Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-19 00:00:00

У квітні 2012 року позивачка звернулась до суду з позовом, мотивуючи це тим, що з 1990 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей, дочку [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON] [INFO]. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.05.2003 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, які той сплачував вкрай нерегулярно. Станом на 31.01.2012 року заборгованість відповідача по аліментах склала 34539,02 гривень. Тому просила стягнути на її користь з відповідача заборгованість по сплаті аліментів у сумі 34539,02 гривень, неустойку в сумі 7481,09 гривню, інфляційні в сумі 5462,61 гривень, 3% річних 12000,48 гривень, а всього 59483,20 гривні. Протягом розгляду справи неодноразово змінювала позовні вимоги, остаточно просила стягнути на її користь з відповідача три проценти річних у розмірі 2310,34 гривень, інфляційні втрати у розмірі 6599,76 гривень, та неустойку (пеню) у розмірі 397219,72 гривень, та судові витрати. В судовому засіданні позивачка та її представник уточнений позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечили, просили відмовити у повному обсязі. Вислухавши сторін, дослідивши докази, зібрані в справі, в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 1990 року. Згідно свідоцтва серії 1-ОК №027188 від 14.02.2007 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають двох дочок - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.05.2003 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, які добровільно сплачувались відповідачем нерегулярно та не у повному обсязі. У звязку з цим у 2006 році позивачка подала до ДВС Києво-Святошинського РУЮ виконавчого листа №2-1737 від 30.05.2003 року, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 27.01.2006 року. Станом на 31.01.2012 року заборгованість відповідача по аліментах склала 34539,02 гривень, що підтверджується довідкою-розрахунком №54-1/12 від 28.02.2012 року, виданою ДВС Києво-Святошинського РУЮ. Протягом розгляду справи по суті відповідач сплатив суму заборгованості у повному розмірі, 34539,02 гривень, що підтверджується повідомленням про грошовий переказ №931 від 21.04.2012 року. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається в якості доказів своїх вимог чи заперечень. Від доказування у порядку ст.61 ЦПК України сторони не звільнені. Ст.625 ЦК України передбачено загальні підстави та види відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, при виникненні заборгованості по аліментах існує спеціальна відповідальність боржника, визначена СК України. Згідно ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Стягнення інфляційних збитків чи 3% річних СК України не передбачено. Тому суд має стягнути з відповідача на користь позивачки пеню за прострочення платежів, у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, однак не може погодитись з твердженням позивачки про необхідність стягнення з відповідача на її користь 3% річних та інфляційних збитків. Щодо розміру пені на суму заборгованості відповідача, слід зазначити наступне. Дійсно, при розгляді справ, повязаних з правовідносинами за СК України, такими, як стягнення заборгованості по аліментам, не застосовується загальний термін позовної давності у три роки. Однак до ухвалення рішення у справі відповідач сплатив всю суму боргу, нараховану згідно довідки-розрахунку ДВС, з 2003 року, а не лише за останні три роки, що позивачкою не оспорюється. Втім, для стягнення певних видів фінансових санкцій з фізичних осіб застосовуються спеціальні терміни позовної давності. Так, згідно ст.258 ЦК України, спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином, стягнення пені з відповідача на користь позивачки можливе лише за один останній рік. Згідно довідки-розрахунку №54-1/12 від 28.02.2012 року, виданої ДВС Києво-Святошинського РУЮ, розмір заборгованості відповідача перед позивачкою по аліментам за останній рік становить 7323 гривні, отже, розмір пені складе 7323 х 364 : 100 = 26655,72 гривень, які суд повинен стягнути на користь позивачки. Іншу частину позовних вимог суд вважає такою, що не підлягає до задоволення.

Outcome: partial