Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-13 00:00:00

В лютому 2012 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхової суми 10 560 грн. 84 коп., 700 грн. матеріальних збитків та пені за несвоєчасне виконання умов договору страхування в частині сплати страхового відшкодування в сумі 115 639,30 грн. В подальшому позивач доповнив свої позовні вимоги і просив стягнути з відповідача 3% річних та інфляцію за час прострочки виплати. Позивач в судове засідання не з'явився, направив свого представника, який вимоги позову підтримав, просив про задоволення позову в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач безпідставно відмовив у виплаті повної суми страхового відшкодування, посилаючись на те, що розмір збитків не підтверджений належними доказами і необґрунтовано було застосовано коефіцієнт зменшення страхової виплати в зв'язку з підвищенням ринкової вартості застрахованого автомобіля. Також, посилаючись на положення п.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», просив стягнути пеню у розмірі 3% від вартості невиконаних робіт (ненаданої послуги) за кожен день прострочення. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що згідно умов укладеного з позивачем договору застосовуються положення Правил страхування, затверджених компанією, згідно умов яких страхове відшкодування виплачується пропорційно до реальної вартості застрахованого транспортного засобу по відношенню до вартості, за якою він був застрахований. Зазначила, що страхова компанія визнала недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 6553 грн. та добровільно сплатила її на користь вигодонабувача 12 квітня 2012 року та сплатила на користь позивача пеню згідно умов договору за цей період. Ухвалою суду була проведена заміна третьої особи -вигодонабувача за договором страхування ТОВ «ПростоФінанс»його правонаступником ТОВ «Кредитні ініціативи». Представник в судове засідання не з'явився, про дату слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справа розглянута у відсутності третьої особи, оскільки в справі достатньо даних про права та обов'язки сторін. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 15 липня 2008 року між [PERSON] та ВАТ СК «Країна»(правонаступником якої в зв'язку зі зміною назви є ПАТ СК «Країна») було укладено Договір добровільного автомобільного страхування № 24014672ПР2.1.5.1, відповідно до якого страхувальником є [PERSON], застрахованим транспортним засобом є автомобіль Хюндай Соната, 2008 року випуску, рн [NUMBER], в тому числі і на випадок пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вказаний автомобіль належить на праві власності позивачу, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER]. Страхова сума встановлена у 134 000 грн., безумовна франшиза за страховим випадком ДТП 1340 грн., строк дії договору до 15 липня 2009 року. Вигодонабувачем за договором зазначено ТОВ «ПростоФінанс», оскільки транспортний засіб купувався за рахунок кредитних коштів. З рахунку від 14.07.2008 р. вбачається, що [PERSON] придбав автомобіль Хюндай Соната вартістю 134 000 грн. При дослідженні обставин справи та оцінці доказів, суд виходить з того, що відповідно до правової позиції ВСУ , яка обов'язкова судом до застосування на підставі ст. 360-7 ЦПК України, первинним у взаємовідносинах сторін є договір, і якщо в ньому міститься посилання на правила страхування, то в такому випадку вони є обов'язковими для обох сторін. 10 січня 2009 року сталася страхова подія: застрахований транспортний засіб був пошкоджений внаслідок ДТП. Відповідно до Постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2009 року в скоєнні ДТП, що сталося 10.01.2009 року , під час якого транспортний засіб Хюндай, дн [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] отримав механічні пошкодження, визнано винною [PERSON] і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. 12 січня 2009 року відповідачу від [PERSON] надійшла письмова заява про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування з необхідними поясненнями та додатками. За участі позивача та представника СК «Країна»12 січня 2009 року був складений Акт огляду пошкодженого транспортного засобу. 13 січня та 16 січня 2009 року в ТОВ «Автомир», де на той час повинен був обслуговуватися автомобіль позивача як у офіційної СТО компанії Хюндай, за замовленням [PERSON] були виконані : діагностика ходової та дефектовка кузова, що підтверджується Замовленням -нарядом № АМ -0000579 та № АМ0015010. Відповідно до проведеної діагностики позивачу були видані рахунки-фактури № АМ-000744 від 14.01.2009 р. на суму 7672 грн. та № АМ-0000753 від 16.01.2009 р. на суму 7231 грн. За замовленням ВАТ СК «Країна»20 січня 2009 р. суб'єктом оціночної діяльності [PERSON] проведено оцінка вартості матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням транспортного засобу. Відповідно до Звіту, вартість відновлювального ремонту становить 14207 грн. 21 коп. , при цьому дані отримані з ТОВ «Автомир» і відповідно до пошкоджень автомобіля, зазначених в Акті огляду від 12 січня 2009 року за участі позивача та представника страхової компанії та безпосереднього огляду автомобіля. Також з вказаного Звіту вбачається, що дійсна ринкова вартість автомобіля встановлена у розмірі 177 821,95 грн. При цьому з тексту зазначеного звіту вбачається, що у формулу проставлена вартість придбання автомобіля позивача 134 000 грн., тоді як обрахування ринкової вартості автомобіля визначена за ціною нового транспортного засобу 190960 грн., що є явною арифметичною помилкою. За такого, посилання представника відповідача на пункт 13.14.6 Правил добровільного страхування наземного транспорту СК «Країна», затв. 19.01.2007 року , стосовно виплати страхового відшкодування у такій же частці від визначених по страховому випадку збитків у тому випадку, якщо страхова сума становить певну частку дійсної вартості застрахованого транспортного засобу -не може бути прийнята судом до уваги, оскільки зі змісту Договору страхування вбачається, що [PERSON] застрахував автомобіль на повну його вартість і зміна дійсної ринкової вартості такого автомобіля за 6 місяців на 60 000 грн. у бік збільшення відповідачем не доведена. 16.04.2009 року відповідачем за вказаним договором страхування на користь вигодонабувача -ТОВ «ПростоФінанс»сплачено страхове відшкодування - 3002,16 грн. 19.04.2012 року (вже під час розгляду справи у суді) відповідачем на користь вигодонабувача -ТОВ «ПростоФінанс»сплачено страхове відшкодування у розмірі 6 553 грн. 45 коп. та в добровільному порядку на користь [PERSON] 1026 грн. 45 коп. пені згідно умов договору за час прострочки виплати всієї суми страхового відшкодування. Як вбачається з відповіді ТОВ «ПростоФінас»від 19.08.2009 р. на звернення [PERSON], вигодонабувач не має повноважень щодо втручання у відносини між страхувальником та страховою компанією. Згідно письмових заперечень та пояснень представника відповідача в судовому засіданні, страхова компанія, визнаючи суму відновлювального ремонту, відмовляє у виплаті його повної вартості, оскільки, по-перше, не визнає суму у 443 грн. на фарбування та мийку автомобіля як необхідні витрати на його ремонт. По-друге, страхова компанія не визнає витрати у сумі 700 грн. на діагностику та дефектовку кузова автомобіля перед проведенням його ремонту, вважаючи це повторною експертизою. По-третє, визнана сума страхового відшкодування обчислена при застосуванні коефіцієнту пропорційності 0,775 відповідно до пункт 13.14.6 Правил добровільного страхування наземного транспорту СК «Країна». Необгрунтованість останнього доводу виписана вище. Стосовно порушення вартості відновлювального ремонту, виходячи з якої повинна визначатися сума страхового відшкодування, суд доходить наступного. У ст. 979 ЦК, ст. 16 Закону № 85/96-ВР роз'яснено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Тобто, виходячи зі змісту цих норм, можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Пунктами 16.2, 16.3 Договору встановлено, що страховик письмово узгоджує із страхувальником місце проведення ремонту, його вартість та об'єм ремонтних робіт. Для визначення розміру збитку Страховик може залучати до роботи незалежного експерта. За такого, суд вважає за правильне виходити з суми завданого збитку, визначеної в Звіті від 20.01.2009 року, оскільки саме такий спосіб визначення вартості ремонтних робіт передбачений договором і був узгоджений з [PERSON], про що представник позивача не заперечував. Отже, відповідно до положень п.п. 16.4.1, 16.6., 16.7 Договору, залишок недоплаченого страхового відшкодування становить : 1. 14207,21 грн. х 7 % розміру експлуатаційного зносу за неповні 6 місяців дії Договору = 13411,67 грн. 2. 13411,67 грн. -1340 грн. безумовної франшизи -3002,16 грн. та 6553, 45 грн. сплаченого страхового відшкодування = 2246,10 грн. Пеня за несвоєчасну виплату страхового відшкодування згідно умов п. 13.4.6 Договору та ст.. 992 ЦК України становить 348,15 коп. ( 2246,10 х 0, 041 % розмір подвійної облікової ставки НБУ х 365 днів -за кожен день прострочення за один рік). Також позивачем заявлені вимоги про застосування санкцій, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України - щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. Суд доходить висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі Договору страхування є грошовим зобов'язанням, в якому серед інших прав і обов'язків сторін є обов'язок страховика на вимогу страхувальника за певних умов сплатити страхове відшкодування. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов'язань на них поширюється дія вказаної норми ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. За такого, сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті з урахуванням індексу інфляції складає 2689, 25 грн. (2246,10 х 119, 73% - сукупний індекс інфляції за весь час прострочення, починаючи з травня 2009 року, коли було прийнято рішення про страховий випадок і про часткову сплату страхового відшкодування). Розмір 3% річних за 1245 днів прострочення становить 229 грн. 83 коп. За час прострочення суми страхового відшкодування у розмірі 6553 грн. 45 коп. ( з 16.04.2009 р. по 19.04.2012 року ) інфляційні витрати становлять 1292 грн. 99 коп.; розмір 3% річних за 1065 днів прострочення становить 573,65 грн. Пунктом 16.4 Договору встановлено, що відшкодуванню підлягають в тому числі документально підтверджені необхідні та доцільні витрати , яких зазнав страхувальник при настанні страхового випадку щодо запобігання або зменшення збитків. За такого, суд вважає встановленим, що стягненню з відповідача підлягають і документально підтверджені витрати позивача на проведення діагностики автомобіля та дефектовки кузова у розмірі 700 грн. при звернення на СТО для визначення пошкоджень були необхідними та доцільними для того ,щоб негайно почати ремонт автомобіля. Так, з огляду на пору року автомобіль, тривалий час знаходячись в пошкодженому стані, потребував би ще більших витрат на відновлення, як мінімум через іржу. Крім того, проведення діагностики автомобіля, який потрапив в ДТП, є необхідним для визначення скритих пошкодження, в разі не усунення яких автомобіль також може зазнати додаткових пошкоджень. Що стосується того, що вигодонабувачем за договором є ТОВ «ПростоФінанс», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», то договір страхування надає третій особі право вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, але не покладає на нього обов'язків останнього. За такого, суд виходить з того, що незважаючи на те, що відповідно до договору страхування вигодонабувачем є товариство, можливо стягнути страхове відшкодування на користь позивача, оскільки вигодонабувач не скористався своїм правом на отримання недоплаченої страхової виплати (навіть своїм листом відмовився від такого), то страхувальник не вправі вимагати від страховика виконання договору на користь третьої особи, а стягувати чи не стягувати зі страховика страхову виплату -це право зазначеної третьої особи. На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст. 988, 990, 991, 997 ЦК, ст.. 20, 26 Закону України «Про страхування», позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню -у загальній сумі 5833,87 грн. Що стосується вимог про відшкодування пені на підставі п. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», то умови відповідальності, в тому числі розмір пені, сторін чітко передбачені умовами Договору, а правовідносини, що виникли між сторонами у справі, є зобов'язальними. За такого, суд не вбачає правових підстав до застосування цієї норми ЗУ «Про захист прав споживачів»до спірних правовідносин, враховуючи також і принцип заборони подвійної відповідальності за одне і те саме правопорушення. Відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави в тому разі, коли позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову, підлягають стягненню судові витрати в розмірі 214 грн. 60 коп.

Outcome: partial