Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-28 00:00:00

23 травня 2012 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що він є спадкоємцем за заповітом гр. [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на ? частину домоволодіння та належну йому частину земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS] . \\~За життя, [PERSON] звернувся з заявою до Держкомзему у м.Дніпропетровську з питання приватизації означеної вище земельної ділянки, однак під час її оформлення, [INFO] , помер. Позивач, маючи представницькі повноваження, діючи на підставі нотаріально посвідченої довіреності, в травні 2010 року, тобто вже після смерті [PERSON] , отримала на його ім`я державний акт на право власності на земельну ділянку. Втім, нотаріусом Першої Дніпропетровської нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку, про що 26 травня 2011 року було видано відповідну постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії. Не погоджуючись з відмовою державного нотаріуса, позивач, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0, 0503 га., розташовану в [ADDRESS] . Позивач та його представник в ході судового розгляду справи позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити в повному обсязі за обставин викладених у ньому. 29 листопада 2012 року відповідач у судове засідання не з`явився, явку свого представника не забезпечив. Разом з тим, в інших судових засіданнях, що передували судовому засіданню від 29 листопада 2012 року, представник Дніпропетровської міської ради проти позову заперечував, пославшись на безпідставність позовних вимог. Треті особи у судові засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, явку своїх представників не забезпечили. Разом з цим, Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора надала заяви у відповідності до яких, просила суд розглянути спір за її відсутності, покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши наявні у справі докази, вирішивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок всіх доказів у їх сукупності і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному з`ясуванню всіх обставин справи, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні з`ясовано, що 11 липня 2008 року [PERSON] склав заповіт, у відповідності до якого, на випадок смерті заповів [PERSON] , яка є позивачем у справі та [PERSON] в рівних частках все майно, яке буде належати йому на день смерті \\~(а.с. 10). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується відповідним \\~свідоцтвом про смерть, актовий запис № 1648 (а.с.9). 10 січня 2012 року було зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯЛ № 408294) на ім`я [PERSON] . Даний акт підтверджує право власності на земельну ділянку площею 0,0503 га., що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 16). 16 липня 2011 року [PERSON] подав до Першої Дніпропетровської нотаріальної контори заяву, у відповідності до змісту якої, в управління чи володіння спадковим майном в 6-ти місячний строк він не вступив, на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом не претендує, заперечень проти видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] , не має (а.с. 11). 26 травня 2011 року нотаріусом Першої Дніпропетровської нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку після смерті [PERSON] (а.с. 8). При цьому, підставою для такого рішення, є посилання державного нотаріуса на ст. ст. 1218, 1220 ЦК України, у відповідності до яких, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як було пояснено стороною позивача, постанова Першої Дніпропетровської нотаріальної контори від 26 травня 2011 року не оскаржувалась та права позивача з боку Дніпропетровської міської ради не порушувались (а.с. 57). ()) Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Нормою ст. 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Приписами ч. 1 ст. 1220 ЦК України встановлено, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини, що відповідає положенням ч. 4 ст. 1236 ЦК України. Частиною 1 ст. 1225 ЦК України унормовано, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до ст. 125 Земельного кодексу України, право на земельну ділянку, а також право постійного користування земельною ділянкок виникають з моменту державної реєстрації прав. Приписами ст. 182 ЦК України зазначається, право власності та інші речові права на нерухому речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід, припинення підлягають державній реєстрації. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку, що відмова державного нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, є законною та обґрунтованою, а позовні вимоги щодо визнання за позивачем права власності на земельну ділянку задовленню не підлягають. Роблячи такий висновок суд виходив з того, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , земельна ділянка, площею 0, 0503 га, що знаходиться в [ADDRESS] , на яку позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування не належала спадкодавцеві на праві власності, оскільки державний акт на ім`я [PERSON] було зареєстровано лише 10 січня 2012 року (серія ЯЛ № 408294) та у відповідності до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, не увійшла у спадкову масу, а від так не могла бути предметом спадкування. Окремо слід зазначити і дати оцінку правомірності видачі та одержанню позивачем за припиненою \\~нотаріально посвідченою довіреністю від 11 липня 2008 року державного акту на право власності на означену земельну ділянку (серія ЯЛ № 408294) на ім`я [PERSON] . Частиною 1 ст. 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. В контексті наведеного законодавства та в силу з`ясованих судом обставин у справі встановлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯЛ № 408294) від 10 січня 2012 року було прийнято та в подальшому видано на користь померлого [INFO] [PERSON] , який у відповідності до ч. ч. 1, 4 ст. 25 ЦК України не мав цивільну правоздатність та не міг набувати цивільних прав. При цьому, \\~як пояснив позивач в ході судового розгляду справи та викладено нею у позовній заяві (а.с. 3), остання в травні 2011 року, за нотаріально посвідченою довіреністю від 11 липня 2008 року, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 91), а оригінал, що знаходиться у позивача був оглянутий у судовому засіданні, отримала \\~державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯЛ № 408294) на ім`я [PERSON] . Частиною 1 ст. 244 ЦК України встановлено, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Пунтом 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України унормовано, що представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. Як пояснила позивач, остання достоменно знала про смерть [PERSON] , оскільки доглядала його під час хвороби та безпосередньо приймала участь у його похованні. Судом встановлено, що час отримання позивачем [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку площею (серія ЯЛ № 408294) від 10 січня 2012 року за нотаріально посвідченою довіреністю від 11 липня 2008 року, представницькі \\~повноваження позивача були припинені у відповідності до п. 6 . 1 ст. 248 ЦК України, що унеможливлювало законне отримання нею обумовленого державного акту. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість постанови нотаріуса Першої Дніпропетровської нотаріальної контори від 26 травня 2011 року у видачі свідоцтва про право спадщини за заповітом на вищевказану земельну ділянку після смерті [PERSON] , що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на земельну ділянку. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне, сплачені позивачем при зверненні до суду судові витрати в розмірі 1008, 00 гривень покласти на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed