Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про ви захист прав споживача, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди, який в подальшому уточнив та за остаточними позовними вимогами просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 4723,62 грн. неустойки. У судовому засіданні представник позивача підтримав уточнену позовну заяву та просив її задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Суд, вислухавши доводи, думку та пояснення представників сторін по справі, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України По справі встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що 26 червня 2010 року [PERSON] було придбано холодильник фірми Лібхер (Liebherr), моделі ICN 3056, серійний номер [NUMBER], з гарантійним талоном за № 5779 (а.с.6) і товарним чеком № 2606/02 від 26.06.2010 року(а.с.7). Офіційний гарантійний термін на даний виріб складав 36 місяців. У лютому 2012 року холодильник перестав працювати. Позивач звернулась в один з сервісних центрів, зазначених у гарантійному талоні, а саме до ТОВ «Транс Сервіс», співробітники якого 13 лютого 2012 року забрали холодильник на перевірку. За результатами перевірки 23.02.2012 року сервісним центром ТОВ «Транс Сервіс»була встановлена причина виходу виробу з ладу: витік фреону в запіненій частині за відсутності здуття задньої стінки. Також сервісним центром було вказано, що виріб не підлягає ремонту і підлягає обміну за гарантією. В сервісному центрі також зазначили, що необхідно звернутися до магазину-продавця або до дистрибютора компанії Лібхер (Liebherr) з вимогою про заміну холодильника по гарантії, яку вони повинні здійснити на підставі акту сервісного центру про списання.(а.с.10) 24.02.2012 р. [PERSON] зателефонувала до магазину-продавця (український інтернет-магазин «Техноконтинент», який знаходиться у м. Київ) і електронною поштою відправила всі, на її думку, необхідні документи для заміни виробу. Згодом менеджер цього магазину повідомила позивача, що заміну виробу зроблять через ТОВ «Мірс»безпосередньо у м. Одесі, який є офіційним дистрибютором компанії Лібхер (Liebherr). Після письмового звернення [PERSON] від 02.03.2012 р. до ТОВ «Мірс»щодо заміни холодильника, нею була отримана відповідь за вих. № 29 від 07.03.2012 р.(а.с.11). Згідно даної відповіді, відповідач відмовив позивачу в заміні виробу за гарантією, вказавши, що у відповідності до ч.11 ст. 8 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів»вимоги споживача розглядаються після пред'явлення споживачем розрахункового документа, а щодо товарів, на які встановлено гарантійний строк, - технічного паспорта чи іншого документа, що його замінює, з позначкою про дату продажу. Оскільки копії технічного паспорту(або документу, який його замінює) ТОВ «Мірс»від [PERSON] не отримано, а гарантійний талон таким документом не є, підприємство вважало що це є перешкодою для розгляду вищезазначеної вимоги. Крім того, у відповіді ТОВ «Мірс»зазначалось, що до повноважень їх підприємстіва не належить вирішення порушеного у зверненні [PERSON] питань. Після відмови ТОВ «Мірс»у заміні виробу по гарантії, позивачка звернулась за захистом своїх прав до Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області. Їй повідомили, що інспекцією будуть вжиті відповідні заходи до відповідача, з метою зобовязання його виконати встановлені і покладені на нього законом обовязки. З наданих відповідачем заперечень вбачається, що незважаючи на те, що позивач так і не надав ТОВ «Мірс» технічний паспорт (чи аналогічний документ) на холодильник, підприємство знайшло можливість зробити обмін його непрацездатного виробу на новий холодильник, який 29.03.2012 р. доставили позивачу додому за рахунок підприємства. Проте [PERSON] відмовилася підписати жоден документ, який би свідчив про здійснення обміну, оскільки ще 26.03.2012 р. подала скаргу на дії підприємства до органу захисту прав споживачів. Лише 27.04.2012 р. після тривалих переговорів позивач погодилась підписати акт прийому-передачі холодильника, але поточною датою, хоч вже місяць користувалась новим холодильником.(а.с.12) Перевірка Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області порушень ТОВ «Мірс»законодавства в сфері захисту прав споживачів не виявила, про що свідчить акт № 000129 від 03.05 .2012 р.(а.с.32-35) В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на ч.6 ст.8 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів». [PERSON] наголошує, що вимога про заміну холодильника підлягає негайному виконанню. Позивачка також посилається на ч.9 ст.8 вищезазначеного закону зазначаючи, що за кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару. Відповідно до уточнення до позовної заяви позивачка просить стягнути з ТОВ «Мірс»4723 грн. 62 коп. неустойки. Задоволення вищезазначеної вимоги суд вважає неможливим з огляду на наступне. Посилаючись на ч. 6 ст. 8 Закону України від12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів»позивач стверджує, що вимога споживача про заміну товару підлягає негайному виконанню. Проте це твердження стосується певної частини цієї статті і застосовується у відповідних випадках. Так, згідно з ч. 6 ст. 8 Закону України від12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів», за наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін. У разі відсутності товару вимога споживача про його заміну підлягає задоволенню у двомісячний строк з моменту подання відповідної заяви. Якщо задовольнити вимогу споживача про заміну товару в установлений строк неможливо, споживач вправі на свій вибір пред'явити продавцю, виробнику (підприємству, що виконує їх функції) інші вимоги, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої цієї статті. Наведена норма кореспондується з положеннями ч.1 цієї статті, згідно з якими у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків споживач має право з своїм вибором вимагати від продавця або виробника заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника) товар. Отже, негайне задоволення вимоги споживача про заміну товару з істотними недоліками було можливо тільки у випадку наявності такого або аналогічного товару у ТОВ «Мірс». З довідки від 13.07.2012 р.(а.с.36) вбачається, що холодильники марки Liebherr запитуваної моделі ICN 3056 на день подання позивачем своєї заяви (тобто станом на 06.03.2012 р.) у підприємства були відсутні. Як вбачається з листа компанії Liebherr-Export AG від 10.07.2012 (а.с.37), яка є виробником холодильника марки Liebherr моделі ICN 3056, аналогічних холодильників ця компанія не виробляла і не виробляє. Таким чином, ТОВ «Мірс»було позбавлено можливості негайно задовольнити вимоги [PERSON] і змушені були придбати холодильник потрібної марки і моделі у третьої особи. Крім того, заміна товару позивачу була здійснена в межах двомісячного строку, встановленого законом. Щодо сплати неустойки слід зазначити таке. Виходячи з аналізу норм законодавства, посилання позивача на ч.9 ст. 8 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів»не є можливим, оскільки позивач не предявляв ТОВ «Мірс»вимог щодо усунення недоліків (ремонту) товару, не вимагав на час ремонту надання товару аналогічної марки, а спір виник у звязку із заміною товару. Норми ч. 6 та ч. 9 ст. 8 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів»є взаємовиключними і можуть бути застосовані тільки окремо одна від одної. Так, ч.6 ст. 8 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів»визначає порядок заміни товару, у той час як ч.9 цієї статті визначає порядок предявлення споживачем вимог про безоплатне усунення недоліків товару (тобто ремонту товару) та надання на час ремонту товару аналогічної марки. З вищенаведеного слідує, що ТОВ «Мірс»при заміні товару позивачу діяло в межах та строки визначені законодавством. Позивачем не доведено тієї обставини, що відповідачем порушена будь-яка норма законодавства. Тому вимога позивача щодо стягнення неустойки не підлягає задоволенню. Що стосується вимоги про стягнення з ТОВ «Мірс»10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Ця вимога теж не підлягає задоволенню з огляду на наступне. У відповідності до п.5 ч. 1 ст.4 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(у редакції цього пункту згідно з Законом України № 3390-VI від 19.05.2011) споживачі мають право відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Стаття 1 Закону України № 3390-VI від 19.05.2011 «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», визначає наступні поняття : - потерпілий - споживач або користувач, якому завдано шкоду внаслідок дефекту продукції; - шкода - завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. При цьому згідно зі ст. 6 Законом України № 3390-VI від 19.05.2011 «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» саме потерпілий (тобто позивач) повинен довести: наявність шкоди, наявність дефекту в продукції, наявність причинно-наслідкового звязку між дефектом в продукції і шкодою. Проте позивач не надав суду доказів завдання йому товаром шкоди у розумінні норми Закону України № 3390-VI від 19.05.2011 «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» Також, відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03. 1995р «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди п.4 вказано, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В звязку з тим, що дії відповідача не визнано неправомірними, позивач не надав суду будь-яких доказів, які б підтвердили наявність шкоди, вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Outcome: dismissed