Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-12 00:00:00

Позивач за первинним позовом звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 0074/07/03-N від 29.03.2007р., яка складається з: - 96 893,04 грн. заборгованість по кредиту; - 14 142,59 грн. заборгованість по процентам; - 17 841,10 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту; - 468,33 грн. штраф за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, а також понесені ним судові витрати: 1293,45 грн. судовий збір; 120,00 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, 29.03.2007р. між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 0074/07/03-N, згідно якого позивач, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, надав відповідачу [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 13 600,00 доларів США, а відповідач [PERSON] зобов'язався до 28.03.2022 року щомісячно повертати частини кредитних коштів, та сплачувати проценти за користування кредитними коштами згідно умов договору у розмірі 13% на рік. Крім того, для забезпечення своєчасного повернення кредиту та виплати відсотків за користування кредитом, 29.03.2007р. між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки: договір поруки № 07-149/07 від 29.03.2007р., укладений між позивачем та відповідачем [PERSON]; та договір поруки № 07-150/07 від 29.03.2007р., укладений між позивачем та відповідачкою [PERSON] Відповідно до договорів поруки відповідачі [PERSON] та [PERSON] як поручителі, поручились перед позивачем за належне виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 0074/07/03-N від 29.03.2007р. Однак, зобов'язавшись щомісяця здійснювати погашення заборгованості відповідно до умов кредитного договору № 0074/07/03-N від 29.03.2007р. , відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконує, внаслідок чого станом на 08.07.2011р. виникла заборгованість по вищезазначеному кредитному договору у розмірі 129 345,06 грн., яку позивач просить стягнути на його користь солідарно з відповідача [PERSON], та з відповідачів [PERSON] та [PERSON], які поручились перед позивачем за неналежне виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 0074/07/03-N від 29.03.2007р. В ході розгляду справи відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просить суд визнати недійсними: кредитний договір № 0074/07/03-N від 29.03.2007р., укладений між позивачем та відповідачем [PERSON]; договір поруки № 07-149/07 від 29.03.2007р. та договір поруки № 07-150/07 від 29.03.2007р., укладені між позивачем та відповідачкою [PERSON] і відповідачем [PERSON] В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач [PERSON] посилається на те, що, при укладанні 29.03.2007р. кредитного договору № 0074/07/03-N між позивачем та відповідачем [PERSON], позивачем, у порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» не було надано відповідачу [PERSON] повну інформацію щодо умов кредитування, на підставі чого вважає, що, при укладанні спірного договору між сторонами не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, що є підставою для визнання вказаного договору недійсним на підставі ч.1 ст.203 ЦК України, що, в свою чергу, також спричиняє недійсність правочинів щодо забезпечення основного зобов'язання. В судовому засіданні представник позивача за первинним позовом [PERSON] підтримав позов у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову представник позивача за первинним позовом [PERSON] заперечував, посилаючись на обставини, викладені ним у письмових запереченнях (а.с.68-70). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення первинного позову заперечував та суду пояснив, що, дійсно 29.03.2007р. між ним та позивачем було укладено кредитний договір № 0074/07/03-N, через невиконання умов якого у нього виникла заборгованість перед позивачем, але не у розмірі, який зазначив позивач. Представник відповідача та позивача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] первинний позов не визнав у повному обсязі, та, в обґрунтування зустрічних позовних вимог посилався на обставини, викладені у зустрічному позові. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, що дозволило суду визнати її неявку в судове засідання з неповажних причин та провести розгляд справи у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом в ході розгляду справи, 29.03.2007р. між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 0074/07/03-N, згідно п.1.1 якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у сумі 13 600,00 доларів США, який, згідно заяви на видачу готівки № 2189643 (а.