Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просить стягнути з відповідача суму відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 47341,68 гривень та суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000, 00 гривень завданих внаслідок злочину. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги та пояснила, 04 грудня 2010 року близько 16 год. 45 хвилин відповідач керуючи автомобілем Фольксваген пасат, державний реєстраційний номер [NUMBER], на автошляху Харків Сімферополь- Алушта-Ялта у місті Мерефа Харківського району Харківської області вчинив дорожньо транспортну пригоду, в результаті якої позивачу спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. За фактом ДТП у відношенні відповідача було порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 286 КК України. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2011 року до відповідача застосовано акт амністії. В результаті дій відповідача позивачу були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, на лікування яких було витрачено 2271,53 грн. в тому числі 76,20 гривень у лікарняному закладі «Обласна клінічна лікарня центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». Витрати на бензин для отримання медичної допомоги склали 804,75 грн. В наслідок дій відповідача було пошкоджено автомобіль [PERSON], державний реєстраційний номер [NUMBER], відновлювальний ремонт якого відповідно до висновку авто товарознавчої експертизи склав 91945,20 грн., з яких 48056,00 відшкодовано страховою компанією, а решту у розмірі 43889,00 грн. сплачено самим позивачем. Також позивач сплачувала послуги штраф майданчика у розмірі 300,00 грн. Крім того, позивачу спричинена моральна шкода, оскільки відповідач не відшкодував спричинену шкоду, а позивач внаслідок пережитої дорожньо-транспортної події та отриманих тілесних ушкоджень понесла великі особисті страждання, та переживання за своїх близьких мати та племінницю, які також знаходились у автомобілі під час ДТП, крім того, вона була позбавлена можливості користуватися своїм автомобілем. За вказаних обставин позивач звернулася до суду з позовом. Відповідач у судове засідання вдруге не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав суду заяву в якій просив відкласти розгляд справи за станом його здоровя, проте доказів на підтвердження вказаних обставин не надав, тому суд визнав причину неявки відповідача не поважною та ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідача. Суд заслухавши позивача, дослідивши надані суду докази встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що постановою Харківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2011 року кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України провадженням закрито у відповідності до Закону України «Про амністію» від 08 липня 2011 року, цивільні позови [PERSON] та [PERSON] залишені без розгляду. При огляді матеріалів кримінальної справи № 2034/1-735/11 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, встановлено: за фактом дорожно- транспортної події, що відбулася 04 грудня 2010 року на 29 км. автошляху Харків Сімферополь- Алушта-Ялта у місті Мерефа Харківського району Харківської області за участі позивача, яка керувала автомобілем [PERSON], державний реєстраційний номер [NUMBER] та відповідача, який керував автомобілем Фольксваген пасат, державний реєстраційний номер [NUMBER] і в наслідок якої, позивач отримала тілесні ушкодження постановою слідчого від 13 грудня 2010 року порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 286 КК України (а.с.1); постановою слідчого від 28 січня 2011 року порушено кримінальну справу у відношення [PERSON] за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України(а.с.165); постановою слідчого від 27 січня 2011 року позивача визнано потерпілою по кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України (а.с.138); відповідно до висновку експерта № 8-ОКБ/11 проведеної в період з 17.01.2011 року по 26.01.2011 року у звязку з дорожньо-транспортною подією від 04 грудня 2010 року у [PERSON] [PERSON] мали місце наступні тілесні ушкодження: закрита травма грудної клітини у вигляді крововиливів на грудях та непроникливого бокового відрізку 3-го лівого ребра, крововиливи в області проекції колінних суглобів, що кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, при цьому обєктивні дані на користь вказаних у наданих медичних документах клінічних діагнозів: забиття голови, шійно - грудного відділу хребта та передньої черевної стінки відсутні (а.с.102-106); відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ІІА001132 від 07 квітня 2007 року власником автомобіля [PERSON], державний реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований [PERSON] (а.