Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 02.06.2006 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] Сумісне життя з відповідачем не склалось, оскільки останній почав вживати алкоголь, вчиняв сварки та бійки, під час яких завдавав їй тілесні ушкодження. В вересні 2011 року вона припинила подружні стосунки з відповідачем. З того часу спільне господарство з ним не ведеться. Збереження шлюбу та подальше сумісне проживання з відповідачем не можливе, не відповідає її інтересам та інтересам їх дитини. Домовленостей щодо місця проживання дитини між ними не досягнуто. 02.10.2011 року відповідач забрав сина до себе та відмовлявся повертати. В звязку з чим, вона вимушена була звертатись до міліції та за їх допомогою повертати дитину. На підставі цього, просила розірвати шлюб з відповідачем та залишити сина на її утриманні та проживанні з нею. В судовому засіданні позивачка підтримала позовну заяву та просила задовольнити останню. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. З урахуванням положень ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України та думки позивачки, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, судом було ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 02.06.2006 року Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №131 (а.с.5). Від шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с.6), який на теперішній час мешкає з позивачкою за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Автодорожня,28 (а.с.4). Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Як зазначила позивачка фактично шлюбні відносини з відповідачем припинені в вересні 2011 року. З цього часу вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає подальше спільне проживання та примирення з відповідачем неможливими. З урахуванням зазначених вище положень закону, враховуючи, що сторони фактично припинили подружні стосунки в вересні 2011 року, з цього часу проживають окремо, спільного господарство не ведуть, примирення між ними за цей час не відбулось, суд вважає, що подальше життя та збереження шлюбу є неможливим, протирічить інтересам позивачки, а тому позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка в судовому засіданні зазначила про бажання залишити прізвище [PERSON]. Що стосується позовних вимог про залишення дитини на її утриманні та проживанні з нею, то в цій частині в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як встановлено судом та вбачається з довідки з місця проживання, на теперішній час дитина проживає разом з позивачкою. Посилаючись на наявність спору з відповідачем щодо місця проживання дитини, позивачка будь-яких доказів на підтвердження цього у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України не надала. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині заявлені [PERSON] передчасно, за відсутності даних щодо наявності спору з відповідачем та порушення або оспорювання її прав, а тому в задоволенні позову в цій частині позивачці слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 107 грн. 30 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial