Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-17 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до ДП Агрофірми «Шахтар» про стягнення заборгованості із заробітної плати за жовтень 2012року в сумі- 6738грн.; за листопад 2012року в сумі- 10398,29грн.; компенсацію за невикористану відпустку в сумі- 59111,28грн.; стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за 66 днів в сумі 7725,30грн., а також стягнення моральної шкоди в сумі 10000грн.. Свої вимоги позивач обгрунтував тим, що працював у відповідача в якості директора філії «Донбас» ДП Агрофірми «Шахтар» по 09.11.2012р.. На час звільнення підприємство заборгувало перед ним заробітну платню за жовтень та листопад у зазначених розмірах і при звільненні не здійснило розрахунок в повній мірі а також не сплатило компенсацію за невикористану відпустку. У звязку з цим вважає, що відповідач повинен сплатити заборгованість із заробітної плати, компенсацію за невикористану відпустку а також середній заробіток за час затримки розрахунку за 66 днів, та вважає, що оскільки відповідач порушив його права повязані зі своєчасною сплатою заробітної платні, йому спричинено моральну шкоду, оскільки він переживав, переніс моральні страждання, оскільки був позбавлений можливості в повній мірі реалізувати свої життєві потреби. Він вимушений був для проживання звертатись до знайомих для отримання грошей у борг, для утримання сімї. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Відповідач позов визнав частково, при цьому його представник визнає вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за 66 днів. Оскільки дійсно на час звільнення позивача з ним не було проведено розрахунок із заробітної плати за жовтень та листопад 2012року а також не сплачено компенсацію за невикористану відпустку, в іншій частині вимоги не визнає. Вважає, що з позивачем було проведено розрахунок в повній мірі 28.01.2013року, а також вважає, що не має підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вислухавши доводи сторін, дослідивши надані докази суд приходить до переконання, що даний позов підлягає частковому задоволенню. Так в суді з вірогідністю встановлено, що [PERSON] працював у відповідача на різних посадах, а з 09.10. 2008року по 09.11.2012року на посаді директора філії «Донбас» , що сторонами не оспорюється та підтверджується копіями наказів про призначення на посаду та про звільнення. На час звільнення відповідач ДП Агрофірма «Шахтар» заборгував [PERSON] заробітну платню за жовтень 2012року в сумі 4221грн. та за листопад 2012року в сумі 1295грн., чим порушив вимоги ст. 115 КЗпП України, про своєчасну сплату заробітної платні. Суд вважає зазначені відповідачем суми обгрунтованими, оскільки вони визначені з врахуванням передбаченим законодавством утримань, тобто призначених вже до виплати, що підтверджується наданими розрахунками. Окрім того на час звільнення [PERSON], відповідачем не була виплачена компенсація за невикористану відпустку відповідно до приписів ст. 83 КЗпП України.. Ця обставина визнається відповідачем. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП україни- при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідач порушив ці вимоги не розрахувавшись з позивачем в день звільнення. Разом з тим судом встановлено, що 28.01.2013року позивачу було виплачено заборгованість із заробітної плати за жовтень 2012року в сумі 4221грн., заборгованість із заробітної плати за листопад 2012року в сумі 1295грн., а також компенсація за невикористану відпустку (99 днів) - а всього 13381грн., що підтверджується наданим відповідачем розрахунком, відомостями про виплату зазначених сум. Зазначений факт отримання цих сум позивач не заперечує. Згідно ст. 233 КЗпП України- працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 117 КЗпП України- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого органу належних звільненому робітникові сум у строки , зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке розяснення надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.02.2012року ;4-рп/2012, щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України. Таким чином встановлено, що відповідач порушив строки розрахунку при звільненні працівника, у звязку з чим настають наслідки передбачені ст. 117 КЗпП України. Розрахунок середнього та середньоденного заробітку визначено Постановою КМУ №100 від 08.02.1995р.. Таким чином розмір середньоденного заробітку позивача складає- 170,05грн.. Із зазначеною сумою згоден і відповідач. З часу звільнення до розрахунку з позивачем минуло 66 робочих днів, що сторонами не оспорюється. Тобто відповідно до положень ст. 117 КЗпП відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі- 11223,30грн.. Позивач у своєму позові зазначену суму визначив , як 7725,3грн.. Відповідно до приписів ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач у передбачений законом час, свої вимоги стосовно розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку не уточнив та не змінив, тому суд не може вийти за межі заявлених вимог, і стягненню підлягає 7725грн.30коп., як компенсація за затримку розрахунку при звільненні. Окрім того позивач просить стягнути моральну шкоду. Така шкода відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодовується в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач послався на те, що він залишився без засобів існування, не міг реалізовувати свої бажання та змінити свій уклад життя, що призвело до моральних страждань. Суд вважає такі доводи обґрунтованими, оскільки права позивача на своєчасний розрахунок при звільненні та своєчасну виплату заробітної плати було порушено відповідачем, що призвело до відповідних моральних страждань. Разом з тим враховуючи час на період якого було затримано розрахунок, глибину душевних стражджань, суд приходить до переконання, що розмір завданої моральної шкоди не відповідає заявленому позивачем її розміру, а тому повинен бути зменшений до 300грн..

Outcome: partial