Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-29 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання угоди дійсною, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Одеська універсальна товарна біржа «Центр». В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення в суд, сторона позивачів посилалась на ті обставини, що 05 березня 1996 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] - з одної сторони, та [PERSON], [PERSON] - з іншої сторони, був укладений договір №Н/96-0239 купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді квартири 37/100 частки квартири [ADDRESS], загальною площею, відповідно до умов якого позивачі набули право власності на вказане майно. Проте, в теперішній час покупці не мають можливості розпоряджуватись вказаною квартирою, оскільки згаданий договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально та з огляду на факт виконання сторонами усіх істотних його умов, позивачі просили суд визнати даний правочин дійсним. Позивачі у відкрите судове засідання не з'явились, повідомлялись судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від представника осіб на адресу суду надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ЦПК України. Відповідачі у відкрите судове засідання не з'явились, повідомлялись судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Представник Одеської універсальної товарної біржі «Центр» у судове засідання не з'явився, біржа повідомлялась судом про розгляд цивільної справи, причини неявки представника у засідання суду не відомі. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги виниклі обставини та пояснення сторін за суттю спору, надавши належну юридичну оцінку виниклим між сторонами по справі правовідносинам, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі - виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що 05 березня 1996 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] - з одної сторони, та [PERSON], [PERSON] - з іншої сторони, був укладений договір №Н/96-0239 купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді квартири 37/100 частки квартири [ADDRESS], відповідно до умов якого позивачі набули право власності на вказане майно (надалі за текстом - Договір), відповідно до умов якого позивачі придбали наведене нерухоме майно і набули право приватної власності на вказану частку квартири. Договір на момент укладання був зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» під реєстровим №Н/96-0239 від 05 березня 1996 року, а також право власності набувачів за правочином було зареєстроване в Одеському міському БТІ, про що свідчить відмітка установи на примірникові документу, датована 11 березня 1996 року. Як сукупно регламентували ст.ст. 8, 9, 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції закону на момент укладення Договору), членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Водночас, біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. У зв'язку з тим фактом, що правовідношення стосовно майнових прав покупців щодо відповідного об'єкту нерухомого майна дійсно виникли до набрання чинності діючим Цивільним кодексом України, але вже після набрання ним чинності не припинились, суд переконаний в обґрунтованості керуватись положеннями діючого на даний момент Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Зі згаданого Договору випливає, що суму вартості відчужуваного майна у повному обсязі сторона продавців отримала від покупців до підписання договору (п.6 Договору). Безумовно, як чітко вказує ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу, зокрема, квартири або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Суд звернув увагу на те, що на момент укладення Договору, діяв Цивільний Кодекс УРСР від 18 липня 1963 року із відповідними подальшими змінами, який таких вимог до подібних правочинів (договорів купівлі-продажу квартир) не встановлював. Згідно ст. 202 ч.1 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дійсно, як регламентує ст. 215 ч.ч.1,2 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Разом з тим, як зазначає ст. 220 ч.2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У відповідності до ст. 328 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зважаючи на дані вимоги законодавства і регламентацію виниклих між сторонами по справі правовідносин, судом не встановлено неправомірності в діях продавців відносно підстав для відчуження зазначеної квартири. В той же час, суд не вбачає порушень закону і в придбанні позивачами вказаної нерухомості, у зв'язку з чим права позивачів підлягають захисту. Таким чином, сукупно викладене обумовлює обґрунтованість визнання нікчемного Договору дійсним, оскільки сторони на момент його укладення були членами вказаної біржі та вимоги діючого на той час цивільного законодавства були виконані в повному обсязі, враховуючи зокрема фактичне виконання умов Договору сторонами та подальшу державну реєстрацію відповідних майнових прав.

Outcome: approved