Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-23 00:00:00

22 листопада 2003 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON]. На підставі договору купівлі-продажу від 23 листопада 2004 року квартира [ADDRESS] належала [PERSON], що було підтверджено і рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2006 року. У вказаній квартирі зареєстровані і проживали [PERSON], [PERSON] та їх малолітня донька Ангелина. 18 листопада 2006 року [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] 26 лютого 2007 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] та малолітню доньку такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України у звязку з їх відсутністю у цій квартирі без поважних причин понад один рік. 04 травня 2007 року [PERSON] подала позовну заяву про вселення в квартиру [ADDRESS] оспорюючи відсутність поважних причин її відсутності у спірній квартирі. 28 вересня 2007 року з виконанням вимог діючого законодавства [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. 26 березня 2008 року [PERSON], як власник вказаної квартири, подав позов до суду про визнання [PERSON] та малолітню доньку такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В свою чергу [PERSON] 14 квітня 2009 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання за нею та її донькою права користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] та вселити їх у цю квартиру. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, оскільки знаходиться у містах позбавлення волі, але надав суду письмову заяву про підтримку своїх позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні [PERSON] заперечує проти позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання її та її доньки такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], просить визнати за ними таке право, вселити у вказане жиле приміщення та пояснила, що дійсно з 12 лютого 2006 року не проживає з донькою в квартирі [ADDRESS], але це було з поважних причин, оскільки [PERSON] зловживав спиртними напоями, сварився, застосовував до неї фізичне насильство, в силу чого вона була змушена проживати весь цей час у батьків, а потім наймати житло. Весь цей час вона по питанню вселення в квартиру зверталася до дільничого, в міліцію, а потім 4 травня 2007 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про вселення. Вважає, що була відсутня у спірній квартирі з 12 лютого 2006 року з поважних причин, в силу чого просить визнати за нею та її донькою право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] та вселити їх у цю квартиру. [PERSON] в судовому засіданні не визнав позовних вимог [PERSON] та просить визнати її та її доньку такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] пояснивши, що він в установленому законом порядку є власником цієї квартири, придбавши її у [PERSON] за договором купівлі- продажу. В цій квартирі мешкає його сімя. Оскільки [PERSON] та її донька не є членами його сімї, то на них розповсюджуються вимоги ст.. 163 Житлового кодексу України, як на наймача та члена його сім*ї, відповідно до яких за ними може зберігатися жиле приміщення у разі їх відсутності до шести місяців. Як до, так і з часу придбання ним спірної квартири ( 28.09.2007 рік), [PERSON] не проживала в цій квартирі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, зяувавши обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третім особам: служби у справах дітей управління молодіжній політики в справах дітей Артемівської міської ради, [PERSON] про визнання за [PERSON] та її неповнолітньою донькою [PERSON] Віталієвною права користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] та вселення їх в квартиру [ADDRESS] не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні в достатній ступені доведено наявність підстав для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до вимог ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено і це не оспорюється, т.т. визнано сторонами, що квартира [ADDRESS] з 23 листопада 2004 року належала на праві особисто приватної власності [PERSON] і членами сім*ї власника цієї квартири були [PERSON] та їх донька, які не проживають у спірній квартирі з 12 лютого 2006 року по теперішній час і вказані обставини, в силу ч.1 ст. 61 ЦПК Україні, не підлягають доказуванню. Як на поважність причин не проживання в цій квартирі з 12 лютого 2006 року [PERSON] посилається на неналежну поведінку [PERSON], що змусило її там не проживати. