Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-20 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до ТОВ „[PERSON] План, в якому просив стягнути з ТОВ „[PERSON] План на його користь 7200 грн. 00 коп. сплачених ним за договором про надання послуг. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що договір про надання послуг має бути визнаний недійсним через те, що фактично надання коштів на придбання товарів здійснюється виключно за рахунок щомісячних платежів Учасників, що є прямим порушенням Закону України „Про захист прав споживачів і є нечесною підприємницькою практикою, що вводить споживача в оману. Умови укладеного договору позивач вважає несправедливими. Позивач в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи по суті через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся у встановленому порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що 26.06.2012 року між сторонами укладений договір про надання послуг № 048007. Предметом цього договору є надання позивачеві послуг, спрямованих на придбання квартири вартістю 144000 грн. 00 коп., через ТОВ „[PERSON] План, базуючись на принципі взаємодопомоги учасників ТОВ „[PERSON] План. Пунктом 2.1 Договору передбачено, що товариство зобовязується надати учаснику такі послуги: зареєструвати учасника програми «[PERSON] - [PERSON]»; організувати і проводити Розподільчі акти щодо надання права на отримання обраного Товару; надавати інформацію щодо результатів Розподільчих актів виключно учаснику програми «[PERSON] - [PERSON]» по даному договору; організовувати та створювати умови для придбання Товару Учасником програми «[PERSON] - [PERSON]»; здійснювати оплату Товару зазначеного в додатку № 1 до договору та забезпечувати отримання товару Учасником програми «[PERSON] - [PERSON]» згідно з умовами діяльності програми „[PERSON] - [PERSON]; інші послуги, зазначені в Умовах діяльності програми „[PERSON] - [PERSON]. Статтею 3 Договору передбачені зобовязання Учасника програми «Авто Житло», а саме: сплатити Реєстраційний платіж, що становить 5 % в тому числі ПДВ від суми зазначеної в п. 1.3 договору, який сплачується при підписанні договору; сплатити комісійну плату у термін не пізніше 5-ти календарних днів з дня отримання від товариства повідомлення про надання права на отримання товару в розмірі 5 % в тому числі ПДВ від суми зазначеної в п. 1.3 договору; щомісячно сплачувати чисті платежі, за рахунок яких Товариство здійснює оплату Товару, адміністративні витрати щомісячні внески, розмір яких складає зазначений у додатку 1 до договору відсоток від орієнтовної вартості ціни товару, визначеної у п. 1.3 цього договору; дотримуватись умов діяльності УСП, отримати товар в порядку, передбаченому у Додатку №2 та інше. Як вбачається з Умов діяльності програми «Авто Житло», які є додатком № 2 до Договору, при розірванні договору Товариство не відшкодовує Учаснику програми «Авто Житло» сплачені ним Реєстраційний платіж, Комісійну плату, Адміністративні витрати ні за яких умов (п.8.4 стаття 8 Умов), розірвати договір має право лише той Учасник програми «[PERSON] - [PERSON]», який ще не отримав Товар (п. 8.1 Умов) (а.с. 14) Додатком № 1 до договору передбачено, що товаром є нерухомість орієнтованою вартістю 144000 грн., щомісячний повний платіж складає 800 грн, в т.ч. щомісячний чистий платіж 800 грн. та адміністративні витрати 0,6 %. (а.с. 9). Відповідно до вимог позовної заяви позивач просить стягнути з ТОВ «[PERSON] План» на свою користь 7200 грн. сплачених ним за договором про надання послуг. Згідно поданих квитанцій судом встановлено, що позивачем фактично, на виконання умов договору, сплачено 7200 грн. (а.с 18) Умовами діяльності програми "Авто Житло", а саме статтею 5 передбачений порядок проведення розподільчих актів та порядок проведення розподільчого акту, згідно заяви-пропозиції. За змістом яких вбачається, що рішення про передачу позивачу товару залежить лише від волі відповідача, який сам на власний розсуд приймає таке рішення. Процедура прийняття рішення про передачу товару є непрозорою, а інформація щодо результатів проведених конкурсів та осіб, які отримали право на товар є конфіденційною і не може бути перевірена позивачем. Отже суд приходить до висновку, що діяльність ТОВ «[PERSON] План» вводить споживача в оману, оскільки програма "Авто Житло" формується виключно на коштах учасників програми "Авто Житло", без залучення коштів Товариства. Оплата товару здійснюється за кошти, внесені учасниками програми, в подальшому учасник "Авто Житло", який отримав товар, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам програми "Авто Житло", тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику програми. При цьому, позивач сплачував відповідачу не за одержання товару чи послуги, а фактично за можливість одержання права на купівлю товару, яке надавалось не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж схеми, право отримати товар позивачем залежить від розміру фонду і внесення коштів іншими учасниками програми "Авто Житло". Згідно із п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Згідно із п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином суд приходить до висновку, що договір про надання послуг від 26.06.2012 року № 048007, що укладений між ТОВ „[PERSON] План та [PERSON]. є нікчемним, внаслідок того, що його недійсність передбачена законом. Оскільки за змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Отже підлягають стягненню з ТОВ "[PERSON] План" на користь позивача 7200 грн. сплачених за договором. На користь держави з відповідача належить стягнути судові витрати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial