Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку № 2 по вул. Чайковського в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області, як на частку спільного майна подружжя, без урахування самочинних будівель, визнати за її чоловіком, [PERSON], право власності на 1/6 частину житлового будинку № 2 по вул. Чайковського в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 25 січня 1980 року, без урахування самочинних будівель, а також визнати за [PERSON], право власності на 1/6 частину житлового будинку № 2 по вул. Чайковського в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 02 квітня 2010 року, без урахування самочинних будівель. Свої вимоги позивач мотивує тим, що житловий будинок № 2 по вул. Чайковського (колишній № 137-а по вул. Петровського) в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області по праву приватної власності в КП «ХРБТІ» в цілому зареєстрований за свекром позивача [PERSON]. Фактично спірний житловий будинок, хоч і зареєстрований по праву власності в цілому на імя [PERSON], був збудований спільно батьками чоловіка позивача [PERSON] - [PERSON] і [PERSON] спільною працею та за спільні кошти, під час зареєстрованого шлюбу між ними, в якому вони перебували приблизно з 1950 року, тому цей будинок повинен бути визнаний їх спільною власністю. За життя ніхто з них не займався переоформленням права власності на спірний будинок на двох, однак, вони особисто та їх діти, чоловік позивача [PERSON] і його сестри відповідачі [PERSON] та [PERSON], визнавали це та вважали спірний житловий будинок спільною сумісною власністю своїх батьків. 25 січня 1980 року [PERSON] помер. За своє життя він заповітів не залишав. Після його смерті спадщину фактично прийняли [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] фактично спадщини не приймала, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась, на неї не претендувала. Під час проживання позивача та її чоловіка в спірному будинку вони разом, зі згоди його матері, зробили прибудови до нього, які є самочинними, відремонтували старий будинок, провели газове опалення, збудували нові надвірні будівлі, огорожу. Мати [PERSON] - [PERSON] померла 20 грудня 2007 року, вона залишала заповіт на імя своєї доньки [PERSON], яка спадщину прийняла та оформила свої права на земельну ділянку, яку було передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] також звернувся до нотконтори із заявою про прийняття спадщини, згідно закону, тому як не знав про заповіт, [PERSON] відмовилася від обовязкової частки у спадщині. [PERSON] помер 02 квітня 2010 року, після його смерті спадкування повинно відбуватися за законом, тому як він ніяких заповітів не залишав. На час відкриття спадщини позивач, його дружина, була єдиною його спадкоємицею за законом першої черги, тому як дітей в них немає, а його батьки померли раніше. Спадщину [PERSON] прийняла, тому як проживала разом з чоловіком на момент смерті. Однак, позивач не може оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі, тому що її чоловік [PERSON] за життя не оформив своїх спадкових прав, через ці обставини позивач змушена звернутись до суду. Позивач в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлена, до суду надійшла заява відповідно до якої [PERSON] свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути за її відсутності. [PERSON] в судове засідання не зявилась, від її представника надійшла заява відповідно до якої він позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить справу розглянути за його відсутності. [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлена, про причини неявки суд не повідомила. Виходячи з наведеного, та з того, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити рішення в справі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Житловий будинок № 2 по вул. Чайковського (колишній № 137-а по вул. Петровського) в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області по праву приватної власності в КП «ХРБТІ» в цілому зареєстрований за [PERSON], на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої приватної власності, посвідченого 6-ю Харківською держнотконторою 15.06.1956 року, реєстр № 2208, що підтверджується відомостями, зазначеними в довідках КП «ХРБТІ» від 14.10.2011 року, № 124 від 09.06.2009 року, № 283 від 05.06.2008 року (а.с. 5-7). Фактично спірний житловий будинок, хоч і зареєстрований по праву власності в цілому на імя [PERSON], на підставі вищезазначеного договору, був збудований спільно батьками [PERSON] [PERSON] і [PERSON] спільною працею та за спільні кошти, під час зареєстрованого шлюбу між ними. Відповідно до вимог ст. ст. 22, 28 КпроШС України (в ред. 1969 року), тобто Закону, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, частки кожного з подружжя визнаються рівними, а саме по 1/2 частині кожному. Згідно вимогам ст. 112 ЦК України (в ред.1963 року) право спільної сумісної власності на новостворене майно може виникати у двох або кількох громадян. За життя ніхто з них не займався переоформленням права власності на спірний будинок на двох, однак, вони особисто та їх діти, чоловік позивача [PERSON] і його сестри відповідачі [PERSON] та [PERSON], визнавали це та вважали спірний житловий будинок спільною сумісною власністю своїх батьків. Тому будинок № 2 по вул. Чайковського (колишній № 137-а по вул. Петровського) в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області повинен бути визнаний спільною власністю [PERSON] і [PERSON]. 