Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-01 00:00:00

У серпні 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначала, що 02.09.2006 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації актів цивільного стану Запорізьким міським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції було зроблено актовий запис № 991. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [INFO]. Сімені стосунки між подружжям не склалися, оскільки відповідач протягом тривалого часу не приділяє уваги проблемам сімї, не цікавиться дружиною та дитиною, не забезпечує матеріальних благ сімї, у звязку з чим у липні 2012 року їх сімейні стосунки були повністю припинені. Посилаючись на те, що подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не формуємо, що свідчить про формальність шлюбу, а також не те, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з подружжя і примирення між ними не можливе, позивачка просила суд розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 02.09.2006 року Запорізьким міським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 991. У судове засідання сторони не зявились. Через канцелярію суду надали суду заяви в якій просять суд розглядати справу у їх відсутності без фіксації судового процесу технічними засобами. Позивачка на позові наполягає, відповідач позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З матеріалів справи вбачається, що 02.09.2006 року між сторонами по справі було укладено шлюб, який зареєстровано у Запорізькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 991. [PERSON] просила суд розірвати шлюб, посилаючись на погіршення сімейних стосунків, що призвели до фактичного припинення шлюбу, а також з інших обставин, що роблять неможливим їхнє подальше спільне проживання та збереження сім'ї. Згідно п. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені.

Outcome: approved