Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду з позовом до ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля ВСП Шахтоуправління Добропільське про відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 15.10.2012 року відповідач був замінений на належного відповідача по справі Державне підприємство Добропіллявугілля. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав , що він з 1977 року по 2008 рік перебував у трудових відносинах з відповідачем , працюючи на різних посадах в підземних умовах праці. За час роботи на вугільному підприємстві отримав професійне захворювання: хронічно вертеброгенна попереко-крестцова радикулопатія з убольовим синдромом, у звязку з чим підприємством було видано акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 30.07.2008 року. Згідно довідок МСЕК №015037 та №174018 від 12.08.2008 року , йому встановлено 50% втрати професійної працездатності за наслідками професійного захворювання та визнано інвалідом 3-ї групи безстроково. Після встановлення йому втрати професійної працездатності він з усіма необхідними документами звернувся до відділення виконавчої дирекції ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропіллі для відшкодування матеріальної шкоди, де йому були призначені страхові виплати, а саме: одноразова допомога і щомісячні регресні виплати. Він вважає, що внаслідок отриманого професійного захворювання йому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоровя призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоровя, на безпечну працю. У звязку з захворюванням цілком порушена його нормальна життєдіяльність, він тривалий час знаходився на лікуванні. Він не може виконувати певні роботи у побуті, вся важка праця лягла на плечі рідних. Дуже втомлюється після навіть нетривалої ходьби, рухів. Крім того, він змушений був перейти на іншу роботу за станом здоровя. Йому приходиться фізично і морально пристосовуватися до життя з урахуванням його фізичних обмежень. У судовому засіданні представник позивача, діюча на підставі свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю та витягу договору про надання правової допомоги повністю підтримала позовні вимоги , просить суд стягнути з відповідача ДП Добропіллявугілля в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь позивача 50000 гривень виходячи з того, що він має серйозні порушення здоровя зі стійким розладом функцій організму, обумовленим наслідками професійного захворювання, які призводять до обмеження життєдіяльності, моральним стражданням, втраті нормальних життєвих звязків. Представник відповідача , діючий на підставі довіреності, позов не визнав, вважає , що згідно зі ст. 153 КЗпПУ в ДП Добропіллявугіллястворені безпечні і нешкідливі умови праці, а умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, інших засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови відповідають вимогам нормативних актів про охорону праці. Крім того вважає, що обовязок по встановленню факту спричинення моральної шкоди заподіяну працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя , повязанним з виконанням ним трудових обовязків покладено на МСЕК. Що стосується спричинення моральної шкоди, то позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обгрунтовані і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 1977 року по 2008 рік перебував у трудових відносинах з відповідачем , працюючи на різних посадах в підземних умовах праці. За час роботи на вугільному підприємстві отримав професійне захворювання: хронічно вертеброгенна попереко-крестцова радикулопатія з убольовим синдромом, у звязку з чим підприємством було видано акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 30.07.2008 року. Згідно довідок МСЕК №015037 та №174018 від 12.08.2008 року , йому встановлено 50% втрати професійної працездатності за наслідками професійного захворювання та визнано інвалідом 3-ї групи безстроково. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 13 Закону України Про охорону праціпередбачено, що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. У судовому засіданні встановлено, що шкоду здоровю [PERSON] заподіяно з вини ДП Добропіллявугілля, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання, невиконанням обовязків відповідальних працівників підприємства щодо нагляду за охороною праці, низьким рівнем механізації допоміжних процесів. Крім того, у п.16 та 17 акту вказано, що причиною захворювання є умови виробництва та порушення власником діючого законодавства. Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди(із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 5 від 25.05.2001 року) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як вбачається із рішення Конституційного суду від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 по справі № 1-32/2008, право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст. 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З врахуванням викладеного, суд вважає підставними та обґрунтованими вимоги [PERSON] до ДП Добропіллявугілляпро відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок отримання професійного захворювання на виробництві позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоровя призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоровя, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя, вимагають від [PERSON] додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. Дані обставини знайшли своє підтвердження в поясненнях представника позивача, матеріалах справи, дослідженими та проаналізованими у ході судового розгляду. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить з розміру позовних вимог, ступеню втрати професійної працездатності, порушення нормального укладу життя, характеру та ступеня моральних страждань, а також розумності та справедливості, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню і стягненню з ДП Добропіллявугілля на користь [PERSON] 15000 грн. В інший частині позовних вимог слід відмовити. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір 107,30 грн.

Outcome: partial