Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-23 00:00:00

На адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, - орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей при Кагарлицькій районній державній адміністрації про позбавлення батьківських прав, в якій позивачка просить суд винести рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав, йому роз»яснено процесуальні наслідки визнання позову, які йому зрозумілі. В судовому засіданні представник третьої особи, - органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей при Кагарлицькій районній державній адміністрації, - [PERSON] позов підтримала. Суд, вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], [INFO], дійсно перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], проте, 12 травня 2005 року, шлюб між сторонами було припинено внаслідок його розірвання, про що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 12.05.2005 р. міститься відповідний запис в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу під № 226. Від шлюбу з відповідачем, у сторін є неповнолітня дитина, - дочка, - [PERSON], [INFO], яка наразі проживає зі мною. Згідно свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] батьком [PERSON] є відповідач [PERSON]. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, відповідач ухиляється від виконання власних батьківських обов'язків пов'язаних з вихованням та матеріально - побутовим забезпеченням своєї дитини. 19 червня 2000 року, Постановою Подільського районного суду м. Києва відповідачу [PERSON] було присуджено 1\\4 частини аліментів на користь позивача [PERSON] на утримання дочки [PERSON], 1999 р. н., оскільки на момент звернення до суду, відповідач всіляко уникав спілкування зі мною стосовно матеріального забезпечення дитини. Від добровільного виконання судової постанови про стягнення аліментів відповідач свідомо ухилявся, а тому 19.04.2001 року, державним виконавцем ВДВС Кагарлицького РУЮ було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку зі зміною місця проживання боржника. З тих пір, відповідач не навідувався до дитини, грошових коштів на утримання дитини не надавав, не приймав участі у вихованні дитини, не цікавився здоров'ям та життям дитини. Разом з цим, відповідач [PERSON] знає про факт народження його дитини, так як станом на 22.12.2000 рік, працював у селі Слобода Кагарлицького району Київської області на підприємстві СТОВ «ПРОГРЕС» до бухгалтерії якого, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Кагарлицького РУЮ було направлено Пропозицію щодо відрахування 1\\4 ч. аліментів із загального обсягу заробітної плати відповідача, як боржника згідно виконавчого листа № 2-1764 від 19.06.2000 року. Суд вважає, що за таких обставин, відповідач злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини. Свідомо ігнорував дитину, чим не проявляв належних батьківська почуттів. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України, однією з підстав позбавлення батьківська прав є ухилення від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідач не виконує звичайних батьківських прав та обов'язків, що зазвичай виконуються в суспільстві. Таким чином, в п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», наголошується, що факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказам (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду н підтвердження цього факту не потрібно. П. 16 вищевказаної Постанови зазначає, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтерес до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини оскільки не навідується до неї ще з 1999 року, з дня народження дитини. Згідно ст. 165 Сімейного кодексу України, зазначено, що Право на звернення до суду позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Необхідність залучення до участі у справі Органу опіки та піклування в особі служби ; справах дітей при Кагарлицькій Райдержадміністрації в якості третьої особи, зумовлена тим що така вимога прямо випливає із закону, зокрема з п. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України. Що стосується норм матеріального права, то суд вважає за необхідне застосувати до даного спору слідуючі норми СК України. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона чи він ухиляються від виконання своїх батьківських обов»язків. Як видно з вище досліджених судом обставин справи відповідач [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дітей, взагалі не цікавиться життям дітей. Згідно ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов»язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або завласною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч.6 ст. 167 СК України дитина, яка була передана родичам, мачусі, вітчиму, органові опіки та піклування, зберігає право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала, і може у будь - який час повернутися до нього. Згідно ч.2 ст. 193 СК України якщо батьки не беруть участі у вихованні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров»я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Згідно ч.4 ст. 193 СК України на особистий рахунок дитини перераховуються також державні пенсії, інші види допомоги та відшкодування шкоди у зв»язку з втратою годувальника. Що стосується судових витрат, то суд на підставі ст.. 88 ЦПК України приходить до висновку щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 109 грн. 50 коп. судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved