Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-05 00:00:00

06.02.2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок-Агро-Бізнес» Костянтинівського району Донецької області, третя особа: відділ Держкомзему у Костянтинівському районі Донецької області про розірвання договору оренди землі, посилаючись при цьому на наступні обставини. 30 листопада 2006 року між позивачем і відповідачем по справі - сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Світанок-Агро-Бізнес» в особі директора [PERSON] був укладений договір оренди землі, згідно з яким позивач – орендодавець, передав йому – орендарю в оренду (в строкове платне користування ) строком на 10 років належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 4,94га рілля, яка розташована на території Олександро-Калинівської сільської ради Костянтинівського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з п.15 зазначеного Договору, передача земельної ділянки орендарю здійснюється у добовий строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Після підписання Договору відповідач добровільно прийняв на себе зобов’язання зареєструвати його відповідним чином, але зволікав з цим, постійно посилаючись на якісь труднощі. Незважаючи на це, позивач надав йому належну йому земельну ділянку у тимчасове користування. Так як на протязі 4-х років відповідачем так і не була здійснена державна реєстрація договору оренди землі у порядку, встановленому законом, позивач вважає, що підписаний між ними Договір не створює прав та обов’язків для сторін, тобто він має право безперешкодно володіти, користуватися своєю земельною ділянкою, а відповідач такого права не має. 19 жовтня 2010року позивач надав відповідачу заяву від 18.10.2010р. про те, що розриває відносини з ним і просить вивести його земельну ділянку з сівообороту господарства. 19 жовтня 2010 року позивачем на ім’я начальника РВ Костянтинівського РО ДП «Центру земельного кадастру» була подана заява з проханням не реєструвати укладений з відповідачем 30 листопада 2006 року договір оренди землі у зв»язку з тим, що позивач прийняв рішення самостійно обробляти землю. Ця заява була зареєстрована 19.10.2010 року за вх. № 408. На прохання позивача 17 травня 2011року за № 265 відділ Держкомзему у Костянтинівському районі Донецької області надав йому довідку про те, що договір оренди земельної ділянки, укладений між позивачем і відповідачем, не пройшов державну реєстрацію. Незважаючи на вищенаведене, відповідач звернувся в відділ Держкомзему у Костянтинівському районі Донецької області - до третьої особи по цій справі, з проханням зареєструвати Договір, а третя особа 10 листопада 2011року № 142240004000297 зареєструвала його, як вважає позивач, безпідставно, бо в земельній справі, яка передавалася третій особі з РВ Костянтинівського РО ГП «Центр земельного кадастру», є заява позивача від 19.10.2010 року про те, що він заперечує проти реєстрації Договору і з дня підписання Договору пройшло 5 років. Крім того, 11.11.2011 року позивач звертався у відділ Держкомзему і довів до відома, що справа знаходиться в суді і він заперечує проти реєстрації Договору, на що йому відповіли, що Договір не зареєстровано. Позивач вважає, що договір оренди землі, підписаний ним і відповідачем 30.11.2006 року є недійсним і просить його розірвати. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, посилаючись при цьому на обставини, викладені у позові. Відповідач в судове засідання не з’явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи [PERSON] пояснив, що з боку третьої особи при оформленні документів відповідачеві порушень закону з боку відділу Держкомзему у Костянтинівському районі Донецької області допущено не було. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 30 листопада 2006 року між сторонами по справі - позивачем та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Світанок-Агро-Бізнес» в особі директора [PERSON] був укладений договір оренди землі (надалі Договір), згідно з яким позивач – орендодавець, передав відповідачу – орендарю в оренду (в строкове платне користування) строком на 10 років належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 4,94га рілля, яка розташована на території Олександро-Калинівської сільської ради Костянтинівського р-ну для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з п.15 зазначеного Договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється у добовий строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Після підписання Договору відповідач добровільно прийняв на себе зобов’язання зареєструвати його відповідним чином. Відповідно до ст.ст.93,125 ЗК Україні,ст.ст.1,18,20 Закону України «Про оренду землі» – суб’єкт господарювання має право на визнання за ним права на оренду земельної ділянки лише в разі укладення договору оренди та його державної реєстрації. На протязі 4-х років відповідачем не була здійснена державна реєстрація договору оренди землі у порядку, встановленому законом. Згідно зі ст. 120 ЦК України, цей правочин не є вчиненим, оскільки момент вчинення такого правочину пов’язується з державною реєстрацією. 17 травня 2011року за № 265 відділ Держкомзему у Костянтинівському р-ні Донецької області надав позивачу у відповідь на його заяву довідку про те, що договір оренди земельної ділянки, укладений між позивачем та відповідачем, не пройшов державну реєстрацію. Незважаючи на вищенаведене, відповідач звернувся в відділ Держкомзему у Костянтинівському районі Донецької області - до третьої особи по цій справі, з проханням зареєструвати Договір, а третя особа 10 листопада 2011року № 142240004000297 зареєструвала його. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. Згідно з ч.3 ст. 203 ЦК України – волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного Кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно ст. 2 Закону України „Про оренду землі” відносини, пов’язані з орендою землі регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Стаття 32 Закону України „Про оренду землі” передбачає, що в разі невиконання сторонами обов’язків, передбачених ст. 24. 25 цього Закону та умовами договору на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду. В судовому засіданні з’ясовано, що умови договору оренди відповідачем не виконані, а отже вимога позивача про розірвання договору підлягає задоволенню.

Outcome: approved