Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-09 00:00:00

До Приморського районного суду звернулася [PERSON] і, після уточнення позовних вимог, просить визнати дії [PERSON] щодо відмови надати письмову згоду на тимчасовий виїзд за кордон з України неповнолітньої [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON] неправомірними та такими, що ущемляють інтереси дитини; дозволити [PERSON], без згоди батька [PERSON], оформити документи для тимчасового виїзду за кордон у супроводі матері [PERSON] неповнолітньої [PERSON], [INFO]; дозволити [PERSON] та неповнолітній [PERSON], 02 серпня 1996 р. н., у супроводі матері [PERSON] до 2 серпня 2014 року тимчасовий виїзд за кордон з України без згоди та супроводу батька [PERSON]; зобовязати УМВС України в Одеській області в особі Відділу громадянства імміграції та оформити документи, необхідні для тимчасового виїзду за кордон з України реєстрації фізичних осіб у м. Одесі неповнолітньої [PERSON], 02 серпня 1996 р. н., у супроводі матері [PERSON] з вирішенням [PERSON] усіх питань виникаючих під час подорожі та вжиття у випадку крайньої потреби необхідних заходів для забезпечення здоровя та життя неповнолітньої [PERSON], 02 серпня 1996 р. н., і забезпечення повернення неповнолітньої [PERSON] в Україну по закінченні терміну перебування за кордоном; допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України. При цьому позивач посилається на те, що її колишній чоловік та батько неповнолітньої [PERSON] взагалі не зареєстрований та не проживає на території м. Одеси та Одеської області. Для встановлення факту вибуття [PERSON] з зареєстрованого місця проживання, позивач звернулась до паспортиста за місцем попередньої реєстрації колишнього чоловіка, де отримала довідку за № 45 від 22.03.2012 р. про те, що її колишній чоловік був знятий з реєстрації у звязку з виїздом за межі України до Німеччини ще у 1998 році. Це свідчить про його відстороненість від участі у вихованні та належному піклуванні в тому числі і матеріальному стосовно доньки. Встановити, де на даний час перебуває батько неповнолітньої не уявляється можливим, що ущемляє інтереси неповнолітньої доньки стосовно можливості пересування разом із матірю в тому числі і за кордоном. В той же час відсутність письмової згоди батька не дозволяє [PERSON] звернутись до компетентних органів щодо виготовлення паспорта дитини для виїзду за кордон з огляду на норми чинного законодавства щодо цього. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву, якою просив слухати справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, викликаний по останньому відомому місцю мешкання та через оголошення в газеті, про причини неявки суд не повідомив. Представник Відділу громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб у м. Одесі ГУМВС України в Одеській області в судове засідання не зявився, викликаний, про причини не явки суду не повідомлено. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Одеської міської ради у судове засідання не зявився, викликаний, про поважність причин не явки суду не повідомлено. Суд на місці вирішив закінчити розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Суд, проаналізувавши факти та наявні докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому суд виходить з наступного. [PERSON], [INFO] (свідоцтво серія 1-ЖД № 065682, актовий запис № 570), є спільною дитиною сторін по справі [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] вихованням доньки не займається, шлюб між сторонами розірвано, сам [PERSON] виїхав до Германії у 1998 році. В даний час виникла необхідність у виїзді за межі України для заняття спортом неповнолітньої [PERSON]. Проте, отримати від батька згоду на виїзд за межі України [PERSON] у супроводі матері позивач не має можливості. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В даний час, відповідач [PERSON], у супереч вимогам закону та інтересам доньки відмовляється виконувати свої обовязки як батько так як не цікавиться її особистим життям, в результаті чого позивачка не може отримати від нього згоду на оформлення документів, необхідних для виїзду [PERSON] з метою заняття спортом за кордон разом з матірю. У ч.2 ст. 155 СК України закріплено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Суд знаходить, що дії відповідача здійснюються всупереч інтересам [PERSON]. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує встановлені законом засоби захисту сімейних прав або інтересів, п.2 зазначеної статті встановлений такий засіб захисту як примусове виконання добровільно не виконаного обовязку. Таким чином, у звязку з тим, що сторонам не вдалося мирним шляхом вирішити питання про надання відповідачем дозволу на виїзд неповнолітньої доньки за кордон для заняття спортом, враховуючи викладене в позові та наданні докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 1, 2, 5, 14, 18, 141, 150, 154, 155 Сімейного кодексу України, ст.ст. 15, 16, 270-272, 275, 288, 313 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved