Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-30 00:00:00

В липні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON]. про розподіл майна, набутого під час шлюбу В заяві [PERSON] зазначила, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 27.09.1996 року по 19.05.2011 року. Під час перебування у шлюбі ними було придбано квартиру [ADDRESS]. Посилаючись на те, що з нею мешкають двоє неповнолітніх дітей, на утримання яких [PERSON] не сплачує аліменти визначені за рішенням суду, та заборгованість складає 5175,83 грн.., просила визнати за нею право власності на 3/4 частини спільно нажитого майна. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила про їх задоволення. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що спірна квартира була придбана на грошові кошти його батька [PERSON], а позивач не мала постійного заробітку, оскільки не працювала за станом здоровя, просив у їх задоволені відмовити. Вислухавши пояснення сторін, заслухавши запис пояснень свідка [PERSON] допитаного Кодимським районним судом Одеської області в порядку ст..132 ЦПК України, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні сторони 27.09.1996 року зареєстрували шлюб. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 19.05.2011 року шлюб було розірвано Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на теперішній час проживають з матірю, за рішенням Заводського районного суду №2-3104/2011 від 21.10.2011 року з [PERSON] на користь позивачки стягнуто аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) починаючи з 15.07.2011 року і до їх повноліття. Під час шлюбу сторонами було придбано квартиру [ADDRESS], право власності на яку на підставі договору купівлі продажу №444 від 14.02.1997 року було зареєстровано за [PERSON] Відповідно до ст.. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином суд вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а тому відповідно до ст.. 70 Сімейного кодексу України, підлягає розподілу. При цьому суд не приймає до уваги твердження [PERSON], про те, що квартиру, було придбано за грошові кошти його батька, оскільки вони не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, так як відповідачем не було надано належних та допустимих доказів цього, що у відповідності до приписів ст..ст.10,60 ЦПК України є його обовязком. Надана відповідачем копія договору купівлі-продажу №4532 від 26.11.1996 року квартири 12 по [PERSON] у м.Мелітополі, та прослухані судом показання свідка [PERSON] підтверджують лише факт продажу останнім належної йому квартири. Та не мають доказового значення по заявленому предмету спору. Згідно ст..70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. При вирішені спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема частка майна одного з подружжя може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного духовного розвитку та лікування. Аналогічні розяснення дано у п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, а саме судове рішення, що підтверджують звернення позивачки до судових органів та державної виконавчої служби стосовно несплати [PERSON] на її користь аліментів на утримання дітей; розрахунку заборгованості, здійсненого державним виконавцем, з якого вбачається, що станом на 01.04.2012 року заборгованість відповідача по аліментам становить 5175,83 грн., суд вважає за можливе відступити від засади рівності часток та визнати за позивачем право власності на 2/3 частини спільного майна подружжя, оскільки розцінює несплату відповідачем встановленого за рішенням суду розміру аліментів, що впливає на належне забезпечення фізичного та духовного розвитку дітей, як достатню підставу для цього. Згідно ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, виходячи з ціни позову, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у розмірі 51 грн. та в дохід держави судовий збір у розмірі 138,66 грн. З [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 23,70 грн.

Outcome: partial