Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-28 00:00:00

У вересні 2011 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради про визнання недійсним розпорядження та зобовязання вчинити певні дії. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 16 лютого 2005 року на підставі розпорядження № 476-р Фонду комунальної власності Миколаївської міської ради видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], в якому співвласниками зазначені: вона, її чоловік - [PERSON], сини [PERSON], [PERSON]. Частка кожного складає 1/4. Проте, у квітні 2011 року їй стало відомо про те, що 31 жовтня 2000 року [PERSON] помер. 21 липня 2009 року помер її чоловік [PERSON], а 12 липня 2010 року син [PERSON]. Вона звернулася до нотконтори з питання видачі на ї імя свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], проте їй було відмовлено через невідповідність вимогам закону правовстановлюючого документу на спадкове майно. Посилаючись на вищезазначене, просила суд визнати частково недійсним розпорядження від 16 лютого 2005 року № 476-р Фонду комунальної власності Миколаївської міської ради в частині передачі у приватну власність [PERSON] 1/4 частини квартири [ADDRESS] та зобовязати відповідача прийняти відповідне розпорядження та внести зміни до свідоцтва про право власності на спірну квартиру, виключивши з числа співвласників [PERSON] В подальшому позивачка позовні вимоги уточнювала, просили суд визнати частково недійсним розпорядження від 16 лютого 2005 року № 476-р Фонду комунальної власності Миколаївської міської ради м. Миколаєва в частині передачі у приватну власність [PERSON] 1/4 частини квартири [ADDRESS], визнати частково недійсним свідоцтво про право власності від 16 лютого 2005 року, видане на підставі розпорядження № 476-р від 16 лютого 2005 року Фонду комунальної власності міської ради в частині включення в число співвласників квартири [ADDRESS] [PERSON], визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», визнати за нею право власності на спадщину за законом на 1/3 частку квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер 21 липня 2009 року, визнати за нею право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер 12 липня 20010 року. В судовому засіданні представник позивачки уточнені позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. В судове засідання представник відповідача не зявився, про часі і дату судового засідання повідомлений належним чином У відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивачки, вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 16 лютого 2005 року на підставі розпорядження Фонду комунальної власності міської ради № 476-р від 16 лютого 2005 року, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» видано свідоцтво про право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/4 частині за кожним. Відповідно довідки МБТІ № 1-15491 від 22 вересня 2011 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/4 частині за кожним. Проте, згідно свідоцтва про смерть, виданого відділом записів цивільного стану провінції Лунда-Сул, Скурімо, [PERSON] помер 31 жовтня 2000 року. Як вбачається з матеріалів справи позивачка, її чоловік та сини набули право власності на вказану квартиру в порядку приватизації. Порядок приватизації житла встановлено Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Приватизацією є відчуження квартир (одноквартирних будинків) державного житлового фонду на користь громадян України, які використовують житло на умовах найму. Відповідно до вимог ст.. 8 Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. За такого, розпорядження Фонду комунальної власності міської ради від 16 лютого 2005 року № 476-р та, видане на підставі нього свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] слід визнати частково недійсними в частині передачі у приватну спільну часткову власність [PERSON] 1/4 частини зазначеної квартири. Згідно ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, позов [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, 21 липня 2009 року помер чоловік позивачки - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS]. 12 липня 2010 року помер син позивачки [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS]. 3 лютого 2011 року [PERSON] звернулася до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON]. Постановою Другої Миколаївської державної нотаріальної контори від 3 лютого 2012 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, відповідно до якої після смерті 21 липня 2009 року [PERSON] на підставі заяви [PERSON] від 17 листопада 2009 року заведена спадкова справа. Згідно зазначеної спадкової справи, у померлого [PERSON] крім його дружини [PERSON] є двоє дітей, з яких [PERSON], який відмовився від прийняття спадщини, подавши про це відповідну заяву, та [PERSON], який з 2000 року вважався зниклим безвісти. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування підлягає задоволенню на підставі ст..1216, 1218, 1258, 1268-1270 ЦК України.

Outcome: approved