Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-12 00:00:00

23 лютого 2012 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів, в якому просили усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], яка знаходиться у їх спільній частковій власності, шляхом виселення відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення та зняти відповідачів з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що відповідачі є колишніми членами сімї одного зі співвласників квартири - [PERSON]. Шлюб між ними розірвано в 2010 році, з тих пір [PERSON] в квартирі не проживає, оскільки не може приживати в одній кімнаті з колишньою дружиною. Позивач [PERSON] та представники [PERSON] у судовому засідання підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Суду пояснили, що на теперішній час [PERSON] та [PERSON] як люди похилого віку проживають в різних кімнатах, третя кімната, яку займають відповідачі, потрібна для проживання іншого співвласника квартири - їх сина [PERSON], який потребує житла і має намір вселитися зі своєю дружиною для того, щоб допомагати батькам. [PERSON] подарував свою частку квартири батькові і відповідачі вже не є членами сім'ї власника квартири. Між [PERSON] і [PERSON] та відповідачами склалися неприязнені відносини, протягом 2011 року їх неодноразово попереджали, що вони повинні погасити борг за комунальні послуги, а також підшукати собі нове житло. Але в добровільному порядку відповідачі виселитися та знятися з реєстраційного обліку не бажають. Відповідачі та їх представник у судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на законність свого вселення та прописки в спірній квартирі за згодою всіх співвласників. На теперішній час вони отримують мінімальну заробітну плату , ніякого іншого житла не мають, не мають і можливості придбати або наймати власне житло. Вони проживають у найменшій кімнаті, правил співжиття не порушують, перешкод іншим співвласникам у користуванні квартирою не чинять, а у [PERSON] є інше житло і проживання у спірній квартирі він не потребує. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 13.04.1978 р. [PERSON] на смію, яка складалася з чотирьох осіб (дружина [PERSON] та сини [PERSON], та [PERSON].) отримав квартиру [ADDRESS]. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 06.01.1999 р. , вказана квартира передана у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 13 частці кожному. 24 грудня 1999 року відповідачка уклала шлюб з [PERSON]. Згідно Довідки про склад сімї, у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON], його дружина [PERSON] , син [PERSON], відповідачка [PERSON] -з 14.06.2001 р. та її син [PERSON], з 07.04.2005 року. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.10.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до Довідки КП ММБТІ від 21.06.2012 року за відповідачами власність на нерухоме майно не зареєстрована. 08 жовтня 2011 року [PERSON] подарувала [PERSON] 13 частку квартири [ADDRESS]. 27 липня 2012 року [PERSON] подарував [PERSON] 13 частку квартири [ADDRESS]. Згідно Довідки про склад сімї від 12.09.2012 р., у трикімнатній квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], його дружина [PERSON], син [PERSON], донька [PERSON], онука [PERSON] Згідно Довідки про склад сімї , у спірній квартирі зареєстровані [PERSON], його дружина [PERSON] , син [PERSON], відповідачка [PERSON] -з 14.06.2001 р. та її син [PERSON], з 07.04.2005 року. Відповідно до технічного паспорту на вказану квартиру та пояснень сторін, в квартирі є дві ізольовані житлові кімнати, площею 12, 9 кв.м. ( займають відповідачі), площею 17,2 кв.м. (займає [PERSON].), та одна прохідна житлова кімната, площею 17, 4 кв.м., яку займає [PERSON] 12 березня 2011 року та 06 травня 2011 року на адресу відповідачки всіма співвласниками квартири надсилалися вимоги про необхідність сплати заборгованість по комунальним послугам та попередження про необхідність тієї частини квартири, яку вона займає, для проживання власнику квартири [PERSON] і необхідність в зв'язку з цим підшукати собі нове житло протягом трьох місяців і наступне розірвання договору найму. Так, судом встановлено, що відповідачі набули право користування житловим приміщенням, як члени сім'ї попереднього власника -[PERSON], ніякого договору найму житлового приміщення між власниками квартири та відповідачами укладено не було. Відповідно до ст. 41 Конституції України та 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. ст. 150, 155 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком (квартирою). Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У випадку порушення його прав, не пов'язаного з позбавленням права власності, власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні. В разі, коли такі перешкоди полягають у неправомірному користуванні житлом власника, або іншим належним йому приміщенням для цілей проживання, останній вправі, відповідно до положень житлового законодавства, вимагати виселення із належного йому приміщення. Отже, зі змісту наведених норм законів, випливає, що [PERSON] та [PERSON] , які в установленому законом порядку набули право власності на спірну квартиру, мають право вимагати усунення перешкод та виселення з цього приміщення членів сім'ї попереднього власника, в якості яких і проживають в спірній квартирі відповідачі і порушують їх права та законні інтереси, як власників на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Суд вважає, що позивачі довели суду свою потребу у користуванні займаним відповідачами житловим приміщенням для власного проживання, а саме створення дорослими дітьми [PERSON] власних сімей і необхідністю проживати разом з пристарілими батьками для надання їм допомоги у побуті (згідно медичної довідки від 12.09.2012 року [PERSON] перенесла оперативне втручання). Також суд виходить з того, що будь-яких доказів про те, що між позивачами як наймодавцями, та відповідачами, як наймачами, було укладено договір найму на невизначений строк, як того вимагають положення ст. ст. 810, 811 ЦК України, матеріали справи не містять. За такого, відповідачі не набули самостійного права користування житлом, яке належить іншій особі, а тому мають статус тимчасових мешканців. Правовий статус тимчасових мешканців жилих приміщень не залежить від виду житлового фонду, а тому до спірних правовідносин можуть застосовуватись за аналогією закону норми права, які регулюють подібні за змістом житлові правовідносини, а саме ст. 98 ЖК України. Таким чином, відповідачі, як тимчасові мешканці житлового приміщення, яке належить позивачу, підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення, відповідно до ст. 98 ЖК України. Вирішення спору за правилами ст. 98 ЖК України не є виходом за межі позову, оскільки підставами позову є фактичні обставини, які зазначає позивач, а не норма, на яку він посилається. При цьому суд не може прийняти до уваги заперечення відповідачів про те, що вони через низькі заробітки не можуть придбати собі власне житло чи винаймати житлове приміщення, оскільки вони не мають правового значення. Що стосується позовних вимог [PERSON], то оскільки він на час вирішення справи втратив право власності на частку в спірній квартирі у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Вимоги позивачів щодо зняття з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають, оскільки є зайвими. Так, зняття особи з реєстраційного обліку є адміністративними повноваженнями відповідного державного органу, які встановлені Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Також, на підставі ст.. 217 ЦПК України, суд враховуючи обставини справи, вважає за можливе надати відстрочку виконання рішення строком на три місяці для надання відповідачам можливості підшукати собі інше житло. На підставі викладеного,

Outcome: partial