с.23); [PERSON] надав позивачу нотаріально посвідчену довіреність бути його представником з питань, повязаних з користуванням та експлуатацією належного йому автомобіля [PERSON], державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.24); відповідно до висновку судової авто товарознавчої експертизи № 11503 від 26 січня 2011 року сума матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля [PERSON], державний реєстраційний номер [NUMBER] в результаті події ДТП від 04.12.2010 року складає 91945,20 грн. (а.с.71-75); відповідно до довідки Комунального закладу охорони здоровя «Обласна клінічна лікарня центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 05/300 від 21 січня 2011 року втрати на лікування [PERSON] склали 834,75 грн. (а.с.132-133); товарні чеки про придбання ліків та квитанції про оплату послуг (а.с. 209-212). За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у звязку з ушкодженням здоровя; у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, судом встановлено, що у відношенні відповідача було порушено кримінальну справу за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та застосовано акт амністії. В результаті дій відповідача позивачу були спричинені тілесні ушкодження середньо тяжкості, що спричинило позивачу фізичний біль та страждання, вплинуло на її фізичний стан здоровя. У звязку з спричиненням тілесних ушкоджень позивач проходила курс лікування, що порушило звичайний життєвий ритм і як наслідок спричинило моральні страждання, тому суд вважає що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яка на засадах розумності, виваженості та справедливості, складає дві тисячі гривень і позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. При цьому суд враховує, що хоча позивач і отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, проте тяжких наслідків на кшталт: втрата органу, встановлення інвалідності на інше, вказані тілесні ушкодження не спричинили. Крім того, позивач не є власником автомобіля, тому відсутні підстави для стягнення суми моральної шкоди у звязку із пошкодженням автомобіля. В частині відшкодування матеріальної шкоди суд приходить до наступного. Позивач не надала доказів які б підтвердили, що ліки та медичні засоби вказані у товарних чеках придбані позивачем за призначенням лікарів і саме для відновлення здоровя у звязку з ушкодженнями отриманими внаслідок дій відповідача, також не надала доказів про оплату нею грошової суми у розмірі 76,20 грн., що у довідці - калькуляції витрат на лікування вказана як особисті витрати, тому суд відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача грошових сум у розмірі 2271,53 грн. і 76,20 грн., при цьому враховує, що з наданої лікарняним закладом довідки, що міститься в матеріалах кримінальної справи встановлено, що курс лікування, в тому числі медичні обстеження, позивач отримала у медичному закладі і це є витратами цього лікарняного закладу. До того, суд звертає увагу на те, що відповідно до висновку експерта № 8-ОКБ/11 наявність у позивача клінічних діагнозів: забиття голови, шійно - грудного відділу хребта та передньої черевної стінки не підтвердились. Також, суд відмовляє в стягненні суми витрат на бензин для поїздок для отримання медичної допомоги у розмірі 804,75 грн. і стягненні суми вартості зберігання автомобіля на штраф майданчику у розмірі 300,00 грн., оскільки позивачем не надано доказів, які б підтвердили сам факт таких поїздок, розрахунок вартості поїздок та чек про оплату позивачем вартості поїздки, не надано доказів про те що машина перебувала саме на штрафмайдачику, оскільки відповідно до квитанції № 1 від 15.01.2011 року, виданої фізичною особою - приватними підприємцем [PERSON] оплаті у розмірі 300,00 грн. підлягає послуга паркування, крім того, оплата такої послуги позивачем не підтверджена фіскальними документами, тому суд відмовляє позивачу в задоволенні вказаних вимог за їх недоведеністю. Не підлягає задоволенню також вимога позивача про стягнення суми вартості ремонту автомобіля у розмірі 43889,00 грн., оскільки позивач не надала доказів про те, що вона здійснила оплату ремонту автомобіля у вказаному розмірі, при цьому у судовому засіданні визнала про відсутність у неї таких доказів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню в частині відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі дві тисячі гривень, а в задоволенні іншої частини позовних вимог позивачу відмовити за недоведеністю. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути на користь держави з відповідача.

Outcome: partial