Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування заборгованості за договорами позики в якій зазначив, що у звязку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань щодо повернення йому в строк до 15.08.2009 року та 01.11.2009 року боргу, просив стягнути з останнього на його користь в рахунок відшкодування заборгованості 534864 грн. та понесені ним судові витрати в сумі 3219 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити, вважає, що строк звернення до суду з вимогою про відшкодування заборгованості за договором позики, укладеного з відповідачем [PERSON] 15 травня 2009 року не пропустив, оскільки неодноразово звертався до останнього з вимогою повернути борг, але відповідач постійно запевняв, що поверне борг, встановлював нові строки повернення посилаючись на неврожай і останній раз коли звернувся до відповідача, а саме в вересні 2012 року, останній повідомив, що відшкодовувати нічого не збирається, оскільки борг повністю відшкодував. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що дійсно в травні 2009 року взяв у позивача позику в розмірі 75 тис. грн., які мав повернути до 15.08.2009 року, позивачем предявлено вимогу про стягнення зазначеного боргу лише 08.10.2012 року, а мав право звернутися лише до 16.09.2012 року, тобто на момент звернення до суду строк позовної давності закінчився, тому просив в задоволенні вимоги щодо стягнення 75 000 грн. заборгованості та відповідно і нарахованих розмірів індексу інфляції на вказану суму, а також 3% річних, відмовити. Позовні вимоги за договором позики, укладеного з позивачем 09 листопада 2008 року не визнав і посилаючись на те, що грошові зобовязання виконав в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Матеріалами справи встановлено, що 09 листопада 2008 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] надав [PERSON] позику у розмірі 44 тис. дол. США., а [PERSON] зобовязувався прийняти позику та повернути вказану суму позики у визначений договором строк до 01 листопада 2009 року. Розпискою від 09 листопада 2008 року наданою відповідачем [PERSON] підтверджується фактичне одержання останнім суми позики в розмірі 44 тис. дол. США. Крім того, 15 травня 2009 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики грошей, відповідно до якого [PERSON] надав [PERSON] позику у сумі 75 тис. грн., а останній зобовязувався повернути вказану суму позики у визначений договором строк до 15 серпня 2009 року. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором, але відповідач [PERSON] свої зобовязання не виконав і у зазначений термін грошові кошти не повернув. За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В силу ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За договором позики, укладеного 09 листопада 2008 року, відповідач [PERSON] отримав від позикодавця 44 000 доларів США, що еквівалентно 351692 грн. (відповідно курсу НБУ на 01.10.2012 року 7,993 грн. за 1 дол. США). На день звернення позивачем до суду за захистом своїх прав відповідачем [PERSON] сума позики не відшкодована і прострочено тридцять пять місяців, тому розмір встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобовязань, виходячи з суми основної позики, становить 56622 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми становить 30785 грн. За договором позики, укладеного 15 травня 2009 року, відповідач [PERSON] отримав від позикодавця 75 тис. грн. На день звернення позивачем до суду за захистом своїх прав відповідачем [PERSON] сума позики не відшкодована і прострочено тридцять сім місяців, тому розмір встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобовязань, виходячи з суми основної позики, становить 13725 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми становить 7040 грн. Згідно до вимог п. 4 ст. 611, ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідач в порушення умов договорів позики не виконав взяті на себе зобов'язання, тому відповідно до розрахунку заборгованості, відповідно договору позики від 09.11.2008 року сума заборгованості складає 439099 грн. у тому числі: 351692 грн. основного боргу, 56622 грн. витрат від інфляції, 30785 грн. - 3% річних від простроченої суми та відповідно договору позики від 15 травня 2009 року сума заборгованості складає 95765 грн. у тому числі: 75 тис. грн. основного боргу, 13725 грн. витрат від інфляції, 7040 грн. - 3% річних від простроченої суми. За таких обставин, суд приходе до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Посилання відповідача [PERSON] на розписку від 02.11.2010 року за якою дружина позивача [PERSON] отримала від нього грошові кошти в сумі 160 тис. грн. за розпискою її чоловіка [PERSON], не може розцінюватись судом в якості доказу щодо виконання грошових зобовязань відповідачем за договорами позики, так як зміст вказаної розписки не свідчить про те, що позивач [PERSON] підтвердив виконання відповідачем взятих на себе зобовязань щодо повернення грошових коштів за розписками від 09.11.2008 року та від 15 травня 2009 року. Показання свідка [PERSON] про передачу відповідачем грошових коштів в рахунок відшкодування заборгованості по договорам позики не можуть бути належним доказом виконання відповідачем грошових зобовязань, а тому і підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Інших доказів на підтвердження виконання позикових зобовязань відповідач [PERSON] не надав. Доводи відповідача [PERSON] щодо пропуску позивачем строків звернення суду за захистом порушеного права суд вважає безпідставними виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що строк повернення позики відповідачем [PERSON] за розпискою від 15 травня 2009 року закінчувався 15 серпня 2012 року. Позивач [PERSON] після закінчення зазначеного строку неодноразово звертався до відповідача з вимогою щодо виконання грошового зобовязання, на що останній обіцяв виконати ці зобовязання з зазначенням нових строків і останній раз на звернення позивача в вересні 2012 року відповідач заявив, що не має наміру взагалі повертати грошові кошти з посиланням на повне відшкодування боргу. За таких обставин, суд вважає, що порушене права позивача підлягає захисту з останньої дати відмови відповідача щодо виконання своїх грошових зобовязань. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати, понесені ним у зв'язку з розглядом справи в розмірі 3219 гри.

Outcome: approved