Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-16 00:00:00

13 грудня 2012 року позивачі звернулися до суду із позовом до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права власності та визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначили, що відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного від 29.10.2012 року, є співвласниками квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є зареєстрованою у даному помешканні, однак з 2000 року не проживає у ньому та не користується ним. До укладення договору купівлі-продажу відповідач [PERSON] була членом родини колишнього власника квартири. Наявність реєстрації відповідача у квартирі створює для позивачів низку додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг, а також чинить перешкоди у здійсненні права власності. Вважаючи, що відповідач втратила право користування житлом, просили на підставі ст. 405 ЦК України визнати її такою та усунути перешкоди у здійсненні права власності. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не прибули, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність, якою позовні вимоги підтримали у повному обсязі, а також зазначили про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON], будучи своєчасно та в порядку ст.ст. 74-76 ЦПК України повідомленою про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибула з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивачів суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із договором купівлі-продажу, укладеним між продавцем [PERSON], з одного боку, та покупцями [PERSON] та [PERSON], з іншого, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] від 29.10.2012 року за реєстровим № 1768, позивачі у рівних частках набули право власності на квартиру [ADDRESS]. З акту від 22.10.2012 року та довідки від 12.11.2012 року, наданих ККП УК «Східна», вбачається, що у зазначеній квартирі на правах члена сімї колишнього власника є зареєстрованою відповідач [PERSON], однак не проживає у ній з 2000 року і по сьогодення. Відповідно до ч. 6 ст. 403 ЦК України сервітут, тобто право користування чужим майном, зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. Таким чином, відповідач [PERSON], вселившись до квартири на правах члена сімї її власника, набула права користування цим помешканням, і дане персоніфіковане право користування на зберігає свою чинність стосовно нових власників житла [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження цим майном. Згідно із ч. 5 ст. 403 ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що сама по собі лише наявність реєстрації відповідача [PERSON] у помешканні, що на належить позивачам [PERSON] та [PERSON], не створює для них перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим нерухомим майном, у тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними та необґрунтованими. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Разом із тим,\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зважаючи на вимоги ст. 72 ЖК України особа може бути визнана в судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки. Як розяснено у п. 10 Постанови пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України, у справах про визнання наймача або члена його сім ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідач [PERSON], не прибувши до судового засідання, не побажала реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування наявності звязку зі спірним жилим приміщенням або наявності поважних причин відсутності в спірному помешканні понад встановлені строки. За таких обставин, враховуючи, що відповідач понад встановлені законодавством строки відсутня за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає за можливе постановити рішення про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, тим самим частково задовольнивши позовні вимоги. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню понесені ними та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у розмірі 107,30 гривень. На підставі ст. 72 ЖК України, ст.ст. 391, 402-405 ЦК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України»,

Outcome: partial