Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-24 00:00:00

16 серпня 2012 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, у якій просить постановити рішення яким стягувати з відповідача - [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], по 500 грн. щомісячно до досягнення сину повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що після розірвання шлюбу з відповідачем, останній не надає своєчасної та належної матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина [PERSON]. Відповідач здорова та працездатна людина, постійно працює на заробітках у приватних осіб, має нерегулярний мінливий дохід, який дозволяє надавати грошову допомогу на утримання їхніх дітей. В судовому засіданні позивачка надала суду пояснення, позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач позов визнав частково, погоджується на сплату аліментів в розмірі 250 грн. щомісячно, посилаючись на те, що ніде не працює, має іноді періодичні доходи, працюючи по найму, однак їх не вистачить ще й для утримання сина, рухомого та нерухомого майна у власності не має. Крім того, допомагає батьку, який має вади зору і не може виконувати важку фізичну роботу. Зазначив, що періодично надавав позивачці матеріальну допомогу на дитину в тій суму, яку був спроможний сплачувати. Заслухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження № 075072 від 25.10.1999 року (а.с.6) [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивачки та проживає разом з нею (а.с.3,4). Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 28.02.2011 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, неповнолітнього сина залишено на вихованні з матірю (а.с.5). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач є здоровою та працездатною особою молодого віку, постійного офіційного місця роботи не має, має нерегулярний дохід, інших дітей, окрім сина [PERSON], не має. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів№ 3 від 15.05.2006 року, розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Твердження відповідача про неспроможність сплачувати аліменти в тому розмірі, що зазначений у позовній заяві, які ґрунтуються на тому, що він допомагає по господарству батьку, який у звязку із вадами зору не може виконувати важку фізичну роботу, оцінюється судом критично та до уваги не приймається, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що батько відповідача є пенсіонером та отримує пенсію за віком і відповідач проживає окремо від батьків, що спростовує твердження відповідача про те, що він має непрацездатного батька. Твердження відповідача про те, що він не має у власності будь-якого майна і має дуже малий заробіток, який не забезпечує його належного існування, судом до уваги не приймаються оскільки ніяким чином не впливають на встановлений законом обовязок відповідача щодо утримання свого неповнолітнього сина та не є обставиною, яка враховується судом при визначенні розміру аліментів. Посилання відповідача, на те, що він інколи надавав позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини в певній сумі, яку був спроможний сплачувати оцінюються судом критично, оскільки долучені до матеріалів справи квитанції свідчать про перерахування відповідачем на утримання свого сина невеликих сум коштів, які є значно меншими за мінімальний встановлений законом розмір утримання та прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і ці суми перераховувались вкрай рідко. Натомість, матеріали справи не містять даних про наявність у відповідача непрацездатних батьків, обставин, повязаних з незадовільним здоровям чи його матеріальним становищем, чи наявність інших обставин, що мають істотне значення для справи. Крім того, жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача чи неможливість його працевлаштування, суду надано не було. Отже, будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своїй дитині, у розмірі, що зазначений позивачкою у позовній заяві, на момент розгляду справи судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене, а також обставини, передбачені ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати як інтересам самої дитини, зокрема, для задоволення її мінімальних життєвих потреб, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів та задовольняє позовні вимоги повністю. Як відповідач, так і позивачка, в рівних частках повинні утримувати своїх синів до досягнення ними повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 214 (двісті чотирнадцять) гривень 60 копійок підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved