Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві вказує на те, що в січні 2005 року він через свого брата [PERSON] познайомився з [PERSON]. В ході знайомства останній повідомив, що займається дрібним бізнесом та попросив його надати йому в борг певну суму грошових коштів на нетривалий термін. 18 січня 2005 року він позичив відповідачу [PERSON] гроші в сумі 4000 доларів США, що за курсом Національного банку України, на 18 січня 2005 року, становило 21218 гривень. [PERSON], згідно з умовою позики, вищезазначену суму грошей в доларах США зобов'язався віддати через два місяці, тобто до 18 березня 2005 року. При цьому усно було оговорено, що за користування даною сумою грошей він зобов'язується сплатити йому проценти щомісячно в сумі 120 доларів США. Грошові кошти в сумі 4000 доларів США були передані [PERSON] в цей же день - 18 січня 2005 року. Після отримання позики відповідач перестав спілкуватися з ним та став уникати зустрічей. На вимогу повернути кошти повідомив, що коштів у нього немає і віддати він їх зможе після того як заробить. Після даної відповіді він змушений був звернутися до правоохоронних органів, які по даному факту порушили кримінальну справу. Позичені [PERSON] кошти так і не були йому повернуті. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просять стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу - 4000 доларів США, що по курсу НБУ, що складає 31920 гривень та проценти за користування грошима в сумі 5745 гривень 60 копійок, всього - 37665 гривень 60 копійок, моральну шкоду в сумі 7000 гривень, 2000 гривень витрат на послуги адвоката та судові витрати по оплаті судового збору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявивився про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заперечення проти позову не подав. Повідомлення про причини неявки відповідача у суд не надійшло. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що 18 січня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] фактично було укладено договір позики, що підтверджено розпискою написаною власноручно [PERSON] на суму 4000 доларів США. Згідно розписки [PERSON] позичив у [PERSON] 4000 доларів США, дану суму він зобовязувався повернути до 18.03.2005 року. Взяті на себе зобовязання відповідач не виконав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Згідно статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Факт отримання коштів в сумі 4000 доларів США підтверджується, як написаною власноручно [PERSON] і дослідженою в судовому засіданні розпискою на 4000 доларів США, так і дослідженим в судовому засіданні протоколу додаткового допиту від 27 листопада 2009 року [PERSON], який дав показання про те, що він 18 січня 2005 року позичив у [PERSON] 4000 доларів США. Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В обґрунтування позовних вимог про сплату суми боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми представником позивача подано розрахунок трьох процентів річних, який судом досліджений і визнаний обґрунтованим. Відповідно до ст. 192 ЦК України, основним платіжним засобом на території України є грошова одиниця - гривня. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконано в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином суд вважає, що стягнення боргу з відповідача належить проводити в національній валюті України. Станом на 04.01.2012 року офіційний курс НБУ гривні до долара США встановлено в розмірі 7,98 грн. Таким чином сума в гривневому еквіваленті що підлягає стягненню з відповідача складає (7,98 грн. х 4000 дол. США) = 31920 грн. Крім того, судом встановлено, що після порушення [PERSON] умов договору позики за заявою [PERSON] слідчим відділом Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області було порушено кримінальну справу № 1/956-05 за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, яка розслідувалась з 30.05.2005 року по 02.06.2011 року на протязі шести років. Оскільки судом встановлено, що слідчий СВ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області в діях [PERSON] вбачав ознаки злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, яка розслідувалась на потязі шести років, і [PERSON] по даній справі був визнаний потерпілим, суд вважає, що [PERSON] з поважних причин пропустив трьохрічний строк позовної давності, тому даний строк підлягає поновленню судом. Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 7000 гривень, суд вважає їх безпідставними. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується у випадках передбачених законодавством. Оскільки судом встановлено, що 18 січня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] фактично було укладено договір позики на суму 4000 доларів США, який не передбачав відшкодування моральної шкоди за невиконання зобовязань по поверненню позики, позовні вимоги позивача в цій частині є безпідставними. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, підлягають задоволенню позовні вимоги стосовно відшкодування судових витрат, а саме, витрат на ІТЗ судового процесу та витрат по сплаті судового збору. Стосовно позовних вимог про стягнення витрат на юридичну допомогу, суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки згідно ст. 79 ЦПК України до судових витрат, які підлягають стягненню на користь сторони на користь якої ухвалено рішення підлягають документально підтверджені витрати на правову допомогу. З досліджених в судовому засіданні договору - довіреності від 04.01.2012 року не вбачається, що даний документ підтверджує надання правової допомоги по даній справі. На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст. 192, 526, 530, 533, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved