Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON]Г,через представника [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні жилим будинком, в якому просить зобов»язати [PERSON] не чинити йому перешкод в користуванні жилим будинком №2/1 по вул.. Гагаріна в смт. Іванків Київської області. Виселити [PERSON] з вказаного будинку. Позивач посилається на те,що він є власником житлового будинку по вул..Гагаріна,2/1 в смт. Іванків Київської області на підставі Договору купівлі-продажу від 11.07. 1985 року,що підтверджується витягом з електронного реєстру прав власників КП»БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області». Він, як власник будинку, має намір використовувати його для подальшого проживання в ньому його родичів, проте, як виявилося, в будинку проживає [PERSON], який категорично відмовляється звільнити спірний будинок, чим порушує його право власника,передбачене ст. 41 Конституції та ст. 321 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні представники позивача підтримали позов. Відповідач та представник відповідача позов не визнали. Відповідач суду пояснив,що він працював в колишньому колгоспі ім..Комінтерну (нині СТОВ»Обрій») , який йому та його сім»ї виділив вказаний будинок для проживання,про що було видано відповідні документи. В будинок він заселився на підставі ордеру, а не самовільно. Представник відповідача суду пояснила,що спірний будинок належить СТОВ «Обрій» і [PERSON] був не вправі заявляти до [PERSON] про його виселення. Крім того, в будинку проживають інші члени родини відповідача. Представник третьої особи- Іванківської селищної ради,позов не визнав. Представник 3-ої особи СТОВ»Обрій» [PERSON] позов не визнав та пояснив,що спірний будинок і будинок в якому зареєстрований і проживає Радкевич- це один і той же будинок. Він завжди належав колгоспу ім..Комінтерну (нині СТОВ»Обрій»), а [PERSON] був заселений в даний будинок правомірно. Навпаки, [PERSON] не набув права власності на спірний будинок,так як той договір, який він надав не дійсний. Він укладався без дотримання вимог, передбачених законом. Оформлення даного договору купівлі-продажу - то рішення маленької купки осіб, а не загальних зборів. Представник заявив,що Договір купівлі продажу спірного будинку є недійсним,проте, не надав відповідних доказів, а саме -рішення суду, яким договір купівлі продажу визнано недійсним. [PERSON] давно втратив право вимоги за пропуском строку позовної давності. Вислухавши представників позивача, відповідача, представника відповідача,третіх осіб, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 86 Цивільного кодексу УРСР(в ред.. 1963 р). право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння,користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Аналогічна норма закріплена в ст. 321 ЦК України( а ред.. 2003 р.) Власність в Україні виступає в трьох формах: приватна, колективна,державна. Ст. 128 ЦК УРСР встановлює,що право власності (право оперативно управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі,якщо інше не передбачено законом або договором. Позивач посилається на те,що він є власником будинку №2/1 по вул..Гагаріна в смт. Іванків Київської області на підставі Договору купівлі-продажу від 11.07.1985 року( а.с. 9) Відповідно до ст. 224 Цивільного кодексу УРСР, яка діяла на час укладення даного договору, за договором купівлі-продажу продавець зобов»язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов»язується придбати майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору( ст. 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконкомі місцевої Ради народних депутатів. Отже, як слідує з Дублікату,що має форму договору від 11.07. 1985 р., між колгоспом ім..Комінтерну та [PERSON], який проживає в [INFO] укладено договір купівлі-продажу жилого будинку по вул..Гагаріна,2\\1 в селищі Іванків Київської області. Договір посвідчено державним нотаріусом Іванківської державної нотаріальної контори .Зареєстровано в реєстрі № 1442. Представник третьої особи [PERSON] заявив,що даний договір є недійсним. Глава №3 ЦК УРСР «Угоди» ст.41-61 встановлюють підстави визнання угод недійсним,проте, документу, який підтверджує дане твердження, суду не надав. Сторони не зверталися до суду з позовом про визнання договору недійсним. Представник СТОВ «Обрій» також пояснив,що спірний будинок належить СТОВ «Обрій», проте, перебування спірного майна на балансі СТОВ не підтверджує переходу права на нерухоме майно до СТОВ »Обрій» після 1995 року,оскільки договір купівлі-продажу має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти,користуватися і розпоряджатися своєю власністю,результатами своєї інтелектуальної,творчої праці. Право власності набувається в порядку,визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності .Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об»єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності,на підставі та в порядку,встановлених законом. Відповідно до ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки відповідач не спростував,що позивач не є власником спірного житла,а отже, ним порушено конституційні права позивача, як власника , а тому позові слід задовольнити. Зауваження представника відповідача,що в спірному житлі проживають інші члени сім»ї [PERSON], в тім числі і малолітні , але до участі в розгляді справи не залучено органи опіки,є безпідставним, оскільки право заявляти позовні вимоги належить позивачу,а [PERSON] пред»являє їх лише до [PERSON] На підставі наведеного ст. 41 Конституції України, ст. ст. 86, 128,224,227,47 Цивільного кодексу УРСР( 1963р.), ст. 316,321, 328,391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved