Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-21 00:00:00

25 лютого 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 2007 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають разом із нею та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку та доходів щомісячно до отримання дітьми повної вищої освіти. У судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву з уточненням позовних вимог в якій просила суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку та доходів щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Просила розглянути справу у її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутності, уточненні позовні вимоги визнав, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку та доходів щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, зясувавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України (що діє з 01 січня 2004 року, зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-НО №079867, виданого 10 липня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Новоазовського райуправління юстиції Донецької області, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 10 липня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за №72. Після розірвання шлюбу прізвище дружини не змінено (а.с.7). Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-НО №102206, виданого 19 жовтня 2007 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 19 жовтня 2007 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №244. Після реєстрацію шлюбу дружині присвоєно прізвище «Конюченко» (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-НО №370993, виданого повторно 11 червня 2004 року виконкомом Приморської сільської ради Новоазовського району Донецької області, [PERSON] народилась 04 січня 1996 року, актовий запис №1, в графі «батько» зазначено [PERSON], в графі «мати» [PERSON] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-НО №370994, виданого повторно 11 червня 2004 року виконкомом Приморської сільської ради Новоазовського району Донецької області, [PERSON] народився 15 вересня 1997 року, актовий запис №25, в графі «батько» зазначено [PERSON], в графі «мати» [PERSON] (а.с.5). З довідки з місця мешкання №52 від 25 лютого 2013 року, виданої ТОВ «Житло-Гарант», позивачка мешкає за адресою: [ADDRESS], разом з дітьми: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6). Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, до того ж обовязок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. При цьому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. При ухиленні від цього обовязку, відповідно до ч.3 ст.181 СК України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів. Відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до розяснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Таким чином судом встановлено, відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, має працездатний вік, регулярний дохід та не має непрацездатних членів сімї чи родичів, яких він зобовязаний утримувати, тому з урахуванням конкретних обставин справи,

Outcome: approved