Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-07 00:00:00

В листопаді 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «ХDI страхування»та Житомирської дирекції ПАТ «ХDI страхування», третьої особи [PERSON] про зобов'язання виконати договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15.01.2010 року шляхом сплати страхового відшкодування на користь третьої особи [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до умов вказаного договору ПАТ «ХDI страхування» зобов'язувалось відшкодувати потерпілому кошти у вигляді ліміту відповідальності в розмірі 25500 грн. Вказані правовідносини виникли внаслідок ДТП, що сталася 11.03.2010 р. між застрахованим автомобілем позивача та автомобілем третьої особи. 13.02.2012 р. позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить визнати відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування протизаконною, оскільки відмова страховика у виплаті страхового відшкодування за страховою подією, що мала місце 11.03.2010 р. не ґрунтується на фактичних даних і не передбачена статтями 32 та 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засфіданні при розгялді справи покладався на розсуд суду. Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не відомі про час та місце слухання справи були повідомленні належним чином, тому відповідно до ст. 224 ЦПК України суд встановлює заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, представника 3-ої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов таким що підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 15.01.2010 р між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ХDI страхування» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно забезпеченим транспортним засобом є автомобіль [NUMBER], що підтверджується Полісом №ВЕ/0390216 (надалі - Договір ВЕ/0390216). Згідно договору безоплатного користування автомобілем № 9 від 12.04. 2009 р. автомобіль [NUMBER] знаходиться у використанні ПП «ДЮФК «Житомир-06» Вищезазначений Договір ВЕ/0390216 укладено по першому типу, що передбачено п. 15.1 ст. 15 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон), страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю,здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах. Відповідно до Договору ВЕ/0390216 та п. 15.1 ст.15 Закону, Відповідач взяв на себе обов'язок по відшкодуванню за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля [NUMBER] будь-якою особою на законних підставах. 11.03.2010 р. з вини водія [PERSON], під керуванням якого знаходився автомобіль [PERSON] н\\з АМ10191ВА сталося ДТП, внаслідок якого автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження, що підтверджується Постановою Житомирського районного суду від 12.04.2010 р. Відповідно до п. 2 Договору ВЕ/0390216 та п. 9.2 ст. 9 Закону, обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 25500 гривень на потерпілого. Також відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Отже, відповідно до Договору ВЕ/0390216 та вимог вищезазначених положень Закону, відповідач зобов'язаний відшкодувати шкоду, заподіяну майну, яким є автомобіль [NUMBER] та знаходиться у власності гр. [PERSON], що завдана внаслідок ДТП яке відбулося 11.03.2010 р. Листом від 06.09.2010 р. № 1094 відповідач повідомив позивача, про відмову у виплаті страхового відшкодування згідно Договору ВС/3137409 та обґрунтував свою відмову тим, що позивач свідомо надав неправдиві відомості про автомобіль [NUMBER] (надалі - забезпечений Імпортний засіб), а саме не повідомив відповідача, що забезпечений транспортний засіб використовується юридичною особою в якості таксі для перевезення пасажирів. До вищезазначеного висновку Відповідач прийшов помилково та за відсутності документів, що підтверджують твердження відповідача. Позивач направив лист від 01.10.2010 р. в якому зазначив, що на даний час діє договір ВЕ/0390216. Договір оренди забезпеченого транспортного засобу було передано відповідачеві під час укладання договору добровільного страхування № 041-016710-72 від 30.12.2009 р. та просив здійснити страхове відшкодування. Листом від 02.10.2010 р. № 1426 відповідач повідомив позивача про розгляд листа від 01.10. 2010 р. У листі відповідач посилається на недійсний поліс № ВС 3137409 та зазначає, що позивач не повідомив відповідача про використання забезпеченого транспортного засобу юридичною особою. Твердження відповідача, що позивач не повідомив відповідача про використання забезпеченого транспортного засобу юридичною особою не відповідає дійсності, а саме: 30.12.2009 р. позивач уклав договір добровільного страхування № 041-016710-72 предметом якого були майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з володінням та розпорядженням транспортним засобом - [PERSON] д/н [NUMBER]. Під час укладання вищезазначеного договору, позивачем було надано відповідачеві всі необхідні документи, зокрема договір безоплатного користування автомобілем № 9 від12.04.2009 р., згідно якого автомобіль [NUMBER] знаходиться у використанні ПП «ДЮФК Житомир-06». Отже, на час укладання договору ВЕ/0390216 документ, що посвідчував використання транспортного засобу [PERSON] АМ0191ВА юридичною особою вже знаходився у відповідача, тому відмова у здійсненні страхового шкодування є безпідставною. Відповідно до ч.2 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння відмова зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином. Відповідно до ст. 629.ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 636 ЦК України, договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору, договір ВЕ/0390216 є договором на користь третьої особи, відповідно до вищезазначених ЦК України, право вимоги виконання договору на користь третьої особи має Позивач, одностороння відмова від виконання умов договору заборонена, договір є обов'язковим для виконання.

Outcome: approved