Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-02 00:00:00

10.10.2012 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль та зняття з нього арешту. В судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги та просив також визнати довіреність удаваним правочином та визнати, що між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобіля. В обґрунтування позову зазначає, що 12.01.2012 року він придбав у відповідача [PERSON] автомобіль марки DAEWOO Lanos TF69Y, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], шасі (кузов, рама) № SUPTF69YD5W256867, за 5000 доларів США на підтвердження чого відповідач [PERSON] надав йому розписку та довіреність на продаж зазначеного автомобіля. Позивач посилаючись на те, що оскільки під оформленою довіреністю на автомобіль фактично відбувся договір купівлі-продажу автомобіля, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Заяв про розгляд справи у його відсутності суду не надав, заперечень не надіслав. Позивач не заперечував проти розгляду справи без участі відповідача з винесенням заочного рішення у справі. У судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просив залучити відділ державної виконавчої служби Березанського міського управління юстиції у Київській області у якості відповідача, оскільки він предявив вимоги до них. Представник відповідача ВДВС в судове засідання не зявився про місце і час слухання справи повідомлений належним. Надіслав заперечення на позов. Третя особа [PERSON] не заперечив проти задоволення позовних вимог. Крім цього, судом було ухвалено залучити у якості третьої особи кредитну спілку «Оберіг». Однак, представник КС «Оберіг» у судове засідання повторно не зявився. Суд ухвалив проводити судове засідання без участі представника третьої особи КС «Оберіг». Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ Вислухавши пояснення позивача [PERSON], третьої особи [PERSON], свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» визначено, що за удаваним право чином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] 12.01.2012 року гроші у сумі 5000 доларів США. за проданий автомобіль DAEWOO Lanos TF69Y, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], шасі (кузов, рама) № SUPTF69YD5W256867 (а.с. 33). Також встановлено, що 12.01.2012 року відповідач [PERSON] видав генеральну довіреність на позивача [PERSON] на зазначений вище автомобіль (а.с. 5). Таким чином суд вважає, що [PERSON] видав генеральну довіреність на автомобіль з правом його продажу з метою приховання договору купівлі-продажу. В даній ситуації існують два правочини: один удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. А тому суд вважає, що відповідно до ст.ст. 235, 655 ЦК України сторони вчинили дії з виконання умов договору купівлі-продажу: одна сторона передала майно за певну грошову суму, а друга прийняла її, що призводить до правових наслідків, на відміну від фіктивного правочину. За вказаних обставин, стосовно довіреності, яку слід розглядати, як односторонній правочин, то суд приходить до висновку, що вона є удаваним правочином, адже сторони насправді уклали договір купівлі-продажу, вчинивши дії та зафіксували його зміст в документах, про що вказувалося вище. Воля сторін була направлена саме на укладення договору-купівлі продажу, а не на представництво. Довіреність видана з метою приховання договору купівлі-продажу. Тому, вимога про визнання довіреності удаваним правочином та визнання укладеним саме договору купівлі-продажу є обґрунтованими. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах,що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача на майно за договором виникає з моменту передачі майна,якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Зважаючи, що фактично між сторонами укладений договір купівлі-продажу, суд приходить до висновку, що позивач правомірно набув право власності на його підставі. Дане право не визнається іншими особами,оскільки оформлення відбулося на підставі удаваної угоди, тому його право підлягає захисту шляхом\~\~визнання права власності. Крім того, судом встановлено, що на спірний автомобіль постановою державного виконавця накладено арешт, на підставі виконавчого листа № 2-887/07 про стягнення на користь КС «Оранта» у солідарному порядку із [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] боргу в сумі 7399 грн. (а.с. 7-9). Згідно положень ст. ст. 316, 317, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, при цьому особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, враховуючи, що між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, в звязку з чим останній набув на нього право, тому суд приходить до висновку про необхідність зобовязати відділ Державної виконавчої служби Березанського міського управління юстиції у Київській області виключити автомобіль з акту опису й арешту майна та зняти арешт з автомобіля марки DAEWOO Lanos TF69Y, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], шасі (кузов, рама) № SUPTF69YD5W256867.

Outcome: approved