Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 19.07.2008 року між ЗАТ «Український мобільний зв'язок» та відповідачем по справі [PERSON] був укладений договір про надання послуг мобільного зв'язку № 4343982/[NUMBER], за яким відповідачеві був наданий телефонний номер [NUMBER] та особовий рахунок [NUMBER]. Відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та утримання номера. У період з 26.07.2008 року по 26.01.2009 року він отримав послуги мобільного зв'язку на суму 600,77 грн. Однак, порушив умови договору та сплатив за надані послуги суму 100 грн., у зв'язку з чим 26.01.2009 року договір був припинений. На даний час відповідач має заборгованість за послуги зв'язку 500,77 грн., а тому зобов'язаний в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України сплатити позивачеві інфляційні нарахування у розмірі 117,68 грн. та 3 % річних у розмірі 58,03 грн. Крім того, до вказаного договору була укладена Додаткова угода, за п. 1.3 якої передбачена сплата абонентом договірної санкції у розмірі 2,74 грн. за кожен день до закінчення строку дії основного договору у разі його припинення через несплату абонентом наданих послуг. 23.02.2011 року ПрАТ "МТС Україна", яке було перейменоване з ЗАТ «Український мобільний зв'язок», звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості на надані послуги, у прийнтті якої було відмовлено ухвалою від 01.11.2011 року. У зв'язку з чим, позивач просить суд стягненути з відповідача заборгованість за надані послуги у розмірі 1484,79 грн., в тому числі основний борг 500,77 грн., інфляційні нарахування в сумі 117,68 грн., 3 % річних в сумі 58,03 грн. та санкції за невиконання умов договору у сумі 808,30 грн. Представник позивача приватного акціонерного товариства "МТС Україна" при поданні позовної заяви до суду заявив клопотання про розгляд справи за його відсутніть. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні первинно не визнав позовні вимоги позивача, пояснив, що договір про надання послуг мобільного зв'язку та додаткову угоду до нього він дійсно укладав у 2008 році, їх умови йому були роз'яснені, будь-якого тиску на нього ніхто не чинив, картку через два місяці загубив. Вказав. що він зателефонував оператору та повідомив про втрату картки, на що отримав відповідь, що дія його договору буде припинена, у зв»язку з чим він у письмовій формі до надавача послуг не звертався. Приблизно у жовтні - листопаді 2008 року йому зателефонували з "МТС Україна" та повідомили про наявність заборгованості. Також відповідач надав суду письмові заперечення проти позову, в яких просив застосувати до позовних вимог положення ст. ст. 257-258 Цивільного кодексу України, оскільки вони пред'явлені з порушенням строків позовної давності. В судовому засіданні відповідач змінив свою правову позицію, визнав позов в частині пред»явленої позивачем до стягнення суми заборгованості в розмірі 500,77 грн., суми інфляційних нарахувань на суму боргу та відсотків за користування грошовими коштами, вимоги щодо стягнення договорної санкції не визнав. Оскільки він попереджав надавача послуг про втрату картки та неможливість користуватись послугами зв»язку. Перевіривши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача, суд вважає даний позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 19.07.2008 року між ЗАТ «Український мобільний зв'язок» (надалі по тексту - Оператор) та відповідачем по справі [PERSON] (надалі по тексту - Абонент) був укладений договір про надання послуг мобільного зв'язку № 4343982/1.11968047 (а.с. 5-7). Відповідно до п. 3.1 вказаного договору відповідачу був наданий особовий рахунок [NUMBER]. Оператор зобов'язався надавати Абоненту послуги згідно з цим договором, умовами (правилами користування) мережами мобільного зв'язку та тарифами Оператора, які є невід'ємною частиною цього договору (п. п. 1.2, 2.2.1). Абонент зобов'язався своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номеру в мережі мобільного зв'язку Оператора по всіх телефонах, зареєстрованих по його особовому рахунку, терміново повідомляти Оператора про втрату або крадіжку обладнання (п. п. 2.4.2., 2.4.5). Пунктом 5.2. вказаного договору було передбачено, що договір припиняється, якщо Абонент має несплачені рахунки і не погасив наявну заборгованість протягом одного місяця після відправлення йому письмового повідомлення. Також до зазначеного договору 19.07.2008 року була укладена Додаткова угода № 3950334, за п. 1.3 якої передбачена сплата Абонентом договірної санкції в разі припинення дії договору через несплату Абонентом наданих послуг у розмірі 2,74 грн. за кожен день, що залишився до закінчення строку основного договору, встановленого п. 1.1 Додаткової угоди (365 днів) (а.с. 10). Згідно з витягом зі статуту ЗАТ «Український мобільний зв'язок» було перейменовано зі зміною типу та назви у ПрАТ "МТС Україна" (а.с. 17). Зі звіту про баланс особового рахунку вбачається, що відповідач нерегулярно та не у повному обсязі сплачував кошти за надані послуги, останній платіж був здійснений у вересні 2009 року (а.