Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-20 00:00:00

В квітні 2012 року позивач звернувся до суду із позовом в якому зазначає, що з 29.01.1973 року він перебував у трудових відносинах з моторобудівним заводом м. Запоріжжя, на теперешній час АТ Мотор Січ. 19.12.1973 року з позивачем стався нещасний випадок на роботі, внаслідок чого позивач отримав травму лівого ока, за яким було складено акт форми Н-1 від 20.12.1973 року, з 1974 року позивачу було встановлено третю групу інвалідності, безстроково. З 1974 року перебуває на диспансерному обліку. В звязку з тим, що з отриманням трудового каліцтва було порушено нормальні життєві звязки позивача, позивач був позбавлений можливості нормально реалізовувати свої бажання, постійно відчуває головний біль, що призводить до того, що позивач не може вести нормальний образ життя, в звязку із чим просить суд стягнути на його користь з відповідача відшкодування моральної шкоди в розмірі 70\~000 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача за довіреністю в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з тих підстав, що позивачем на протязі 39 років з моменту отримання ним виробничої травми не було вчинено жодний дій спрямованих на відшкодування моральної шкоди, зазначаючи, що посилання позивача на те, що на вимогу щодо стягнення моральної шкоди не поширюється строк позовної давності є бузпідставними, просить суд застосувати строк позовної давності та в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений не обґрунтовано, задоволенню не підлягає на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як встановлено судом, 19.12.1973 року позивач отримав травму лівого ока внаслідок нещасного випадку на виробництві. Позивач звертаючись до суду із вимогою про стягнення на його користь моральної шкоди з підприємства посилається на той, факт, що каліцтво було отримано ним безпосередньо при виконанні його професійних обовязків, тобто є таким що витікає з трудових правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що 19.12.1973 року з позивачем відпувся нещасний випадок на виробництві, про що надано копію акту про нещасний випадок на виробництві від 20.12.1973 року. Згідно наданої суду копії висновку МСЕК від 16.04.2008 року позивачу було встановлено 50 відсотків втрати працездатності, з яких 45 відсотків по зору, 5 відсотків по травмі лівого передпліччя, встановлено третю групу інвалідності , безстроково. Згідно ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. За таких обставин суд приходить до висновку про те що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення із позовною заявою про відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення прав працівника неправомірними діями власника або уповноваженого ним органу підприємства, позивачем не було наведено доказів на підтвердження поважності пропуску строку позовної давності. Заявлена позивачем вимога про стягнення моральної шкоди заявлена з пропуском позовної давності, тому суд приходиться до висновку про необхідність вимоги про стягнення моральної шкоди залишити без задоволення. За змістом ст.. 88 ч. 2 ЦПК України Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, в звязку із чим суд приходить до висновку про необхідність компенсувати витрати за рахунок держави. На підставі ст.ст. 2, 3, 10, 11, 57, 60, 88, 208-209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 233, 237-1 КЗпП суд -

Outcome: dismissed