Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-13 00:00:00

У серпні 2012 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 29 вересня 2011 року в м. Дніпропетровську відповідач, керуючи автомобілем ГАЗ 2705, державний номерний знак [NUMBER], порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем ЗАЗ 110377-40, державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON]. Данні обставини встановлені та підтверджуються постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2011 року відповідно до якої винним за вказане правопорушення визнано відповідача. Між позивачем та [PERSON] було укладено договір страхування наземного транспорту №202.10.2047765 від 15 грудня 2010 року, відповідно до якого автомобіль ЗАЗ 110377-40, державний номерний знак [NUMBER], що внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної події зазнав механічних пошкоджень, був застрахований від ризику автоаварії. На умовах договору страхування позивачем було сплачено [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 19 724 грн. 77 коп. Таким чином, до позивача, відповідно до діючого законодавства, після виплати страхового відшкодування, перейшло право вимоги до винної особи відповідача, у розмірі фактичних затрат, пов'язаних із відшкодуванням збитків страхувальнику за вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на їх користь суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 19 724 грн. 77 коп., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 715 грн. 00 коп., а також судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, до суду надійшла телеграма про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи не зявився, причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою представника позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 29 вересня 2011 року в м. Дніпропетровську відповідач, керуючи автомобілем ГАЗ 2705, державний номерний знак [NUMBER], порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем ЗАЗ 110377-40, державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], про що складена довідка ДАІ. Данні обставини встановлені та підтверджуються постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2011 року відповідно до якої винним за вказане правопорушення визнано відповідача. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справах, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сила, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Автомобіль ЗАЗ 110377-40, державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], що внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної події зазнав механічних пошкоджень, застраховано у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Експрес Страхування», на підставі договору страхування наземного транспорту № 202.10.2047765 від 15 грудня 2010 року укладеного з [PERSON]. Згідно умов договору страхування, звіту авто товарознавчого дослідження № 17-10-11 від 26 жовтня 2011 року позивач здійснив виплату страхових відшкодувань страхувальнику на загальну суму 19 724,77 грн. Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Ст.ст. 1187, 1188 ЦК України та розясненнями наданими в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року (з послідуючими змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців підвищеної небезпеки з вини іншого - відшкодовується винним. Таким чином, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування за Договором, в межах сплаченої суми в розмірі 19 724 грн. 77 коп., перейшло право вимоги, яке [PERSON] на підставі ст.ст. 1187, 1188, ЦК України, мав до відповідача. Дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 214,60 грн. та 107,30 грн. та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 715 грн. 00 коп.

Outcome: approved