Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-15 00:00:00

Позивач 28 жовтня 2011 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом в якому згідно останньої редакції уточнень зазначила, що [PERSON] та [PERSON] (дідусю та бабусі [PERSON]) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.12.1993 року, виданого ВО «Південний машинобудівельний завод» згідно з розпорядженням за № 1963 від 24.12.1993 року належала квартира [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] мали двох дітей [PERSON], відповідачку по справі та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]), яка є матір`ю [PERSON]. Крім доньки [PERSON], [PERSON] мала також сина від першого шлюбу [PERSON]. 12.10.1995 року [PERSON] померла. 09.11.1999 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на ? частку квартири [ADDRESS], яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.12.1993 року. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті були [PERSON], який є її чоловіком, донька померлої, відповідачка по справі [PERSON] та діти померлої доньки спадкодавця [PERSON] [PERSON] та [PERSON] по праву представлення. В позовній заяві вказано, що відповідачка [PERSON] у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою не зверталася, фактично спадщину не прийняла. [PERSON] та [PERSON] звернулися до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 09.11.1999 року та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину квартири [ADDRESS] від 21.09.2000 року. На час відкриття спадщини після смерті бабусі [PERSON], [PERSON] була неповнолітньою, їй виповнилось сім років. ЇЇ мати [PERSON], померла 12.10.1995 року, батько [PERSON], помер 01.11.2003 року, який при житті вихованням доньки не займався, вів антисоціальний спосіб життя, тому байдуже ставився до захисту її прав. У зв`язку з тим, що [PERSON] на час відкриття спадщини була малолітньою, вона не могла самостійно захищати свої інтереси. 29.04.2010 року [PERSON] виповнилось 18 років, але вона не набула повну цивільну дієздатність у зв`язку з психічним захворюванням. Рішенням районного суду від 22.04.2011 року опікуном недієздатної особи [PERSON] визнана [PERSON] Частка [PERSON] у спадщині після смерті бабусі становить 1/8 частину квартири [ADDRESS]. Тому, позивачка вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.09.2000 року повинно бути визнане судом недійсним в 1/8 його частині. 19.01.2003 року помер дідусь [PERSON] [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину квартири [ADDRESS]. Позивачка просила визнати свідоцтво про право на спадщину від 21.09.2000 року, посвідчене Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 3-646 в частині спадкування квартири [ADDRESS] частково недійсним в 1/8 його частині; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частину квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлої 09.11.1999 року; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 3\\16 частини вказаної квартири, після смерті [PERSON], померлого 19.01.2003 року. Позивач у судове засідання не з`явилася про день і час проведення слухання справи повідомлялася належним чином. Надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Третя особа у судове засідання не з`явилася про день і час проведення слухання справи була повідомлена належним чином, про причину неявки не повідомила, письмово просили слухати справу у відсутність їх представника та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 грудня 1993 року (а.с.8). Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мали двох дітей, а саме, [PERSON] (до шлюбу «Плакуща») та [PERSON] (а.с.12,14). Встановлено, що [PERSON], яка 12 жовтня 1995 року померла, мала двох дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.11,15). В силу ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Торезького міського суду Донецької області, встановлено, що [PERSON], [INFO], визнана недієздатною та над нею встановлено опіку та призначений опікун [PERSON], [INFO] (а.с.21). Встановлено, що [PERSON] 09 листопада 1999 року померла. Після її смерті відкрилася спадщина на ? частину квартири [ADDRESS]. Суд вирішує справу

Outcome: dismissed