25 січня 1980 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ІІ-ВЛ № 321273, виданого 30 січня 1980 року Безлюдівської селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 14 (а.с. 11). За своє життя [PERSON] заповітів не залишав, тому спадкування після його смерті повинно відбуватися за законом, на підставі ст. ст. 524, 529, 548, 549 ЦК України (в ред. 1963 року). На час відкриття спадщини спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] були його дружина [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Спадщину фактично прийняли тільки троє спадкоємців, які вступили в управління спадковим майном, тому як були зареєстровані і фактично мешкали в спірному будинку, а саме [PERSON], [PERSON] та чоловік позивача [PERSON] Відповідач [PERSON] фактично спадщини не приймала, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась, на неї не претендувала. З огляду на те, що спірний будинок повинен вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON], виходячи з рівності часток подружжя, відповідно кожному з них повинно належати по 1/2 частині спірного житлового будинку. Тобто спадковим майном після смерті [PERSON] повинна вважатися тільки 1/2 його частина, а не весь будинок в цілому. З огляду на те, що спадкоємців, які прийняли спадщину, троє, виходячи з принципу рівності часток, після смерті [PERSON] кожному з них повинно належати по 1/6 частині спірного житлового будинку (1/2 : 3 = 1/6), в порядку спадкування за законом. Факт прийняття спадщини (проживання в будинку) чоловіком позивача [PERSON], [INFO], так як і іншими спадкоємцями, підтверджується відмітками в будинковій книзі, в яких зазначено, що [PERSON] був «прописаний» в спірному будинку 22 жовтня 1979 року (після повернення з навчання), а «виписаний» 28 квітня 1980 року (а.с. 16-20), тобто через три місяці і три дні після смерті спадкодавця, у звязку з призивом на строкову військову службу до Збройних Сил, де він знаходився з 03.05.1980 року по 05.08.1983 року, що підтверджується довідкою Харківського ОРВК № 1/4/350 від 14.08.2009 року (а.с. 21). Повернувся [PERSON] до батьківського будинку у 1987 році вже разом з [PERSON], де вони разом були зареєстровані і фактично проживали спільно з матірю чоловіка [PERSON]. Під час проживання в спірному будинку [PERSON] разом із чоловіком, зі згоди його матері, зробили прибудови до нього, які є самочинними, відремонтували старий будинок, провели газове опалення, збудували нові надвірні будівлі, огорожу. Мати чоловіка [PERSON] - [PERSON] померла 20 грудня 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 167833, виданого 25 червня 2008 року Безлюдівської селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 143 (а.с. 12). За життя [PERSON] склала заповіт на імя своєї доньки відповідачки [PERSON], посвідчений виконкомом Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області 18.02.2004 року, за реєстровим № 09, яка спадщину прийняла та оформила свої права на земельну ділянку, яку було передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] також звернувся до нотконтори із заявою про прийняття спадщини, згідно закону, тому як не знав про заповіт, [PERSON] відмовилася від обовязкової частки у спадщині, що підтверджується листом Першої держнотконтори Харківського району № 3309/ІІ від 25.09.2008 року (а.с. 22). З огляду на те, що на день смерті [PERSON] повинно належати 4/6 частин спірного будинку (1/2, або 3/6 частини як дружині, та 1/6, як спадщина після смерті чоловіка), то і [PERSON] може успадкувати за заповітом після смерті матері саме цю частку - 4/6. Після цього, в червні 2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання частково недійсним заповіту, про визнання за ним права власності на 1/6 частину спірного будинку в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] та про визнання права власності на самочинні будівлі. Після чого він неодноразово уточнював та змінював свої позовні вимоги, а в остаточному позові від 28.09.2009 року на підставі ст. 31 ЦПК України він змінив підстави та предмет позову та просив тільки визнати за ним право власності на обєкти самочинного будівництва. Свої позовні вимоги щодо визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] не просив залишити без розгляду, від них не відмовлявся, в цій частині судом провадження у справі не закривалось, таким чином ці вимоги залишились не розглянуті судом. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16.11.2009 року по цивільній справі № 2-1104/09 року [PERSON] в задоволенні позову про визнання права власності на самочинні будівлі було відмовлено (а.с. 25-27). Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08.12.2010 року апеляційну скаргу було відхилено, а рішення районного суду було залишено без змін (а.с. 28). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 255074, виданого 06 квітня 2010 року Безлюдівською селищною радою Харківського району Харківської області, чоловік позивача [PERSON] помер 02 квітня 2010 року (а.с. 13). Після його смерті спадкування повинно відбуватися за законом, згідно зі ст. ст. 1261, 1268, 1269 ЦК України (в ред. 2003 року), тому як [PERSON] ніяких заповітів не залишав. На час відкриття спадщини його дружина, [PERSON] була єдиною його спадкоємицею за законом першої черги, тому як дітей в них не має, а його батьки померли раніше. Спадщину [PERSON] прийняла, тому як проживала разом з чоловіком на момент смерті, та звернулась до нотконтори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується листом Першої держнотконтори Харківського району № 3435/0214 від 29.10.2010 року (а.с. 23). Як вбачається з відповіді Харківського обласного нотаріального архіву від 22.08.2012 року, після [PERSON], який помер 25 січня 1980 року, 13.04.1983 року до нотаріальної контори з сумісною заявою звернулися [PERSON] та [PERSON]. Їх заяву було прийнято та зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ 13.04.1983 року за порядковим № 307 та заведено спадкову справу № 215/1983. 13.04.1983 року старшим державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON] було видано: за реєстром № 1-1107 свідоцтво про право власності на половин частки в спільному майні подружжя, що складається з половини грошових вкладів з процентами, які належали померлому на підставі ощадкнижок. Свідоцтво видано дружині померлого [PERSON]. За реєстром № 1-1108 свідоцтво про на спадщину за законом на майно, що складається з ? частини грошових вкладів з процентами , які належали померлому на підставі ощадкнижок. Свідоцтво видано дружині померлого [PERSON] та дочці померлого [PERSON], як спадкоємцям, які спадкують в рівних частках. Також виявлено заповіти від імені [PERSON], посвідчені: Шостою Севастопольською державною нотаріальною конторою 29.05.1995 року за р. № 2-1236, Брянківською державною нотаріальною контрою Луганської області 21.08.1975 року за р. № 3043, Безлюдівської селищною радою Харківського району Харківської області 18.02.2004 року за р. № 9 (а.с. 44). Відповідно до відповіді Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 17.08.2012 року після [PERSON], яка померла 20.12.2007 року, в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавці до нот контори з заявою про прийняття спадщини згідно заповіту, посвідченого на все майно виконкомом Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області 18.02.ю2004 року за реєстровим № 09 звернулась дочка померлої [PERSON]. Також до матеріалів спадкової справи долучена заява про прийняття спадщини від імені сина померлої [PERSON], на якій є помітка, що на час смерті спадкодавці він не був інвалідом групи. А також в спадковій справі після вищевказаної спадкодавиці є заява про неприйняття спадщини на обовязкову частку від імені непрацездатної за віком дочки спадкодавиці [PERSON]. Заяви від інших спадкоємців після смерті [PERSON] до держнотконтори не поступали. 22.07.2008 року за реєстровим № 1-2212 на імя дочки померлої [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину згідно вищесказаного заповіту на земельну ділянку, розміром 6,35 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області (а.с. 45). Вимоги позивача щодо визнання права за [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку № 2 по вул. Чайковського смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області, як на частку спільного майна подружжя, без урахування самочинних будівель та визнання за чоловіком позивача [PERSON], права власності на 1/6 частину житлового будинку № 2 по вул. Чайковського в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 25 січня 1980 року, без урахування самочинних будівель задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється в разі смерті власника, у звязку із чим на підставі ч. 4 ст. 25 ЦК України зупиняється його правоздатність, тому після смерті особи вже не може бути визнано за нею будь-яке право, в тому числі і право власності. Оскільки спірний будинок повинен належати [PERSON] в 1/6 частині в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та [PERSON] в ? частині, як спільна частка в майні подружжя і відповідно входити до складу спадкового майна, відповідно і [PERSON] має право претендувати на право власності на нього в 1/6 частині на житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 02 квітня 2010 року. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, не суперечать закону та підлягають частковому задоволенню. \~ \~ \~ Судові витрати суд залишає за рахунок позивача. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial