Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-24 00:00:00

Прокурор Володарського району Київської області 18 лютого 2013 року звернувся до суду з названим позовом, в якому вказав, що проведеною прокуратурою Володарського району перевіркою було встановлено, що розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації № 15 від 17.01.2013 року [PERSON] та [PERSON] передано у власність земельну ділянку в межах Біліївської сільської ради Володарського району Київської області, загальною площею 4 га для ведення особистого селянського господарства. Оскільки до повноважень районної адміністрації не належить право розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення прокурор району звернувся в інтересах держави до суду та просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації Київської області від 17.01.2013 року № 15, про передачу у власність [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки в межах Біліївської сільської ради Володарського району Київської області загальною площею 4 га для ведення особистого селянського господарства. Прокурор подав до суду клопотання в якому вказав, що підтримує позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та просив суд розглядати справу без його участі. Головне управління Держземагенства у Київській області в інтересах якого до суду звернувся прокурор Володарського району Київської області свого представника в судове засідання не направили, на адресу суду надіслали клопотання, в якому вказали, що вимоги викладені у позовній заяві підтримують та просять суд розгляд справи провести без участі їх представника. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Київської області подала до суду клопотання, в якому вказала, що позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує та просила суд розглядати справу без її участі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, які були повідомлені належним чином, про що свідчать розписки про вручення їм повісток. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. По справі встановлено, що 17.01.2013 року [PERSON] районною державною адміністрацією Київської області було прийнято розпорядження № 15, яким передано у власність [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в межах Біліївської сільської ради Володарського району Київської області ( а.с.9). Так, ст. 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є обєктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно вимог ст. 2 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцеві державні адміністрації в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечують виконання Конституції, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади вищого рівня. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. Частиною 3 статті 122 Земельного кодексу України визначено, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва. Ч. 4 ст. 122 Земельного Кодексу встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до Положення про Державне агентство земельних ресурсів України є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності. З огляду на вище викладене суд приходить до висновку, що до повноважень [PERSON] районної державної адміністрації Київської області не належить право розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення. Згідно ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 393 Цивільного кодексу України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Частиною 2 статті 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, акти інших посадових осіб, які призначаються ними, можуть бути оскаржені в судовому порядку відповідно до закону. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, застосування інших, передбачених законом, способів. Наведене вище вказує, що розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації прийнято в порушення вимог чинного законодавства. Для відновлення становища, яке існувало до порушення яке допущено відповідачем, суду слід визнати незаконним та скасувати розпорядження [PERSON] районної адміністрації Київської області № 15 від 17.01.2013 року, про передачу у власність [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки в межах Біліївської сільської ради Володарського району Київської області загальною площею 4 га для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до ст. 88 ч. 3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже з [PERSON] районної державної адміністрації слід стягнути судовий збір у розмірі 114,70 грн. Суд прийшов до висновку, що визнання представником відповідача предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а вимоги прокурора ґрунтуються на законі і їх слід задовольнити.

Outcome: approved