с. 12). Через порушення відповідачем зобов'язань за вказаним договором утворилася заборгованість за послуги мобільного зв'язку у розмірі 500,77 грн., що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 13). У зв'язку з цими обставинами позивач припинив надання відповідачу послуг мобільного зв'язку, про що письмово його повідомив у відповідності до п. 5.2 договору від 19.07.2008 року (а.с. 15-16). Відповідно до ст. 33 Закону України «Про телекомунікації» споживачі телекомунікаційних послуг зобов'язані дотримуватися Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджує Кабінет Міністрів виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги. Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання,воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, за ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що вищевказаний договір дійсно було укладено між сторонами по даній справі, його умови у повному обсязі були виконані позивачем, що не заперечувалося відповідачем у судовому засіданні. У свою чергу відповідач не виконував взяті на себе зобов'язання. Його посилання на те, що він втратив картку через два місяці після укладення договору суд не бере до уваги, оскільки він не повідомив про дані обставини позивача, як передбачено п. 2.4.5 договору, тобто не скористався можливістю вирішити це питання ще у 2008 році, у результаті чого утворилася зазначена заборгованість, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача. До того ж, стягненню з відповідача, як з боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, підлягають інфляційні нарахування в сумі 117,68 грн., 3 % річних в сумі 58,03 грн., розрахунок яких також наведений позивачем (а. с. 13). Суд також критично оцінює доводи відповідача щодо пропущення позивачем строків позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості, інфляційних нарахувань та 3 % річних на підставі наступного. У ст. 256 ЦК України міститься поняття позовної давності, яка є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається в разі пред»явлення особою позову…. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] вказаної заборгованості, у прийнятті якої вперше йому було відмовлено ухвалою Краснодонського міськрайонного суду від 22.04.2011 року в порядку п. 1 ч. 3 ст. 100 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), яка була скасована ухвалою апеляційного суду Луганської області від 07.09.2011 року, та вдруге ухвалою Краснодонського міськрайонного суду від 01.11.2011 року в порядку п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України (а.с. 14, 25). Таким чином, перебіг позовної давності для звернення до суду з даними вимогами почався з 08.11.2011 року, тобто з наступного дня від дати набрання законної сили ухвалою Краснодонського міськрайонного суду від 01.11.2011 року. Разом з тим суд погоджується з твердженнями відповідача щодо пропуску позивачем строків позовної давності до вимог про стягнення суми договірної санкції за Додатковою угодою № 3950334 від 19.07.2008 року. П. 1.1, 1.3 вказаної Додаткової угоди передбачений обов»язок абонента не відмовлятись від договору про надання послуг протягом 365 днів; забезпеченням виконання вказаного зобов»язання є договірна санкція в розмірі 2,74 грн. за кожень день, що залишився до закінчення строку дії Основного договору, починаючи з дня припинення дії договору з вини абонента. Також в п. 1.3 вказаної Додаткової угоди зазначено, що Загальний строк позовної давності до вимоги про стягнення договірної санкції встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 2 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Тобто передбачена п. 1.3 Додаткової угоди, укладеної між сторонами, договірна санкція є неустойкою. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Приймаючи рішення суд бере до уваги положення ст.. 259 ЦК України, згідно з якою позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Суд приймає до уваги пояснення відповідача щодо того, що про зміст додаткової угоди йому взагалі нічого не було відомо, йому розповіли лише про умови надання послуг; про встановлення збільшеного строку позовної давності він не знав. Суд також приймає до уваги, що окремо договір про збільшення позовної давності щодо вимог про стягнення договірної санкції між сторонами не укладався; фактичної домовленості сторін з цього приводу досягнуто не було, позивач, користуючись юридичною необізнаністю відповідача, зазначив про збільшення позовної давності по тексту додаткової угоди, навіть не виділивши це в окремому пункті договору. 3гідно зі ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд, приймаючи рішення, бере до уваги те, що діями відповідача позивачу не були спричинені реальні збитки; фактично відповідач не користувався послугами позивача у зв»язку з втратою картки; пояснення відповідача щодо того, що він повідомляв оператору про втрату картки і оператор позивача завірив його, що договір буде припинено, позивачем не спростовані, з урахуванням відсутності між сторонами домовленості про збільшення позовної давності до вимог про стягнення договірної санкції та відсутності договору про це, укладеного в письмовій формі, суд вважає необхідним відмовити позивачеві у задоволенні цієї частини позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 97,77 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial