Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-10 00:00:00

01 березня 2012 року представник позивача звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” про витребування майна з чужого незаконного володіння (а. с. 2-6). У позовній заяві та у судовому засіданні представник позивача посилався на те, що між відповідачем та батьком позивача, [PERSON], який помер 29 жовтня 2009 року, було укладено депозитні договори. Позивач успадкував за законом право на грошові вклади після смерті батька, тому він звернувся до відповідача з заявою про видачу коштів за цими депозитними договорами, проте відповідач надав кошти без нарахованих відсотків, у зв’язку з чим позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на його користь грошові вклади з належними відсотками і усіма видами компенсацій в сумі 65 819, 63 грн. та 10 000 грн. моральної компенсації (а. с. 2-6). Представник позивача у судовому засіданні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволені. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та відповідачем було укладено наступні договори банківського вкладу: № SAMDN18000004973497, за умовами якого вкладник строком до 16.12.2009 зобов'язувався поповнювати депозит шляхом внесення грошових коштів у розмірі 1 299,00 грн. щомісяця, а банк мав повернути внески разом із нарахованими на суму вкладу відсотками із розрахунку 14,5% річних; № SAMDN25000706560933, за умовам якого вкладник передав банку вклад в сумі 163 575,33 грн. строком до 31.10.2009 включно, а відповідач мав повернути йому суму вкладу разом із відсотками, виходячи із розрахунку 21% річних; № SAMDN25000707805669, за умовами якого вкладник передав банку вклад в сумі 250 000,00 грн. строком до 01.01.2010 включно, а відповідач мав повернути йому суму вкладу разом із відсотками, виходячи із розрахунку 21% річних; № SAMDN25000707805787, за умовами якого вкладник передав банку вклад в сумі 250 000,00 грн. строком до 01.01.2010 включно, а останній мав повернути йому суму вкладу разом із відсотками, виходячи із розрахунку 21% річних; № SAMDN25000707805934, за умовами якого [PERSON] передав відповідачу вклад в сумі 250 000,00 гри. строком до 01.01.2010 р. включно, а останній мав повернути йому суму вкладу разом із відсотками, виходячи із розрахунку 21% річних. Зазначені обставини підтверджуються копіями вказаних договорів (а. с. 8-12). Встановлено, що [PERSON] помер 29 жовтня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 13). Також було встановлено, що позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №2449 (а. с. 14). У судовому засіданні встановлено, що майно, на яке було видане це свідоцтво, складалося з депозитних грошових внесків спадкодавця до ПАТ КБ “Приватбанк” з належними йому відсотками та усіма видами компенсацій, а також залишків коштів на карткових рахунках спадкодавця, на загальну суму 868 957 грн., що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Звернувшись до відповідача з метою отримання успадкованих коштів, позивач фактично отримав лише 803 137, 37 грн., що підтверджується копіями відповідних квитанцій, наявних в матеріалах справи (а.с. 15). Також було встановлено, що різниця між зазначеними сумами у розмірі 65 819, 63 грн. утворилася у зв’язку з тим, що відповідач продовжував нараховувати проценти на депозитні внески [PERSON] після смерті останнього, оскільки не був повідомлений про таку обставину. У подальшому відповідачем був здійснений перерахунок шляхом виключення з сум, що належали до виплати спадкоємцям, депозитних процентів за період після смерті вкладника. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов’язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов’язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Виходячи з наведеного, спадкування позивачем після смерті його батька [PERSON] тягне не заміну сторони за депозитними договорами, укладеними між спадкодавцем та відповідачем, та продовження їх виконання з нарахуванням процентів, а перехід до позивача права вимоги до відповідача в тому обсязі, який мав спадкодавець на час смерті, в тому числі в частині процентів, нарахованих до цього часу. За таких обставин вимоги щодо стягнення процентів за наступний період після смерті спадкодавця не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Вирішуючи вимоги позивача стосовно стягнення на його користь моральної шкоди суд вважає за необхідне відмовити позивачу у даній частині пред’явлення позову з наступних підстав. Ст. 1167 ЦПК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В позовній заяві та під час судового розгляду представником позивача не було надано належних доказів наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у задоволенні позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, судові витрати по даній цивільній справі позивачеві не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed