитного договору позичальником систематично порушувалися. Відповідач своєчасно взяті на себе зобовязання не виконував. В результаті утворилась заборгованість, яка станом на 01.07.2010рік складає 13391 грн. 66 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача вище указану суму боргу, судові витрати у розмірі 253,92 грн.. У жовтні 2010р. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» про встановлення нікчемності правочину. Свої вимоги відповідача обґрунтував тим, що позивач ввів в оману, оскільки під час пропонування продукції споживачу не надавалася інформація, необхідна для свідомого вибору. У результаті цього відповідач прийняв невигідні для себе умови кредитного договору від 25.04.2008р. № 123Б-8О. З урахуванням вище вказаного відповідач просив суд визнати кредитний договір від 25.04.2008р. № 123Б-8О нікчемним. 07.12.2011р. від відповідача надійшло клопотання про збільшення розміру позовних вимог. Крім визнання зазначеного вище кредитного договору нікчемним, відповідач просив суд стягнути з позивача на його користь грошову компенсацію за моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, заперечувала проти задоволення уточненого зустрічного позову. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, підтримали уточнений зустрічний позов та просили його задовольнити. Вислухавши думку сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд доходить до наступного. Відповідно до укладеного кредитного договору від 25.04.2008р. № 123Б-8О [PERSON] отримав у банку кредит в сумі 10100,00 грн. до 22.04.2011 року з процентною ставкою 24% річних. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши [PERSON] кредит у розмірі 10100,00 грн. Відповідач своєчасно взяті на себе зобовязання не виконує. В результаті утворилась заборгованість, яка станом на 31.05.2011 р. складає 13084,37 грн., що складається з заборгованості за кредитом 4964,06 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 7021,05 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 599,26 грн. Згідно ст.ст. 525-526 ЦК України не допускається однобічна відмова від зобов'язання або зміна умов договору, зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору і норм законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В порушення вищевказаних норм, умов договору, відповідач не сплачує у встановлені строки заборгованість по вказаному договору. Згідно ст.625 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином суд вважає позовні вимоги за первісним позовом обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Згідно до вимог ст.11 Закону України „Про захист прав споживача договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених з договором, а споживач зобовязується повернути їх з врахуванням відсотків. Тобто, у наведеному Законі чітко прописна процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит та вартість послуги з оформленням договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний та варіанти його повернення. Відповідно до Повідомлення про умови споживчого кредитування, [PERSON] був повідомлений про види та умови кредитування, що надає [PERSON], про що свідчить його особистий підпис (а.с. 137-139). Із змісту вищезазначеного договору, де викладені умови, вбачається, що в ньому зазначена вся інформація, визначена ст.11 Закону України «Про захист прав споживача». Уклавши спірний договір, [PERSON] своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами цього Договору, підтвердив свої права та обовязки за цим договором і погодився з ними, підтвердив свою здатність виконувати умови цих договорів, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і вважає їх справедливими по відношенні до нього, намагався його виконувати та не вважав договір нікчемним. На підставі статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При укладенні спірного кредитного договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов, про які позичальник отримав достовірну та повну інформацію. Договори були укладені в письмовій формі. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Інші доводи відповідачів про нечесну підприємницьку діяльність банку та введення банком позичальника в оману жодними належними та допустимим доказами не підтверджені, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги. Враховуючі викладене суд вважає зустрічний позов безпідставним та не підлягаючим задоволенню. В порядку ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати понесені сторонами та підтверджені документально.

Outcome: approved