Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила зобовязати відповідача до виконання договірних зобовязань в натурі, шляхом визнання за нею права на орендне використання земельної ділянки до 21 червня 2012 року. В обґрунтування позову зазначено, що 06 грудня 2005 року між мною та [PERSON], яка в теперішній час змінила прізвище на [PERSON] було укладено договір оренди землі 040728000046, предметом якого є використання мною належної їй земельної ділянки з кадастровим номером 2325282000:07:002:0009 площею 4,51 гектари. Договір був зареєстрований у Токмацькому районному відділі Запорізької регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21 червня 2007 року за № 040728000046. Пунктом 8 Договору передбачено, що його укладено на п'ять років. Відповідно до ст. 18 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, в редакції станом на час укладення та набуття чинності договору оренди землі від 06 грудня 2005 року, право на оренду земельної ділянки виникало після укладення договору оренди і його державної реєстрації. При цьому частина третя вказаної ст. 125 прямо забороняла приступати до використання земельної ділянки до державної реєстрації відповідного права. В листопаді 2011 року позивачка виявила, що на належній відповідачці земельній ділянці, яка знаходиться в її орендному користуванні, без її відома проведено оранку. Після цього я звернулася до відповідачки з листом від 07 грудня 2011 року, в якому просила утриматися від порушень умов Договору. У відповідь Відповідачка надіслала мені лист від 14 грудня 2011 року, у якому фактично в односторонньому порядку відмовилася від виконання Договору у зв'язку із закінченням, на її думку, терміну дії Договору та висунула вимогу повернути їй земельну ділянку. Відповідно до п. 39 Договору розірвання його в односторонньому порядку не допускається. Слід відзначити, що 01 серпня 2011 року Відповідачка зверталася до мене із заявою про дострокове розірвання Договору, але тоді я відмовила їй в усній формі. Таким чином відповідачка в порушення ст. 525 ЦК України та п. 39 Договору в односторонньому порядку відмовляється від виконання договірних зобов'язань, що призводить до порушення прав позивача як орендаря за договором, у звязку з чим позивачка звернулася до суду. Не погодившись з позовом [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просила розірвати договір оренди землі, укладений між нею та відповідачкою. В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що вона має на праві власності земельну ділянку, розташовану на території Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області, площею 4,51 га за цільовим призначенням - веденні товарного сільськогосподарського виробництва, яка 06.12.2005 р. за договором оренди була передана в оренду [PERSON] строком на 5 років, тобто до 06.12.2010 року. Державна реєстрація вказаного договору відбулася 21.06.2007 року з вини орендаря, який навмисно не квапилася з належним оформленням договору з метою продовжити термін оренди, розуміючи що відповідно до земельного законодавства право оренди виникає з моменту державної реєстрації договору. Коли закінчився строк дії договору, в серпні 2011 року позивачка за зустрічним позовом звернулася до відповідача з проханням повернути земельну ділянку, з приводу чого відповідач не заперечувала, погодили порядок повернення земельної ділянки. Однак, на початку грудня 2011 року відповідач змінила свою думку, відмовилася повертати землю у зв'язку з чинністю договору та закінченням строку оренди в червні 2012 році. 14.12.2011 р. позивачка повторно звернулася з письмовою заявою до відповідача з вимогою повернути мені земельну ділянку на підставі закінчення строку дії договору оренди, однак заява була залишена без задоволення. Як на підставу для розірвання договору оренди землі [PERSON] посилається на невідповідність обумовленого договором розміру орендної плати встановленому законом мінімуму, а саме розмір орендної плати менший 3%, що передбачено Указом Президента від 19.08.2008 року № 725 В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав викладених у позові, просив суд його задовольнити; зустрічний позов [PERSON] не визнав, посилаючись на рекомендаційний характер Указу Президента на який посилається [PERSON] як на підставу розірвання договору оренди, просив суд відмовити у його задоволенні. В судовому засіданні представник [PERSON] позов [PERSON]М не визнав просив суд відмовити у його задоволенні; зустрічний позов [PERSON] підтримав просив суд його задовольнити, з підстав викладених у позові. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 06 грудня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди землі 040728000046, предметом якого є використання належної їй земельної ділянки з кадастровим номером 2325282000:07:002:0009 площею 4,51 гектари. Договір був зареєстрований у Токмацькому районному відділі Запорізької регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21 червня 2007 року за № 040728000046. Пунктом 8 Договору передбачено, що його укладено на п'ять років. Відповідно до ст. 18 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, в редакції станом на час укладення та набуття чинності договору оренди землі від 06 грудня 2005 року, право на оренду земельної ділянки виникало після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Таким чином, посилання відповідача [PERSON] на те, що термін дії договору сплив у 2010 року є необґрунтованими, оскільки державна реєстрація договору відбулася 21.06.2007 року, саме після 21.06.2007 року у сторін виникли права та обов'язки, передбачені Договором, в тому числі й стосовно строку оренди. Таким чином Договір набув чинності 21 червня 2007 року і діє п'ять років, тобто до 21 червня 2012 року. Відповідач [PERSON]М в порушення ст. 525 ЦК України та п. 39 Договору в односторонньому порядку відмовляється від виконання договірних зобов'язань, що підтверджується листом [PERSON] від 14.12.2011 р., і що призводить до порушення прав [PERSON]М як орендаря за Договором. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України порушені права підлягають судовому захисту. Враховуючи наведене позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Пунктом "д" ст. 141 Земельного кодексу України як підставу припинення права користування земельною ділянкою передбачено систематичну несплату орендної плати. Тобто, підставою для розірвання договору оренди землі повинні бути істотність порушень договору або ж систематичність несплати орендної плати. При цьому істотність порушень договору прямо ставиться в залежність від завдання таким порушенням шкоди іншій стороні договору. Відповідно до положень ст. ст. 22, 1166 ЦК України для висновку про завдання діями чи бездіяльністю шкоди необхідним є довести наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення в діянні іншої особи. При цьому саме особа, яка обґрунтовує свої вимоги твердженням про завдання порушенням договору іншою стороною шкоди його (позивача) правам та інтересам, повинна довести наявність складу цивільного правопорушення в діях іншої сторони. Позивачка за зустрічним позовом не обґрунтовує свої вимоги посиланням на положення ч. 2 ст. 651 ЦК України і не посилається на завдання порушенням умов договору шкоди її правам та інтересам. Посилання позивача [PERSON] на необхідність виплати орендної плати у розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки є необґрунтованими оскільки договір між сторонами укладено 21.06.2007 року у період дії Указу Президента від 02.02.2002 р. № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок те земельних частко (паїв)», яким був встановлений мінімальний розмір орендної плати у 1,5%, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки. Вказані вимоги Указу Президента в договорі виконані, що [PERSON] визнає у зустрічному позові. Указом Президента України № 725/2008 внесено зміни до Указу Президента України № 92/2002 та встановлено розмір орендної плати не менше 3% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки. Цей Указ набрав чинності з дня його опублікування і є обовязковим. В тексті Указу Президента № 725/2008 відсутнє посилання на те, що його дія розповсюджується на договори, укладені до набрання ним чинності, а тому змінити розмір орендної плати можливо лише за згодою сторін. Враховуючи наведене, у зустрічному позові [PERSON] слід відмовити

Outcome: approved