Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-27 00:00:00

11.13.2013 р. та 14.03.2013р. уточнено, [PERSON] звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПАТ „Північний ГЗК» /далі ПАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України з ПАТ 80 000 грн. моральної шкоди, у звязку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обгрунтування вказує, що з 12.06.1985 року по 28.02.2013 року вона працювала на ПАТ. З За час роботи на ПАТ, нею отримано хронічне професійне захворювання радикулопатія попереково-крижова, переважно справа та шийна з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом, хронічний бронхіт, ЛН нульового-першого ст., яке відповідно до акту розслідування від 12.10.2011 р. виникло з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 16.11.2011 р. вперше позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі всього 20 % , з них 15 % по ридикулопатії та 5% по хр.бронхіту. Вважає, що за період її роботи на ПАТ, вона пропрацювала 23 роки 11 місяців в умовах важкої фізичної праці та пилу, їй не було забезпечено безпечних умов праці, вона втратила працездатність. Виходячи з характеру захворювання, позивачу важко виконувати будь яку роботу, вона відчуває стійкий біль та обмеження рухів в шийному та поперековому відділах хребта, плечових і колінних суглобах, турбує оніміння кінцівок та утруднення ходи, потребує амбулаторного та стаціонарного лікування, вона обмежена в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує її нормальні життєві звязки, просить стягнути з ПАТ 80 000 грн. моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просить позов задовольнити. Представник ПАТ за довіреністю [PERSON] позов не визнала, вказує що у позивача відсутні законні підстави для відшкодування моральної шкоди. Позивач хоча і перебувала в трудових відносинах з ПАТ, але шкода заподіяна працівникові при виконанні трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Оскільки позивач є застрахованою особою, страховий випадок встановлено згідно акту розслідування, то в данному випадку діє законодавство про страхування спеціальний Закон\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, і відповідальність несе страховик Фонд. Позивач свідомо обрала професію зі шкідливими умовами праці, була попереджена та обізнана з вказаними умовами, користувалася пільгами та гарантіями і у всякий час могла змінити роботу. Наявність шкідливих умов праці є обєктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. З вказаного видно, що діяльність ПАТ по використанню праці працівників у шкідливих умовах, не є протиправною, що також вказує на відсутність підстав для стягнення моральної шкоди. Крім того, позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору відповідно до ст.233 КЗпПУкраїни. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ встановлено поясненнями представника позивача, актом розслідування хронічного професійного захворювання а.с.16-18, що позивачу [PERSON] 12.10.2011 р. встановлені хронічні професійні захворювання радикулопатія попереково-крижова, переважно справа та шийна з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом, хронічний бронхіт, ЛН нульового-першого ст. Позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі всього 20 % , з них 15 % по радикулопатії, 5% по хронічному бронхіту, згідно висновку МСЕК від 16.11.2011р.,а.с.2. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту «є» ч. 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого нею професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обовязок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу [PERSON], як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 12.10.2011р., а.с.16-18, встановлено хронічні професійні захворювання радикулопатія попереково-крижова, переважно справа та шийна з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом, хронічний бронхіт, ЛН нульового-першого ст. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є умови важкої фізичної праці та пилу, концентрація якого перевищувала ГДК. Умови праці, дозувальника виробничої дільниці подрібнення сировини відносяться до 3 класу 4 ступеню шкідливості, важкість праці та напруженість відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Позивач працювала у вказаних умовах на ПАТ протягом 23 років 11 місяців. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоровя, рекомендовано розробити заходи по зменшенню питомої ваги важкої фізичної праці та запиленості но робочому місці дозувальника дільниці подрібнення сировини. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Таким чином суд враховує, що при первинному огляді 16.11.2011р. позивачу встановлено всього 20 % втрати професійної працездатності, коли відповідальність за заподіяну моральну шкоду на Фонд вже не поширювалася, тому відповідальність повинен нести роботодавець. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, повязаного з обмеженням в пересуванні та фізичних навантаженнях, постійних болях у суглобах та хребті, фізичних і моральних страждань позивача в звязку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.16-18, 23-28, позов [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з ПАТ на користь позивача 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму що вимагає позивач в 80 000 грн. завищеною. Посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом свого права суд вважає безпідставним, так як відповідно до ст.268 ч.1 п.3 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. У відповідності зі ст.79, 88 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПАТ на користь держави судові витрати в сумі 114,70 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial