Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-19 00:00:00

В жовтні 2012 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь суму боргу з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних в сумі 121150, 49 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказувала, що за рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 06Л2.2002 року на її користь з відповідача було стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 40763,96 грн. в звязку зі смертю [PERSON] Але на сьогоднішній день рішення суду не виконане, відповідач ухиляється від його виконання, в звязку з чим, в нього виникла зазначена заборгованість. Позивач в судове засідання не зявилась, надала заяву в якій просила суду розглядати справу у її відсутність оскільки проживає за межами країни. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, тому суд на підставі ч.4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу при заочному розгляді. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необгрунтовані та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08.02.2002 року з [PERSON] на користь [PERSON] в звязку зі смертю годувальника було стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 43326,36 грн. Апеляційним судом Миколаївської області 24.04.2002 року зазначене рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва змінено, на користь [PERSON] стягнуто 40763,96 грн. На сьогоднішній день матеріальна шкода позивачу не виплачена, оскільки відповідач ухиляться від виконання зазначеного рішення суду. Так , cт. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Але, згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобовязанням правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу,надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення статті 625 ЦК регулюють зобовязальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина третя статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що цивільні права та обовязки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON], оскільки із рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Крім того, відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Тому, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Outcome: dismissed