Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 22.06.2007 року між «УкрСиббанком» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту№11174350000, згідно якого вона отримала кредит у розмірі 131200 Євро з кінцевим терміном повернення до 21.06.2022 року. Відповідно до умов договору, відповідач зобовязалася забезпечити повернення отриманого кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 11,80 % річних. 10.06.2009 року між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до договору, якою змінено кінцевий термін повернення кредиту до 21.06.2024 року. Однак, позичальником в порушення умов договору не було виконано прийняті на себе зобовязання та станом на 31.08.2011 року не повернуто частину отриманого кредиту, відповідно до графіку погашення кредиту. 21.10.2010 року банком було вручено позичальнику вимогу про погашення заборгованості по договору, на яку [PERSON] не відреагувала, а тому кредитор вважає термін повернення кредиту таким, що настав. Виконання зазначеного кредитного договору забезпечується укладеними договорами поруки з [PERSON] від 12.06.2007 року та [PERSON] від 10.06.2009 року. Відповідно до умов договорів поруки, поручителі зобовязалися перед кредитором відповідати за невиконання позичальником зобовязань по договору від 22.06.2007 року в повному обсязі. Однак, відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору, станом на 31.08.2011 року прострочила термін сплати кредитів, у звязку з чим у неї виникла заборгованість по кредиту в розмірі 120569,83 Євро, що згідно офіційного курсу НБУ становить 1384069 грн. 55 коп. та складається з: суми заборгованості по кредиту 104278,43 Євро; сума заборгованості за кредитом по простроченим траншам 6910,61 Євро; сума заборгованості по простроченим відсоткам за кредитними коштами 9380,79 Євро. Крім того, на підставі п.4.1, п.4.3 Договору, банком було нараховано пеню у розмірі 852,32 Євро, що складає 9784 грн. 12 коп. та неустойку в розмірі 500 гривень. Просив позов задовольнити, стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованість по договору про надання споживчого кредиту №11174350000 від 22.06.2007 року в розмірі 120569,83 Євро, що складає 1384069 грн. 55 коп.; неустойку в розмірі 500 гривень та пеню за порушення термінів повернення кредиту в розмірі 852,32 Євро, що складає 9784 грн. 12 коп. та понесені судові витрати. В подальшому, ухвалою суду від 23.04.2012 року до участі в справі в якості правонаступника позивача було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала. Вважає, що договір поруки, укладений між нею та кредитором є припиненим, оскільки в ньому не було встановлено строку дії поруки, а термін виконання зобовязань за основним договором, на її думку, настав 12.01.2009 року. Таким чином, позивачем було пропущено шестимісячний строк звернення до суду з предявленням вимоги до поручителя. Просила в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Пояснила, що у звязку з важким матеріальним становищем не має змоги погасити заборгованість, вважає, що договір поруки припинив свою дію. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, подала до суду письмові заперечення, в яких позов визнала частково з підстав, викладених у запереченнях. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що позивачем не було надано доказів надсилання [PERSON] повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту, а тому вважає, що стягненню підлягає заборгованість по договору у сумі: 6910,61 Євро по тілу кредиту; 9380,79 Євро заборгованість по простроченим відсоткам та неустойка в сумі 500 гривень. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11174350000 (а.с.16-18). Відповідно до вказаного договору, [PERSON] було надано кредит в сумі 131200 Євро з кінцевим терміном повернення до 22.06.2022 року, відповідач зобовязалася забезпечити повернення отриманого кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 11, 8 % річних. Позичальник також зобовязалася повертати кредит в обсязі та в розмірах, що встановлені графіком погашення, згідно додатку №1 до договору. Факт отримання вказаних коштів позичальником, сторони не заперечували, а тому на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України суд визнає вказану обставину такою, що не підлягає доказуванню. 10.06.2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору, відповідно до якої сторони домовились про зміну кінцевого терміну повернення кредиту за договором в термін не пізніше 21.06.2024 року та погодили зміни до графіка погашення заборгованості (а.с.21-25). Крім того, сторони визначили, що будь-яка сума заборгованості за кредитом, що перевищує розмір максимально допустимої заборгованості за сумою неповернутого кредиту, який встановлений на відповідну дату, зазначену в п.2 графіку, вважається простроченою сумою основного боргу. Статтею 1054 п.1 Цивільного Кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. \~ Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України, \~розмір і порядок одержання \~процентів встановлюється договором. \~ З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. \~ Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок у зобовязанні належним чином. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За змістом ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з п.6.1.2 Договорів, банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з п.1.2.2 цього договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення. В даному випадку банк повідомляє позичальника про встановлення нового дострокового терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування кредитом шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою за адресою позичальника. 19.10.2010 року банком було надіслано на адресу позичальника [PERSON] письмову вимогу щодо негайного виконання порушеного зобовязання у строк, що не перевищує 30 днів з моменту направлення цієї вимоги. У випадку непогашення у встановлений в цій вимозі строк заборгованості у повному обсязі банк буде ініціювати стягнення заборгованості у судовому порядку (а.с.30). Вказане повідомлення було отримано відповідачем, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія поштового повідомлення (а.с.30 на зв.). Однак, відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору, станом на 31.08.2011 року прострочила термін сплати кредитів, у звязку з чим у неї виникла заборгованість по кредиту в розмірі 120569,83 Євро, що згідно офіційного курсу НБУ становить 1384069 грн. 55 коп. та складається з: суми заборгованості по кредиту 104278,43 Євро; сума заборгованості за кредитом по простроченим траншам 6910,61 Євро; сума заборгованості по простроченим відсоткам за кредитними коштами 9380,79 Євро. Крім того, на підставі п.4.1, п.4.3 Договору, банком було нараховано пеню у розмірі 852,32 Євро, що складає 9784 грн. 12 коп. та неустойку в розмірі 500 гривень. Вказані обставини підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.8-15). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення заборгованості з відповідачів [PERSON], [PERSON] слід зазначити наступне. 22.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до вказаного договору [PERSON] зобовязалася відповідати солідарно перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. (а.с.28). Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором. В подальшому, сторонами 10.06.2009 року було укладено додаткову угоду до договору поруки, згідно якої сторони погодили зміну умов основного зобовязання, а саме кінцевого терміну виконання основного зобовязання до 21.06.2024 року (а.с.29). Судом також встановлено, що 10 червня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до вказаного договору [PERSON] зобовязалася відповідати солідарно перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. (а.с.26). Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. 19.10.2010 року банком була предявлена письмова вимога до поручителя [PERSON], в якій банк повідомив поручителя, що у звязку з тривалим невиконанням позичальником своїх зобовязань за договором, використав своє право, передбачене кредитним договором та заявив позичальнику про визнання терміну повернення кредитом та процентів за користування кредитними коштами такими, що настав, а кредитна заборгованість є обовязковою до повернення в повному обсязі. У випадку непогашення простроченої заборгованості позичальником до 17.11.2010 року банком буде ініційовано примусове стягнення заборгованості у судовому порядку (а.с.31). За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договорів поруки про їх дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договорами установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, суд, встановивши, що договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, який був ним змінений відповідно до п.6.1.2 Договору про надання споживчого кредиту, не предявив вимоги до поручителів, приходить до висновку, що порука припинена на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, а тому вважає, що позов в цій частині необгрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: partial