Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 14.09.2009 року під час проведення перевірки відділом регулювання земельних відносин Маріупольської міської Ради виявлений факт самовільного зайняття [PERSON] земельної ділянки довжиною 10,2 та 7,55 м, яка розташована у дворі загального користування за адресою: м. Маріуполь, пров.Курортний, 5\\25, та використовується під розміщення паркану, без оформлення правовстановлюючих документів. За фактом виявленого порушення було видано припис, вимоги якого не виконані до теперішнього часу. Відповідачкою правовстановлюючі документи на земельну ділянку не оформлені. Просив суд зобовязати відповідачку звільнити самовільно зайняту земельну ділянку довжиною 10,2 та 7,55 м, яка розташована у дворі загального користування за адресою: м. Маріуполь, пров.Курортний, 5\\25, та привести вказану земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення споруди у вигляді паркану, а також стягнути судові витрати. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив суд зобов'язати вiдповiдачку звільнити самовільно зайняту земельну ділянку довжиною 10,2 та 7,55 м, яка розташована у дворі загального користування за адресою: м. Маріуполь, пров.Курортний, 5\\25, привести вказану земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення паркану та стягнути судові витрати. В обґрунтування зазначив, що у [PERSON] відсутні будь-які правовстановлюючі документи на зазначену земельну ділянку, а тому без належних документів та відведення її меж в натурі, використання земельної ділянки неприпустимо. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала, просила у його задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень посилалась на те, що паркан був зведений давно, він там знаходився досить тривалий час та у [PERSON], за скаргами якої поданий цей позов, відсутні будь-які правовстановлюючі документи як на її частину будівлі, так і на земельну ділянку. Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись на те, що встановлений [PERSON] паркан перешкоджає ним користуватись земельною ділянкою у дворі загального користування для обслуговування їх частини будинку. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та задовольняє позов з наступних підстав. Під час розгляду справи за наслідками дослідження інвентарної справи на домоволодіння №5\\25 по провулку Курортному в м.Маріуполі судом встановлено, що на даний час юридичними співвласниками у праві спільної часткової власності на зазначене домоволодіння в Маріупольському БТІ зареєстровані : [PERSON] 11\\20 часток, та [PERSON] (за даними документів справи БТІ прізвище правильно [PERSON]Г.) 9\\20 часток. Перерозподіл часток у праві власності зареєстрований на підставі рішення Приморського районного суду м.Маріуполя від 27.12.2006 року. При цьому сторонами визнано в судовому засіданні, що [PERSON] померла більше 20 років тому та фактичним власником 6\\25 часток цього домоволодіння є [PERSON], яка придбала цю частку за угодою купівлі-продажу 01.01.1973 року. Однак рішення Приморського районного суду м.Маріуполя від 31.08.2005 року, яким за [PERSON] визнано право власності на спірне домоволодіння, скасоване 20.03.2007 року судом апеляційної інстанції (із поверненням справи на новий судовий розгляд), та в подальшому позов [PERSON] залишений без розгляду через неявку позивачки. Таким чином, [PERSON] не має на даний час належним чином оформлених правовстановлюючих документів на право власності на відповідну частку будинку. Власником земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння №5\\25 по пров.Курортному в м.Маріуполі, є Маріупольська міська Рада, та зазначена ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови. Згідно зі ст..1 Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель, самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду), або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Згідно ст..116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст..125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Як встановлено судом та підтверджується актами від 14.09.2009 року, 08.10.2009 року та 13.09.2012 року, в даний час [PERSON] незаконно використовується земельна ділянка під встановлення паркану у дворі загального користування буд.№5 \\25 по пров.Курортному в м.Маріуполі, довжиною 10,2 м та 7,55 м, без правовстановлюючих документів, що є порушенням ст..ст.125, 126 Земельного кодексу України. (а.с.4, 5, 41) Згідно відповіді Управління Держкомзему в місті Маріуполі від 03.12.2012 року, за даними земельного кадастру правовстановлюючі документи на земельну ділянку за адресою: пров.Курортний, 5 в місті Маріуполі, відсутні. Під час судового розгляду справи відповідачкою будь-яких правовстановлюючих документів на її імя на земельну ділянку, що посвідчують її право власності чи право користування цією земельною ділянкою, суду не надано. Згідно вимог ст..212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування витрат, понесених під час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Прийшовши до висновку про задоволення позову, суд відповідно до ст..88 ЦПК України стягує з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 107,30 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved