Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-30 00:00:00

Позивач ПАТ «Ерсте Банк» 15.05.2009 р. звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій з урахуванням уточнень (а.с.80-81) просив стягнути достроково з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором від 07.12.2007 року в сумі 14534,49 дол. США що в гривневому еквіваленті становить 116165,87 грн. та понесені ним судові витрати. В обґрунтування вимог зазначив, що відповідач не своєчасно сплачує кошти по кредитному договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість перед позивачем. Відповідачем подано зустрічну позовну заяву (а.с.92-96) про визнання кредитного договору № 014/5904/5/07469 від 07.12.2007 року, укладеного між нею та ПАТ «Ерсте Банк» удаваним правочином, визнання вказаного кредитного договору таким, шо укладений в національній валюті України в сумі 121048,50 грн. на умовах, викладених в договорі. При цьому посилається на те, що відповідачем допущені істотні порушення щодо укладення договору всупереч законодавству, яким передбачено, що національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України та порушені її права як споживача. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у ньому. Зустрічний позов не визнав у зв'язку з його безпідставністю, просив відмовити в його задоволенні та застосувати строк позовної давності до вказаних правовідносин. Відповідач позовні вимоги про дострокове стягнення заборгованості не визнала. зустрічний позов підтримала, просила його задовольнити. Під час розгляду справи ВАТ «Ерсте Банк» замінено на правонаступника ПАТ «Ерсте Банк». Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріале справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 07.12.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № 014 5904 5/07469 за яким [PERSON] отримала кредит І сумі 23970 дол. СІЛА, з кінцевим строком погашення до 05.12.2014 року, зі сплатою користування кредитом відсотків з розрахунку 11,5 % за перший рік користуванні кредитом з подальшим зниженням на 0,5 % щороку для придбання автомобіля. З метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між позивачем та [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу від 07.12.2007 року, ВІДПОВІДНО ДО якого відповідач передав у заставу банку автомобіль Mazda, модель 3, 2007 року випуску, реєстраційний номер AM 1083 АО. У зв'язку з неспроможністю [PERSON] виплачувати кредитні кошти по кредитному договору, за згоди останньої вказаний автомобіль був реалізований, а кошти, отримані від реалізації автомобіля спрямовані на погашення відсотків по кредиту. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 611, 615 ЦК України встановлено, що у випадку порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень 4.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості відповідач зобов'язання по кредитному договору не виконує, кредит погашає не в повному обсязі, у зв'язку з чим за ним рахується заборгованість. Станом на 05.07.2012 р. заборгованість по кредитному договору становить 14534.49 дол. США, а саме: заборгованість по кредиту - 14534,36 дол. СІЛА, заборгованість по відсотках - 0,13 дол. США. Згідно з відомостями Національного банку України курс гривні до долара США. станом на 05.07.2012 року, складав 799,25 грн. за 100 доларів США., а станом на 31.08.2012 р. (день постановления рішення) - 799,30 грн. за 100 доларів США. За таких обставин суд задовольняє первісний позов частково та зобов'язує відповідача повернути заборгованість по договору, яка станом на 05.07.2012 року становить 14534.49 дол. США, а у випадку відсутності цього майна суд стягує з відповідача 116166,91 грн. з них заборгованість по кредиту - 116165,87 грн. (14534,36 дол. CILIA), заборгованість по відсотках - 1.04 грн. (0.13 дол. CILIA). У відповідності до ст.88 ч.1 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачі, понесені позивачем витрати по оплаті судового збору у розмірі 1700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Позовні вимоги по зустрічному позову [PERSON] задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконано в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземні валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. Згідно п.1 4.2 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банки на підставі банківської ліценції мають право здійснювати операції з валютними цінностями Відповідач має відповідну ліцензію за № 224 від 25.01.2006p., що підтверджується і матеріалами справи. Пункт "г" ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валюти: г: регулювання та валютного контролю" від 19.02.1993р. № 15-93 визначає. з: використання іноземної валюти на території України як засобу платежу потребує отримання особою індивідуальної ліцензії. Положення про порядок видачі Національнім банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004р. № 483 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 09.11.2004р. за № 1429/10028, надає право уповноваженим банкам використовувати іноземну валюту як засіб платежу без отримання індивідуальної ліцензії за умови, що банк є ініціатором або отримувачем за валютною операцією. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність банки мають право на підставі банківської ліцензії здійснювати банківські операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, при цьому ст. 2 цього закону встановлено, що терміни «кошти» у цьому Законі вживається у значенні - «гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент». Даний пункт дозволяє банкам на власний ризик, при наявності ліцензії, проводите операції з кредитування, і не зобов'язує банки брати на себе будь-які ризики пов'язані цим кредитуванням. Зазначена ліцензія за №224 від 29.05.1997 р. отримана ВАТ «Ерсте Банк» та 29.05.2007 року йому надано Дозвіл №224-1 з Додатком до Дозволу, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати ВАТ «Ерсте Банк» у т.ч. операцій з валютними цінностями: «Залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України» Згідно з листом НБУ від 07.12.2009 р. N 13-210/7871-22612 «Щодо вимог підпункт, «в» пункту 4 статті 5 Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії НІ надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, повідомляємо: на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання /одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Отже, відсутнє будь-яке обмеження та необхідність індивідуальної ліцензії, для видачі кредитів в іноземній валюті банками, що мають ліцензію та дозвіл. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатиш проценти. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідна?- обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповіде його волі. Вказані вимоги Закону під час укладення договору про надання кредиту відповідач-, дотримані. Умови договору в момент його укладення сторонам відомі та зрозумілі, погоджені підписані. Крім того, [PERSON] згідно з ч.2 ст.1056 ЦК України, мала право відмовите і від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця. Окрім того, відповідно до п.6 ст.14 Закону України «Про захист преш споживачів», у [PERSON] існувала можливість в 14-денний термін відмовитись в ід кредиту, проте цим правом вона не скористалась, отже, оцінюючи всі фінансові ризики, позивач не відмовився від отримання кредитних коштів саме у валюті - доларі США Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, шо встановлені договором. Крім того, встановлено позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, встановлено обов'язок [PERSON] повернути позику в тій валюті, в якій позика була отримана так як, інше не встановлено в оспорюваному договорі та є всі правові підстави для виконання нею зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. З укладеного сторонами договору не вбачається, що позивач намагався приховати інший правочин, оскільки пропонував [PERSON] різні умови кредитування, шо підтверджується повідомленням позичальника- фізичної особи про умови надання споживчого кредиту з підписом [PERSON] Отже вимоги позивача за зустрічним позовом є безпідставними, суд відмовляє в їх задоволенні в повному обсязі.

Outcome: partial