Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-21 00:00:00

15 січня 2013 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі території України. В обґрунтування позову зазначила, що з 12.01.2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між ними фактично припинено, тривалий час проживають окремо, дитина проживає разом із нею. Маючи обєктивну можливість виїжджати разом із дитиною на відпочинок за межі України, не може цього вчинити через ненадання відповідачем добровільної згоди не її виїзд. Просить розірвати шлюб, залишивши їй прізвище «Буняєва», а також надати їй дозвіл виїжджати за межі території України та повертатися на територію України з її неповнолітньою донькою без отримання згоди та супроводу батька. Позивач у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому суд за наявності письмової згоди позивача вважає за можливе постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції міста Харкова від 12 січня 2007 року, актовий запис № 8. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії І-НО № 115703, виданого Приморським відділом РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області від 24 квітня 2007 року, [PERSON] народилася 11 квітня 2006 року, про що вчинено актовий запис № 146. Батьками зазначені: батьком [PERSON], матірю [PERSON]. Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені, проживають окремо. Неповнолітня [PERSON] проживає спільно із позивачем. Про наявність спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої доньки, а також майнового характеру, станом на день вирішення справи сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, не зазначив свого прагнення до збереження шлюбу, а отже його не оспорює. С урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню. Разом із тим, згідно із ч. 2 ст. 154 Сімейного кодексу України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити позов [PERSON], надавши їй дозвіл виїжджати за межі території України та повертатися на територію України з її неповнолітньою донькою [PERSON] без отримання згоди та супроводу їх батька [PERSON] Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 114,70 гривень. На підставі ст.ст. 110, 112, 154 СК України, ст. 313 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: approved