Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності та визначення часток. У своєму позові позивач прохає суд визнати за нею право власності на ? частину адміністративної будівлі А-2, загальною площею 197,3 кв.м., прохідної а-1, ганку, огорожі № 1, воріт № 2, розташованих по [ADDRESS], та ? частину ангару Б-1, загальною площею 699,3 кв.м., розташованого [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на ? частину адміністративної будівлі А-2, загальною площею 197,3 кв.м., прохідної а-1, ганку, огорожі № 1, воріт № 2, розташованих по [ADDRESS], та ? частину ангару Б-1, загальною площею 699,3 кв.м., розташованого [ADDRESS]. В обґрунтуванні позову позивач зазначила, що вона на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення, укладеного 03 червня 2006 року отримала у власність від [PERSON] 47/100 частини нежилого приміщення - комплексу приміщень відділу збуту, що знаходиться у [ADDRESS]. Для поліпшення режиму користування майном та з метою впорядкування власності вона звернулась до відповідача з пропозицією про виділ частки в натурі. Для оформлення розподілу часток нею було отримано рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 26 грудня 2012 року, відповідно до якого їй частці надавалась адреса „Стасова 79-В", але її частка так й не була виділена. Відповідач відмовляється виділяти частки в натурі, вказавши, що спільне існування йому не заважає. Тому звернулась вона до суду. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, прохав визнати за позивачем право власності на ? частину адміністративної будівлі А-2, загальною площею 197,3 кв.м., прохідної а-1, ганку, огорожі № 1, воріт № 2, розташованих по [ADDRESS], та ? частину ангару Б-1, загальною площею 699,3 кв.м., розташованого [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на ? частину адміністративної будівлі А-2, загальною площею 197,3 кв.м., прохідної а-1, ганку, огорожі № 1, воріт № 2, розташованих по [ADDRESS], та ? частину ангару Б-1, загальною площею 699,3 кв.м., розташованого [ADDRESS]. В судовому засіданні посилався на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував щодо задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Вислухавши представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] належить 47/100 частини нежилого приміщення - комплексу приміщень відділу збуту [ADDRESS], що вбачається з договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 03 червня 2006 року, реєстровий номер 1296 та посвідчений нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] Співвласником нежилого приміщення - комплексу приміщень відділу збуту [ADDRESS], тобто власником 53/100 частини є [PERSON], що вбачається договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 12 квітня 2001 року, зареєстровано в реєстрі № 1299. В підтвердження власності сторін на нежиле приміщення - комплексу приміщень відділу збуту [ADDRESS] вбачається також з технічного паспорту, виданий Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації. Як встановлено в судовому засіданні рішенням Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 26.12.2012 року № 565, вирішено надати 47/100 частинам нежилого приміщення - комплексу приміщень відділу збуту по [ADDRESS], власником якого є громадянка [PERSON], адресу: [ADDRESS]. Згідно до технічного висновку про стан будівельних конструкцій та інженерних мереж комплексу приміщень відділу збуту по [ADDRESS] в м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області, який виготовлений фахівцями Державного підприємства „Проектний інститут „Дніпродзержинськцивільпроект" в 2012 році, встановлена можливість автономного під'їзду до окремих будівель, тобто є можливість виділ в окремі об'єкти нерухомого майна адміністративне приміщення А-2 та навесу для агрегатів Б-2. Згідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до вимог ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Згідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved