Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-08 00:00:00

21 вересня 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк»звернувся з позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції, третя особа: [PERSON], про звільнення майна з під арешту, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24.03.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк»та [PERSON] було укладено кредитний договір № 141М-06, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 21500 доларів США. В забезпечення своїх зобовязань [PERSON] надав банку в іпотеку житловий будинок №22 по вул. Красних Командирів в м. Словянську Донецької області, з відповідною часткою господарських та побутових будов та споруд, на приватизованій ділянці 0,0846 га, що належить [PERSON] на праві власності. 05.10.2010 року Старшим державним виконавцем ВДВС Словянського міськрайонного управління юстиції [PERSON] та 21.09.2011 року Старшим державним виконавцем ВДВС Словянського міськрайонного управління юстиції [PERSON] було накладено арешти на вищевказаний житловий будинок. Своїми діями відповідач перешкоджає банку стягнути першим заборгованість по кредиту шляхом звернення стягнення на майно. Тому просить звільнити житловий будинок №22 по вул. Красних Командирів в м. Словянську Донецької області, з відповідною часткою господарських та побутових будов та споруд, на приватизованій ділянці 0,0846 га, що належить [PERSON] на праві власності з-під арешту, та заборонити органам ДВС вчиняти будь-які дії, повязані з обмеженням ПАТ КБ «Приватбанк» права розпорядження відносно житлового будинку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та додав, що рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11.05.2011 року за позовом ПАТ КБ «Приватбанк»до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, позовні вимоги банку задоволено, звернуто стягнення на житловий будинок №22 по вул. Красних Командирів в м. Словянську Донецької області, з відповідною часткою господарських та побутових будов та споруд, на приватизованій ділянці 0,0846 га, що належить [PERSON], будь яким способом з правом укладання договору купівлі продажу ПАТ КБ «Приватбанк»всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, у звязку з чим банк має право самостійно звернути стягнення на предмет застави, але арешт ВДВС позбавляє заставодержателя можливості захистити свої порушені і охоронювані законом права на звернення стягнення. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] вимоги позивача не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні та пояснив, що виконавчі провадження були відкриті на підставі виконавчих листів про стягнення боргу з [PERSON] та заяв ПАТ КБ «Приватбанк», в яких банк просить накласти арешт на майно, що належить боржнику. Інших стягувачів заборгованості з [PERSON], крім Приватбанку, у відділі ДВС не має, а тому він не визнає вимоги позивача, оскільки ВДВС не порушує його пріоритетного права у черговості, а навпаки здійснює всі необхідні дії для стягнення боргу з боржника. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти зняття арешту з його майна та реалізації його майна. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, третю особу, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі -виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом, має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством. Порядок звернення стягнення на грошові кошти та інше майно боржника, арешт та вилучення майна боржника визначено у статті 52-57 вказаного Закону, зокрема, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. При цьому, відповідно до статті 60 вказаного Закону, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. У судовому засіданні встановлено, що на примусовому виконанні відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області знаходиться виконавчий лист №2-8242 виданий 08.04.2011 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк»заборгованості за кредитним договором №141М-06 від 24.03.2006 року у розмірі 203300 грн. 26 коп. (а.с. 28). Також на примусовому виконанні відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області знаходиться виконавчий лист №2-771 виданий 15.08.2011 року Словянським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк»боргу у сумі 254874,14 грн., та виконавчий лист №2-8242 виданий 08.04.2011 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк»боргу у сумі 29155,45 грн. (а.с. 10 ) Дані провадження зводилися на підставі заяв ПАТ КБ «Приватбанк», в яких він просить прийняти до провадження виконавчі листи та провести опис майна боржника шляхом проведення арешту майна боржника та оголошення заборони на розпорядження майном (а.с. 27, 29-34). З Акту опису й арешту майна від 15.08.2011 року вбачається, що державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження»було здійснено заходи для забезпечення виконання рішення суду, а саме складено опис та накладено арешт на житловий будинок №22 по вул. К.Командирів в м. Словянську Донецької області та земельну ділянку площею 0,0846 га (а.с. 35-37). Статтею 57 ЦПК України закріплено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не приймає до уваги доводи позивача, про те, що він являється власником житлового будинку №22 по вул. Красних Командирів в м. Словянську Донецької області з посиланням на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11.05.2011 року за позовом ПАТ КБ «Приватбанк»до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки позивачем не надано суду належних доказів щодо права власності на житловий будинок №22 по вул. Красних Командирів в м. Словянську Донецької області, а також не надано самого рішення суду, на яке він посилається як на доказ. Житловий будинок є нерухомим майном в розумінні ч. 1 ст. 181 ЦК України. Стаття 182 ЦК України передбачає державну реєстрацію прав на нерухомість, так, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Більш того, діючим законодавством визначено, що моментом набуття права власності у набувача виникає з моменту державної реєстрації. Отже, належних доказів щодо реєстрації прав на нерухоме майно у встановленому законом порядку за ПАТ КБ «Приватбанк», позивачем суду не надано. Також встановлено, що [PERSON] є боржником за кредитним договором перед ПАТ КБ «Приватбанк», сума боргу складає 203300,26 грн. Суд не приймає посилання представника позивача на ті обставини, що ПАТ КБ «Приватбанк»має пріоритетне право на предмет обтяження та накладений арешт перешкоджає банку задовольнити свої потреби шляхом звернення стягнення на майно, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в підтвердження того, що накладення арешту Відділом ДВС на спірний будинок №22 по вул. Красних Командирів в м. Словянську Донецької області, що належить [PERSON] на праві власності, порушують права ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки єдиним заставодержателем та стягувачем є ПАТ КБ Приватбанк. Тільки за заявами ПАТ КБ «Приватбанк»відкривалося виконавче провадження та проводяться виконавчі дії, які направленні на стягнення заборгованості з боржника на користь Приватбанка. Таким чином, суд вважає, що державний виконавець діяв у межах та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому твердження позивача про те, що державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на іпотечне майно на користь стягувача, які не є заставодержателями є надуманими та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки єдиним заставодержателем та стягувачем на майно [PERSON] є ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд вважає, що позивач не довів ті обставини, на які він посилається , як на підставу своїх позовних вимог, а тому вимоги позивача щодо звільнення майна з під арешту не підлягають задоволенню. З урахуванням вищенаведеного,

Outcome: dismissed