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що [PERSON] не надала достатніх доказів поважності причин її не проживання у спірній квартирі протягом більш ніж року, оскільки протягом цього терміну остання не вчиняла певних дій, які б свідчили про її намір щодо реального намагання вселитися у цю квартиру та поновити порушене право на користування жилим приміщенням. На доказ наявності бажання вселитися у спірну квартиру, [PERSON] посилається на факти неодноразових звернень її до дільничого інспектора. Так, відповідно до письмової відповіді на запит адвоката дільничий інспектор повідомляє, що [PERSON] зверталася до нього: 12.02.2006 року по факту спричинення їй тілесних ушкоджень; 24.02.2006 року по факту перешкоджання з боку [PERSON] до доступу в квартиру; 10.03.2006 року по факту по факту образ з боку [PERSON]; 06.03.2006 року по факту перешкоджання [PERSON] у користуванні спільним майном. Суд вважає, що такі звернення до дільничого не можна визнати належними діями [PERSON] щодо наявності у неї мети в установленому законом порядку захистити свої права на користуванні вказаним жилим приміщення. Так, частина звернень [PERSON] стосується образ та спричинення їй тілесних ушкоджень з боку [PERSON] розгляд яких дійсно в компетенції дільничого інспектора, але вони не стосуються права [PERSON] користування жилим приміщенням. Решта звернень [PERSON] до дільничого інспектора з приводу перешкоджання [PERSON] у користуванні спільним майном та доступу в квартирусуд не може визнати належними діями [PERSON] щодо наявності у неї мети в установленому законом порядку захистити свої права на користуванні вказаним жилим приміщення, оскільки дільничій інспектор ні є той посадовою особою, або органом, у компетенцію якого входить вирішення питання щодо житлових спорів, в тому числі питання вселення, виселення громадян з квартир, визнавати за ними право користування жилими приміщеннями, чи навпаки. Крім того суд приймає до уваги той факт, що [PERSON] мала реальну можливість в установленому законом порядку, при наявності бажання, захистити свої житлові права, вважаючи їх порушеними, шляхом звернення з позовом до суду, оскільки протягом 2006 року [PERSON] зверталася до суду з позовами з інших питань: про розірвання шлюбу, про розподіл майна, а про вселення у спірну квартиру звернулася лише 04 травня 2007 року після пред*явлення до неї позову про визнання її особою, що втратила право користування жилим приміщенням. Таким чином суд вважає, що [PERSON] не надала докази щодо поважності причин відсутності її, як члена сім*ї власника житла, понад один рік та наявності реального бажання щодо вселення у вказане жиле приміщення. Обгрунтовуючи свою відсутність у цій квартирі понад рік з поважних причин, [PERSON] посилається і на агресивну поведінку [PERSON], що начеб то позбавляло її можливості користуватися цим приміщенням. Однак суд приймає до уваги не тільки відсутність з боку [PERSON] реальних кроків щодо вселення у спірну квартиру шляхом своєчасного звернення до суду з таким позовом, а і факт відсутності в цій квартирі самого [PERSON] з 08 лютого 2007 року по день продажу квартири (28.09.2007 року), що виключало для позивачки вимушене спілкування з останнім, усувало наявність щодо неї агресивної поведінки з боку [PERSON], оскільки останній вказаний період перебував в Артемівському слідчому ізоляторі. Крім того судом встановлено, що з 28 вересня 2007 року власникам спірної квартири став [PERSON], який 26.03.2008 року подав позов до суду про визнання [PERSON] та малолітню доньку такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] у зв*язку з не проживанням їх у цій квартирі у якості наймачів понад шість місяців. Суд вважає доведеним цей факт наступними доказами. З моменту продажу квартири і зміни її власника, [PERSON] та її донька були позбавлені статуту члени сім*ї власника квартири і відносно нового власника квартири стали формально її наймачами, які не проживають в цій квартирі з 28 вересня 2007 року і по теперішній день, що визнано сторонами по справі. Як вбачається з тексту рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.10.2010 року, яке набрало законної сили, [PERSON] про факт продажу квартири дізналася 2.11.2007 року під час судового засідання по справі про вселення. Разом з тим, позов про визнання за нею права користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] [PERSON] подала лише 14.04.2009 року, тоді як [PERSON] подав до неї позов 26.03.2008 року про визнання [PERSON] та малолітню доньку такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] у зв*язку з не проживанням їх у цій квартирі у якості наймачів понад шість місяців. Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім*ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч.1, п.п. 1 і 5 ч.3 і ч. 4 ст. 71 ЖК України. Стаття 71 ч.1 ЖК України що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім*ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частина 2 цієї статті передбачає, що якщо наймач або члени його сім*ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору судом. Приймаючи до уваги відсутність у [PERSON] доказів про поважність причин пропуску нею встановленого законом строку, факт звернення її з позовом до власника житла лише через півтора роки про вселення і через рік після звернення власника до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуючи, що відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд вважає, що з цих підстав позовні вимоги [PERSON] також підлягають задоволенню.

Outcome: approved