Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-29 00:00:00

У травні 2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15.10.2010 року [PERSON] взяв у нього в борг грошові кошти у сумі 33000,00 доларів США, представивши розписку про отримання грошових коштів у зазначеній сумі. Борг відповідач зобов'язався повернути у термін до 15.10.2010 року. Але, як стверджував позивач, кошти, отримані в борг у сумі 33000,00 доларів США, відповідач досі не повернув, безпідставно ухиляючись від зобов'язань, взятих на себе за договором позики від 15.10.2010 року. Оскільки [PERSON] прострочив виконання взятого на себе за договором позики зобов'язання щодо повернення позики, [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на його користь суму позики у розмірі 33000,00 доларів США, три відсотки річних від простроченої суми, а також судові витрати. У процесі розгляду справи позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму позики у розмірі 1260 990 грн. 40 коп., що еквівалентно 33000 доларів США за курсом НацБанку України та три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 4334 грн., а також судові витрати. У судовому засіданні позивач підтримав позов з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд задовольнити його в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому суд вважає за можливе згідно ст. ст. 224 226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 15.10.2010 року між [PERSON] до [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач (позикодавець) передав відповідачу (позичальник) грошові кошти у сумі 33000,00 доларів США. Ч.2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення між сотронами договору позики відповідачем було представлено розписку про отримання ним від позивача грошових коштів у сумі 33000,00 доларів США. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено судом, укладаючи договір позики від 15.10.2010 року, сторони діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови. Таким чином, уклавши зазначений договір, позичальник погодився з усіма його умовами. Відповідно до ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормою ч.1 ст.1049 ЦК України покладено на позичальника обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. У договорі позики від 15.10.2010 року встановлено кінцевий термін повернення суми позики -15.10.2012 року. У цей термін позичальник отримані в позику грошові кошти не повернув, ухилившись від виконання зобов'язань, взятих на себе за договором позики від 15.10.2012 року. Ст.60 ЦПК України покладено на кожну із сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Однак відповідачем не було надано жодного доказу на підтвердження його заперечень проти позову щодо того, що кошти за договором позики від 15.10.2010 року він повернув позивачу. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок заборгованості за договором позики: суму боргу за договором позики - 260 990 грн. 40 коп., що еквівалентно 33000 доларів США за курсом НацБанку України та три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 4334 грн.. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 988,00 грн. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст.ст.15, 16, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, та,

Outcome: approved