Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідачів [PERSON] міської ради, [PERSON] районної в м.Києві державної адміністрації, в якому просить визнати за нею право власності на нежитлову будівлю по вулиці Генерала Наумова, 2-А у [PERSON] районі м.Києва, загальною площею 29,8 кв.м. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що 3 листопада 2009 року між нею та [PERSON] районною у м.Києві радою було укладено договір оренди земельної ділянки для розміщення, експлуатації та обслуговування кіоску громадського харчування та сезонного майданчика біля нього (кадастровий номер кварталу 8 000 000 000:75:519) за адресою: вул..Генарала Наумова, 2-А у [PERSON] районі м.Києва. Вказана земельна ділянка була надана на міжміській дорозі «Ірпінь-Київ»і знаходиться в самій крайній точці Святошинського району, між АГК «Кіровець» та лісом і з метою збереження майна, нею було збудовано капітальну нежитлову будівлю, загальною площею 29,8 кв.м. Вказує, що під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, а з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг з даного приводу не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб будівництвом. Також зазначає, що вона є користувачем земельної ділянки по вул..Генерала Наумова, 2-а у м.Києві, відповідно до Довідки ДПІ у [PERSON] районі від 18.06.2012р. за № 5947/І/17-324 перебуває на обліку в ДПІ у [PERSON] районі м.Києва і відповідно до даних витягу Державного земельного кадастру м.Києва від 01.06.2007р. та на підставі договору оренди від 03.11.2009р. є платником орендної плати за земельну ділянку,яка знаходиться за адресою: м.Київ, вул..Генерала Наумова, 2-а (кадастровий номер кварталу 8 000 000 000:75:519), площею 0,0042 га. З метою узаконення зазначеної споруди вона позивачка зверталась до [PERSON] міської ради з приводу пролонгації договору оренди земельної ділянки, проте їй було відмовлено та розяснений порядок вирішення клопотання про надання земельної ділянки шляхом укладання договору сервітуту, проте порядку укладання таких договорів до цього часу немає. Враховуючи наведене, вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересві та на підставі ч. 5 ст. 376 ЦК України просить заявлені позовні вимоги задовльнити. Позивачка в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду своїх представників, тому суд вважає можливим розглянути справу в її відсутності. У судовому засіданні представники позивачки підтримали заявлений позов з підстав, зазначених у позовній заяві, посилались на роз'яснення, які містяться в п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 р. за № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», стверджували, що будівництво нежитлової будівлі, загальною площею 29,8 кв.м. було здійснене на земельній ділянці відведеній для цієї мети на підставі цивільно-правової угоди, а саме договору оренди, вчинене у відповідності до санітарних та пожежних норм, що підтверджується висновком санітарно-епідеміологічної станції Святошинського району м.Києва, абрисом земельної ділянки де відстань до найближчого обєкта становить 35, 47 м, а до паркану АГК «Кіровець» 26,04 м., що повністю відповідає пожежним нормам, враховуючи наведене просили заявлені вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснивши суду, що позивачем не подано жодного документу, який би підтверджував відповідність самочинного будівництва архітектурним, санітарним, екологічним, будівельним та іншим нормам і правилам, тобто відсутні докази, які б підтверджували, що зазначений об'єкт побудований у відповідності до встановлених норм і правил, а також на те, що позивач не є власником або користувачем земельної ділянки, на якій зведене самочинне будівництво, що є обов'язковою умовою для визнання права власності на об'єкт самочинного будівництва та що підтверджує відсутність у позивача правових підстав на визнання за ним права власності на об'єкт самочинного будівництва. Представник відповідача [PERSON] районної у місті Києві державної адміністрації у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надали до суду листа, в якому просять розглядати справу за відсутності їх представника, що суд з урахуванням думкиу часників процесу вважає за можливе. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд вважає позов обґрунтованим і приходить до висновку про його задоволення, виходячи з наступного. 3 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON] районною у м.Києві радою було укладено договір оренди земельної ділянки для розміщення, експлуатації та обслуговування кіоску громадського харчування та сезонного майданчика біля нього (кадастровий номер кварталу 8 000 000 000:75:519) за адресою: вул..Генарала Наумова, 2-А у [PERSON] районі м.Києва. Вказана земельна ділянка була надана на міжміській дорозі «Ірпінь-Київ»і знаходиться в самій крайній точці Святошинського району, між АГК «Кіровець» та лісом і з метою збереження майна, нею було збудовано капітальну нежитлову будівлю, загальною площею 29,8 кв.м. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є користувачем земельної ділянки по вул..Генерала Наумова, 2-а у м.Києві, відповідно до Довідки ДПІ у [PERSON] районі від 18.06.2012р. за № 5947/І/17-324 перебуває на обліку в ДПІ у [PERSON] районі м.Києва і відповідно до даних витягу Державного земельного кадастру м.Києва від 01.06.2007р. та на підставі договору оренди від 03.11.2009р. є платником орендної плати за земельну ділянку,яка знаходиться за адресою: м.Київ, вул..Генерала Наумова, 2-а (кадастровий номер кварталу 8 000 000 000:75:519), площею 0,0042 га. Відповідно до матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з метою узаконення зазначеної споруди зверталась до [PERSON] міської ради з приводу пролонгації договору оренди земельної ділянки, проте їй було відмовлено та розяснений порядок вирішення клопотання про надання земельної ділянки шляхом укладання договору сервітуту, проте порядку укладання таких договорів до цього часу немає, тому позивачка на час розгляду справи немає змоги продовжити термін дії договору оренди . За загальними правилами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У своїй позовній заяві позивач та його представники в судовому засіданні посилалися на ч. 5 ст. 376 ЦК України, відповідно до норми якої на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Діючим законодавством передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, що не була їй відведена для цієї мети, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійсниш самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК). При цьому судом встановлено, що [PERSON] є користувачем земельної ділянки, на якій зведене самочинне будівництво, що, разом з тим, є обов'язковою умовою для визнання права власності на об'єкт самочинного будівництва. Статтею 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий термін. Умови договору оренди на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо умов договору переважне право орендаря на укладання договору припиняється. Оскільки відсутні заяви сторін про припинення або зміну умов договору оренди, то договір вважається продовженим на той самий термін і відповідно позивачка [PERSON] є користувачем земельної ділянки.

Outcome: approved