с.12) був отриманий відповідачем [PERSON], та, станом на 29.03.2007р. в гривневому еквіваленті відповідав 68 680,00 грн. Згідно п.3.3.2 вищевказаного кредитного договору № 0074/07/03-N, відповідач [PERSON] зобов'язався щомісячно, до 28.03.2022 року повертати частини кредитних коштів в сумі не менше 76,00 доларів США, та сплачувати проценти за користування кредитними коштами згідно умов договору у розмірі 13% на рік. Проте, як вбачається з наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № 0074/07/03-N, через невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, станом на 08.07.2011 року утворилась заборгованість, яка складається з: - 96 893,04 грн. заборгованість по кредиту; - 14 142,59 грн. заборгованість по процентам; - 17 841,10 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту; - 468,33 грн. штраф за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Згідно направленої позивачем на адресу відповідача [PERSON] письмової вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, останній 13.02.2009р. (а.с.15,18) був повідомлений позивачем про неналежне виконання ним взятого на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами. Крім того, для забезпечення своєчасного повернення кредиту та виплати відсотків за користування кредитом відповідачем [PERSON], 29.03.2007р. між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки: договір поруки № 07-149/07 від 29.03.2007р., укладений між позивачем та відповідачем [PERSON]; та договір поруки № 07-150/07 від 29.03.2007р., укладений між позивачем та відповідачкою [PERSON], згідно яких відповідачі [PERSON] та [PERSON] як поручителі, поручились перед позивачем за належне виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 0074/07/03-N від 29.03.2007р. Згідно п.2.1. вищезазначених договорів поруки № 07-149/07 та № 07-150/07 від 29.03.2007р., поручитель зобов'язався в разі невиконання та/або порушення боржником взятих на себе зобов'язань перед кредитором погасити заборгованість боржника по кредитному договору, а саме: суму кредиту, нараховані проценти по кредиту, відсотки по простроченій позиції (штраф, пеню) та інші платежі, передбачені кредитним договором. Згідно п.3.1. вищезазначених договорів поруки № 07-149/07 та № 07-150/07 від 29.03.2007р., у випадку невиконання зобов'язань по кредитному договору, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, встановивши в ході розгляду справи, що дійсно мали місце обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд, задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором, також вважає необхідним, на підставі ст.88 ЦПК України задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів на його користь понесених ним, та документально підтверджених судових витрат. Щодо зустрічних позовних вимог позивача [PERSON] суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що, укладений 29.03.2007р. між позивачем та відповідачем [PERSON] кредитний договір № 0074/07/03-N не містить інформації щодо дійсної загальної вартості кредиту, що, в свою чергу свідчить, що між сторонами по справі не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, що, згідно п.1 ст.215 ЦК України є підставою для визнання вказаного договору недійсним. Згідно ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно роз'яснень, наданих у п.8. Постанови Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. З наведеного суд вбачає, що законодавець пов'язує дійсність правочину з дотриманням вимог ст.203 ЦК України, крім вимоги щодо форми правочину, саме на момент вчинення правочину. Як вбачається зі змісту спірного кредитного договору, пунктом 7.2 вказаного Договору передбачено, що, сторони фіксують свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, та зобов'язуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Цей Договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань, зазначених у договорі. При цьому, у пункті 7.7. спірного договору зазначено, що, умови кредитування відповідно до п.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» позичальником отримано до укладання цього договору. Як вбачається зі змісту спірного договору, та, не заперечується відповідачем по справі [PERSON], останній, як позичальник за договором, особисто підписав вказаний договір, що свідчить про те, що, саме на момент вчинення спірного правочину його волевиявлення, як сторони у спірному договорі, було вільним та відповідало його внутрішній волі. Крім того, вказаний підпис відповідача [PERSON] у спірному Договорі свідчить про те, що, при укладанні вказаного договору були узгоджені усі істотні умови договору, відповідно до чого вказана обставина спростовує ствердження позивача [PERSON] про те, що, при укладанні спірного Договору між сторонами по справі не було досягнуто згоди щодо основних істотних умов договору. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, зустрічні позовні вимоги позивача [PERSON] є необґрунтованими, і задоволенню не підлягають. Встановивши, таким чином, в ході розгляду справи, що дійсно мали місце обставини, якими позивач за первинним позовом обґрунтовує свої позовні вимоги, суд,

Outcome: approved