Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-08 00:00:00

14 лютого 2012 року позивач [PERSON] звернулася до суду з названим позовом, в якому вказувала, що 31 січня 2009 року померла її мати [PERSON]. 19 листопада 2000 року вона склала заповіт. Даним заповітом [PERSON] заповідала житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями та сертифікат на право власності на земельну частку (пай) серії РН № 321868 у ПОП «Рось» с. Завадівка, Володарського району Київської області [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом, до якої входить земельна ділянка площею 2,779 га, посвідчена державним актом серії Р1 № 234860. Позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 2,779 га, яка розташована на території Завадівської сільської ради, Володарського району Київської, після померлої [PERSON] У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали, проти задоволення позову не заперечували. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову та вказав суду, що є інвалідом ІІ групи, тому згідно з чинним законодавством має право на обовязкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту. Заслухавши пояснення позивача, відповідачів, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Матеріалами справи встановлено, що 31 січня 2009 року померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с.7). 19 листопада 2000 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем Завадівської сільської ради Володарського району Київської області (а.с.8). Згідно даного заповіту [PERSON] заповідала житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями та сертифікат на право власності на земельну частку (пай) серії РН № 321868 у ПОП «Рось» с. Завадівка, Володарського району Київської області [PERSON]. Даний заповіт не змінено та не скасовано. Спадкоємицею за заповітом є дочка померлої, позивач [PERSON], [INFO]. Відповідачі по справі є чоловік померлої [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON]. Позивач подала заяву про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори, свідоцтво на право на спадщину за заповітом не отримала, так як, відповідач [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини в термін, передбачений законодавством про прийняття спадщини, що підтверджується спадковою справою № 214/2009 від 31 січня 2009 року (а.с.14-28). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом, до якої входить земельна ділянка площею 2,779 га, посвідчена державним актом серії Р1 № 234860 (а.с.9). Фактично позивач прийняла спадщину, вступивши у володіння та користування спадковим майном. У нотаріуса отримати свідоцтво про право на спадщину не можливо, оскільки [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини. Дані підстави унеможливлюють оформлення спадщини, тому позивач змушена звернутися до суду. Відповідно до довідки № 266 виданої 25 січня 2011 року відділом Держкомзему у Володарському районі Київської області, державний акт на право власності на земельну ділянку серії Р1 № 234860 зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право постійного користування землею, на імя [PERSON] на території Завадівської сільської ради (а.с.10). У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1222 ч.1 ЦК України визначає спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. [PERSON] подав до суду довідку та посвідчення про те, що він з 24 червня 2003 року є інвалідом ІІ групи. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, право на обовязкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказує, що перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. У разі порушення права спадкоємців на обов'язкову частку у спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, яка складає обов'язкову частку. Суд може зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця. Таким чином позов підлягає до часткового задоволення, враховуючи те, що відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, вказавши, що він має право на обовязкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, так як є інвалідом ІІ групи з 2003 року, станом на момент відкриття спадщини, а саме смерті спадкодавця [PERSON], яка померла 31.01.2009 року, що підтверджується письмовими доказами, наданими відповідачем, рішення суду щодо усунення від спадщини відповідача [PERSON] відповідно до ст. 1224 ЦК України не приймалося, тому враховуючи вимоги законодавства, відповідач [PERSON] має право на половину частки, яка належала б йому вразі спадкування за законом, тобто 1/8 частини земельної ділянки. Відповідач [PERSON] на обовязкову частку у спадщині після смерті своєї дружини [PERSON] не претендує, визнає позовні вимоги, вказуючи при цьому, щоб суд задоволив позовні вимоги позивача, врахувавши, що син [PERSON] не має права на спадщину.

Outcome: partial