Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить, збільшивши позовні вимоги, стягнути з [PERSON] в його користь згідно договору позики (розписки) невиплачену суму боргу, а саме: суму основного боргу в розмірі 333600 грн., 3% річних в розмірі 1607 грн., збитки від інфляції в розмірі 1134 грн. та судові витрати в сумі 3336 грн. Позов мотивує тим, що 30.08.2010 року він позичив відповідачу [PERSON] гроші в сумі 171600 гривень, що на цей момент являлось сумою 21450 доларів США, строком до 30.05.2012 року (на закупівлю товару). На підтвердження відповідачем було надано йому 30.08.2010 року розписку. У вказаний строк відповідач борг не повернув. Крім цієї розписки, була написана ще одна, якою відповідач підтвердив, що позичив у нього 162000 грн., які зобовязався повернути до 01.01.2012 року. Однак, вказані кошти відповідач також добровільно відмовляється повертати. Крім цього, вважає, що позивач зобовязаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений договором. Позивач в судовому засіданні підтримав збільшені позовні вимоги та, будучи допитаним в якості свідка, пояснив, що позичив відповідачу вказані кошти і наполягає на їх поверненні в повному обсязі. Відповідач відмовляється виконувати добровільно свої зобовязання, а тому він змушений був звернутися з даним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Доповнив, що відповідачем [PERSON], в підтвердження позики у [PERSON] грошей, написано дві розписки, відповідно до яких сукупний розмір боргу становить 333600 грн. Вважає, що обидві розписки є безперечно такими, що підтверджують виникнення зобовязання. Щодо поданої суду відповідачем розписки, написаної [PERSON] про те, що він отримав у [PERSON] автомобіль марки "Мерседес" і заплатив останньому десять тисяч доларів США в еквіваленті вісімдесят тисяч гривень, то на його думку така спростовується розпискою, написаною [PERSON] 23.09.2011 року про те, що він продав [PERSON] вказаний автомобіль і взяв за нього кошти. Таким чином, можна стверджувати, що відповідач жодним чином не здійснював погашення боргу. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та, будучи допитаним в якості свідка, пояснив, що він дійсно позичав у позивача кошти в сумі 171600 грн. Однак, через певний проміжок часу він погасив частину боргу. Як результат, 01.09.2011 року [PERSON], знаходячись у нього вдома, попросив написати його ще одну розписку вже на залишок вказаного боргу. [PERSON] в той час пояснив йому, що попередню розписку - на 171600 грн. він загубив, а тому необхідно написати іншу. Таким чином, сплативши певну частину боргу, після чого залишок боргу становив 162000 грн., він, не задумуючись про наслідки, написав іншу розписку на вказану суму. Він навіть не міг припустити, що позивач в подальшому зможе і буде використовувати дві розписки одночасно, зважаючи також на те, що вони перебували у дружніх стосунках. Звертає увагу на те, що у вказаній розписці він свідомо не ставив дату її написання зліва - біля підпису, а в тексті написав "з 01.09.2001 року", так як мова йшла саме про те, що така писалася взамін попередньої і залишок вищевказаного боргу, починаючи з 01.09.2011 року становив 162000 грн. Згодом, задля погашення даного боргу, він передав позивачу автомобіль марки "Мерседес", знаючи, що на нього є покупець. У результаті вказаного, [PERSON] продав даний автомобіль [PERSON] за ціною 10000 доларів США, що еквівалентно на час продажу 80000 грн., залишивши собі вказані кошти в рахунок погашення боргу. Таким чином, погоджується з позовними вимоги щодо повернення позивачу основного боргу в сумі 82000 гривень (162000 - 80000). Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, беручи до уваги вищенаведене, оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.\~ \~ Як вбачається з матеріалів справи, 30.08.2010 року [PERSON] надав [PERSON] розписку про те, що позичив в останнього гроші в сумі 171600 грн. і зобов"язався повернути їх до 30.05.2012 року. Згідно боргової розписки від 01.09.2011 року відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 162000 гривень, які зобовязався повернути до 01.01.2012 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не виконав умов договору, не повернувши позивачу, у встановлений договором строк, кошти в сумі 162000 гривень, тобто прострочив виконання свого зобовязання з 01 січня 2012 року. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд вважає, що позов у частині стягнення боргу за договором позики в сумі 162000 гривень є підставним і підлягає задоволенню. Окрім того, стаття 625 Цивільного кодексу передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, і зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, враховуючи зазначену норму закону, суд вважає, що також підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення в його користь трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 1607 грн. за період з 01.01.2012 року по 30.04.2012 року, та інфляційні втрати в розмірі 1134 грн. за вказаний період. Що стосується вимоги позивача щодо стягнення з відповідача боргу за договором позики в розмірі 171000 гривень, то суд прийшов до переконання, що така не підлягає до задоволення з наступних міркувань. Зважаючи на пояснення учасників судового розгляду, а також беручи до уваги покази свідків, зокрема, покази позивача та відповідача, суд вважає, що сума боргу в розмірі 162000 грн. є частиною невиконаного зобовязання за розпискою від 30.08.2010 року на суму 171000 грн., строк якого продовжено до 01.01.2012 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили той факт, що 01.09.2011 року [PERSON], будучи у відповідача вдома, обговорював з ним суму боргу, яку залишилось повернути, про що [PERSON] і розписався. Суд не надає віри показам відповідача [PERSON] щодо повернення позивачу частини боргу в розмірі 80000 грн., виручених за продаж транспортного засобу "Мерседес". А також, суд не бере до уваги покази свідка [PERSON], який пояснив, що вищевказаний автомобіль придбав у [PERSON], хоча довіреність на право розпорядження та користування ним надав йому [PERSON] Відносно вищевказаного сторонами надані розписки, які, по-перше, не є договорами купівлі-продажу транспортного засобу, відтак, не підтверджують його продаж. По-друге, такі містять суперечності і не вказують на їх пряме відношення до договору позики, зокрема, щодо погашення боргу, який є предметом спору. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. \~ Відтак, з відповідача [PERSON] слід стягнути в користь позивача понесені останнім судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved