Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-03 00:00:00

У грудні 2012 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що спільне життя подружжя не склалось з причин втрати взаємних почуттів, постійних сварок та непорозумінь. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві і просить суд позов задовольнити, шлюб між нею та відповідачем розірвати та стягнути на її користь понесені судові витрати. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просить суд позов задовольнити частково, шлюб між ними розірвати, стягнути з нього сплачений позивачкою судовий збір та відмовити позивачці у стягненні витрат на правову допомогу посилаючись на те, що не він є ініціатором звернення до суду з відповідним позовом і цей позов, на його думку, можна було скласти не звертаючись за правовою допомогою. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що 23 січня 2009 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області (актовий запис №10). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина Богдана, [INFO]. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю у сторін не виникає, як і про те з ким буде проживати дитина. Спільне господарство не ведеться, спільного бюджету сторони не мають. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно з'ясовано взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Як встановлено у судовому засіданні і про це стверджували сторони, вони не проживають разом та спільним побутом не повязані. Згідно з ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають. За таких умов, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Згідно положень ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved