Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-14 00:00:00

04 жовтня 2012 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який є батьком їхньої неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], просила стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання сина в розмірі 1/3 частини від усіх його доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. Мотивуючи свої вимоги позивач вказала на те. що чоловік працює на відповідальній, високооплачуваній посаді, а також отримує пенсію. Зазначила, що батько дитини дає кошти на утримання сина, але це носить періодичний характер та залежить від його настрою, а їх розмір недостатній для належного матеріального забезпечення дитини - це і оплата житлово-комунальних послуг, витрати на харчування, одяг, відпочинок. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказала, що вимушена майже самостійно утримувати дитину, але розміру її доходу для цього недостатньо. В судовому засіданні позивач, підтримала позов в повному обсязі. В обгрунтування своїх вимог додала, що хоча вони і проживають із [PERSON] та дитиною разом у приватному будинку, але спільного бюджету у них не має, спільного господарства не ведуть. На даний час вона не працює, перебуває на обліку в державному центрі зайнятості, отримує допомогу по безробіттю, що є її єдиним джерелом доходу, з попередньої роботи звільнилась за домовленістю з чоловіком, оскільки необхідно було здійснювати догляд за сином у літній період, та зв'язку з тим. що хлопчик пішов до школи. Чоловік обіцяв здійснювати матеріальне забезпечення родини самостійно. Але стосунки між подружжям погіршились, вказала, що відповідач заробітну плату додому не приносить, систематично кошти на утримання сина не надає, позивачу не відомі доходи відповідача, з метою забезпечення належного рівня добробуту дитини просить стягувати аліменти. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, письмові заперечення приєднані до матеріалів справи. Пояснив, що проживають разом з дружиною та сином. Зазначив, що він займається утриманням дитини, його вихованням, відвідує школу, в якій навчається хлопчик, про що надав лист підтвердження з Житомирської міської гуманітарної гімназії /а.с. 23/, їздить з ним на відпочинок, купує все необхідне, забезпечує належний матеріальний рівень родини. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача за договором Гордієвич 0.П., в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, повністю підтримала пояснення відповідача, просила відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16.11.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського МУЮ, актовий запис № 2441 /а.с. 2/, мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] /а.с. З/. Згідно акту обстеження матеріально - побутових умов проживання, складеного 13.11.2012 року представниками Глибочицької сільської ради подружжя [PERSON] разом з сином проживають в [INFO]. 25, хлопчик перебуває на утриманні обох батьків, дитина забезпечена належними умовами як для навчання, так і для відпочинку. /а.с. 24/. Зі змісту довідки № 635 від 13.11.2012 року, виданої директором Житомирської міської гуманітарної гімназії № 23. вбачається, що відповідач бере участь у вихованні хлопчиком, цікавиться його навчанням та поведінкою, приводить до школи та іноді забирає після занять, бере участь у витратах на ремонт класу. В судовому засіданні встановлено, що не заперечувалось і позивачем по справі, що відповідач купує хлопчику речі, необхідні для школи, забезпечує продуктами харчування. їздить з ним на відпочинок. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 Сімейного Кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Право на отримання аліментів на утримання неповнолітньої дитини має той з батьків, з ким дитина проживає. Статтею 60 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують, що відповідач ухиляється від виконання обов'язку щодо утримання неповнолітнього сина. Досліджені в судовому засіданні докази спростовують твердження позивача, що відповідач не надає кошти на утримання хлопчика. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed