Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання угод купівлі-продажу майна недійсними, розподіл майна, а також [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на торговий павільйон, вказані позови обєднані в одне провадження. Крім того, під час розгляду справи [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, який залишений без розгляду ухвалою Київського районного суду Одеської області від 27 липня 2011 року ( Том № 3, а. с. 182-183). Вимоги позову [PERSON] обґрунтовані тим, що з 1990 року по січень 2005 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет за рахунок якого було придбано майно на потреби сімї. Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах за спільні кошти на імя [PERSON] 15 грудня 2003 року вони придбали два двадцяти футових металевих контейнери, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок»та металевий контейнер «Ботискаф»придбаний 01 лютого 2003 року, який в подальшому при проведенні реконструкції торгівельних рядів з дозволу адміністрації ТОВ «Промтоварний ринок»був збудований збірно-розбірний павільйон, що розташований на торговому місці № 289 на території ТОВ «Промтоварний ринок». У звязку з вказаним, [PERSON] просила суд встановити факт проживання з [PERSON] однією сімєю за період 1990 року по 2005 рік; розділити майно, виділивши їй у власність два двадцяти футових металевих контейнери, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок», виділивши у власність [PERSON] збірно-розбірний павільйон, що розташований на торговому місці № 289 на території ТОВ «Промтоварний ринок». Під час розгляду справи [PERSON] надала уточнення до позовної заяви, в яких крім іншого, посилається на те, що після припинення сторонами фактичних шлюбних відносин у 2006 та 2007 роках відповідач [PERSON] без її згоди уклав договори купівлі-продажу з [PERSON] про продаж спірних металевих контейнерів та збірно-розбірного павільйону. Крім того, під час розгляду справи [PERSON] стало відомо, що [PERSON] в подальшому уклав договір купівлі-продажу з [PERSON], при цьому [PERSON] повідомив покупцю неправдиву інформацію про відсутність спору відносно цього майна в суді, вказавши про це у п.4 договору купівлі-продажу від 02 серпня 2008 року, у звязку з цим [PERSON] ще раз уточнила позовні вимоги, в яких, крім іншого, просить суд визнати недійсними договори купівлі-продажу, які укладені 15 травня 2006 року та 08 вересня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] відносно збірно-розбірного павільйону, розташованого на торговому місці № 289, та двох двадцяти футових металевих контейнерів, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок», а також просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу, який укладений 02 серпня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] відносно двох двадцяти футових металевих контейнерів, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок», стягнути з неї на користь [PERSON] грошову компенсацію ( Том 2, а. с. 20-22). Вимоги позову [PERSON] обґрунтовані тим, що 15 травня 2006 року між ним та його сином [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу торгового павільйону, відповідно до якого він передав у власність сину [PERSON] торговий павільйон № 289 на території ТОВ «Промтоварний ринок»по вулиці Базова, 20 в селищі Авангард, Овідіопольського району Одеської області, вартістю 10.000 гривень в порядку часткового погашення боргу за договором позики, який був укладений 31 січня 2003 року на суму 35.000 доларів США. Отримані в борг грошові кошти у розмірі 35.000 доларів США [PERSON] отримав для придбання на території ТОВ «Промтоварний ринок»торгового павільйону та контейнеру. За рахунок отриманих грошових коштів [PERSON] первісно придбав торговий павільйон на торговому місці № 289 на території ТОВ «Промтоварний ринок»по вулиці Базова, 20 в селищі Авангард, Овідіопольського району Одеської області, у вигляді батискафу, який у 2005 році був демонтований та на цьому торговому місці № 289 був влаштований двоповерховий торговий павільйон. У звязку з вказаним, [PERSON] просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 15 травня 2006 року, який укладений між ним та [PERSON]; визнати право власності за ним [PERSON] на торговий павільйон № 289, який розташований по вулиці Базовій, 20 в селищі Авангард, Овідіопольського району Одеської області ( Том № 2, а. с. 93-95). У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник підтримали позов та просили суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові. Крім того, [PERSON] та її представник у судовому засіданні не визнали позов [PERSON] та просили суд відмовити у задоволені позову. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позов [PERSON] не визнали та просили суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що [PERSON] дійсно перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] на протязі з 1990 року по 2002 рік. Спірні два двадцяти футові металеві контейнери [PERSON] придбав за позичені у свого батька [PERSON] грошові кошти у розмірі 35 000 доларів США, збірнорозбірний павільйон [PERSON] побудував у 2004 році за власні кошти. Таким чином, [PERSON] та його представник вважають, що позивачка [PERSON] не має ніякого відношення до спірного майна ( Том № 2, а. с. 216-217). Позовні вимоги [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на торговий павільйон відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні визнали та не заперечували проти задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] не визнав та просив суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що грошові кошти на придбання двох двадцяти футових металевих контейнерів у розмірі 35 000 доларів США надав своєму синові [PERSON], підтвердженням чого є договір позики. [PERSON] вважає, що спір не підлягає розгляду на підставі того, що у 2005 році між [PERSON] та [PERSON] була укладена мирова угода, у звязку з чим, Київським районним судом міста Одеси винесена ухвала про затвердження мирової угоди. Позов [PERSON] представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні підтримав та просив суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заперечення на позов, в яких просить суд відмовити у задоволені позову [PERSON] та просить суд розглядати справу в його відсутності ( Том № 2, а. с. 200-202). Представник третьої особи ТОВ «Промтоварний ринок» у судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутності ( Том № 2, а. с. 180). Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити, а у задоволені позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що з 1990 року по січень 2005 року [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], сторони [PERSON] та [PERSON] вели спільне сумісне господарство, мали спільний сімейний бюджет. Даний факт також підтверджується ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 03 червня 2005 року про затвердження мирової угоди між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якої квартира № 148 у будинку № 152/5 по вулиці Люстдорфська дорога в місті Одесі перейшла із сумісної часткової власності у власність [PERSON] з виплатою [PERSON] за його рахунок грошової компенсації 1/2 частки квартири у розмірі 111.210 гривень. Крім того, в ухвалі Київського районного суду міста Одеси від 03 червня 2005 року про затвердження мирової угоди зазначено, що [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв у власність наступні речі: --холодильник «Фуджи», 1996 року, --газову плиту «Виртул», 1996 року, -- мікрохвильову піч «Самсунг», 2001 року, -- пральну машину «Самсунг», 2001 року, --витяжку для плити , 2001 року, --двері ( виробництва Іспанія) 7 шт., 2000 року, --облицювальну плитку, 2003 року, --телевізор «LG», 2000 року, --меблі «Вікторія», 1997 року, --приставку ДВД , 2005 року, --освітлювальні прибори, 2000 року, [PERSON] виплачує [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 15.165 гривень. Сторони визнають, що загальна сума грошової компенсації, яку [PERSON] виплачує [PERSON] складає 126.375 гривень. Сторони визнають за [PERSON] право власності на всю квартиру [ADDRESS]. Ухвала суду вступила у законну силу 20 червня 2005 року ( Том № 1, а. с. 5-7). Таким чином, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] разом вели спільне сумісне господарство, за спільний сімейний бюджет купували вище перелічені речі у 1996, 1997, 2000, 2001, 2003, 2005 роках, перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали однією сімєю з 1990 року по січень 2005 року. При цьому, суд критично оцінює пояснення [PERSON], який у судовому засіданні стверджував, що він разом з [PERSON] проживали та вели сумісне господарство з 1992 року по 2002 рік, оскільки суд вважає, що затвердження Київським районним судом міста Одеси вищевказаної мирової угоди від 03 червня 2005 року цілком спростовує це твердження [PERSON] Крім того, факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю за період з 1990 року по січень 2005 року підтверджується матеріалами «Центру репродуктивної медицини», куди [PERSON] та [PERSON] звертались у березні 2004 року з приводу надання їм медичних послуг ( Том № 1, а. с. 9-18). Факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю також підтверджується довідкою ЖБК «Вимпел»від 02 жовтня 2007 року, відповідно до якої з 05 квітня 1999 року по 12 вересня 2005 року [PERSON] разом з дружиною [PERSON] проживали у [INFO] ( Том № 1, а. с. 19), а також фото ( Том № 1, а. с. 135-137). Більше того, факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю за період з 1990 року по січень 2005 року підтверджується постановою Таїровського ВМ Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 29 січня 2005 року про відмову у порушенні кримінальної справи відносно [PERSON], з якої вбачається, що між подружжям [PERSON] та [PERSON] виникли конфлікти ( Том № 1, а. с. 133). Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю та вели спільне сумісне господарство з 1990 року по січень 2005 року. Оскільки питання про поділ іншого майна сторонам не вдалося врегулювати добровільно, [PERSON] вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом, в якому крім іншого, просить суд розподілити майно, яке було придбано сторонами під час перебування у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON]. Суд вважає, що до сімейних правовідносин між [PERSON] та [PERSON], які існували до набуття чинності Сімейного кодексу України, тобто до 01 січня 2004 року, слід застосовувати Кодекс про шлюб та сімю України та Закон України «Про власність», а після 01 січня 2004 року, суд вважає, що слід застосовувати норми Сімейного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року. Стаття 74 ч.1 Сімейного кодексу передбачає, що якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю без укладення шлюбу, майно, набуте ними під час сумісного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Статтею 74 ч.2 СК України передбачено, що на майно, яке є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення гл.8, що регулюють право спільної сумісної власності подружжя. На підставі ч. 2 ст. 17 Закону України «Про власність», майно, придбане внаслідок праці громадян, є їх спільною власністю. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] під час перебування у фактичних шлюбних відносинах за спільні кошти на імя [PERSON] 15 грудня 2003 року придбали два двадцяти футових металевих контейнери ( Том № 1, а. с. 21), що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок»та металевий контейнер «Ботискаф»придбаний 01 лютого 2003 року, який в подальшому при проведенні реконструкції торгівельних рядів з дозволу адміністрації ТОВ «Промтоварний ринок»був збудований збірно-розбірний павільйон, що розташований на торговому місці № 289 на території ТОВ «Промтоварний ринок». Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбав два двадцяти футових металевих контейнери, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок»( Том № 1, а. с. 21), а також підтверджується листом № 117 від 23 березня 2006 року ТОВ «Промтоварний ринок» ( Том № 1, а. с. 22). Однак, судом встановлено, що 15 травня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив за 10.000 гривень збірно-розбірний павільйон, що розташований на торговому місці № 289 на території ТОВ «Промтоварний ринок» ( Том № 2, а. с. 96). Крім того, 08 вересня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив за 10.000 гривень два футових металевих контейнери, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок» ( Том № 1, а. с. 42). 02 серпня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив за 15.000 гривень два футових металевих контейнери, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок»( Том № 1, а. с. 126). Однак, суд вважає, що вищевказані договори купівлі-продажу суперечать ст. 63, ч. 1, 2 ст. 65, ст. 74 Сімейного кодексу України, порушують право власності [PERSON] на спірне майно, що є підставою для визнання угод купівлі-продажу недійсними. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»передбачається, що відповідно до ст. 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Оскільки права [PERSON] порушено вчиненням вищевказаних правочинів, суд вважає, [PERSON] має право звернутись до суду з вимогами про визнання угод купівлі-продажу майна недійсними, хоча вона не є стороною у договорах. На підставі ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою ст. 203 ЦК України. З урахуванням вказаного, суд вважає, що слід визнати недійсними договори купівлі-продажу, які укладені 15 травня 2006 року та 08 вересня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] відносно збірно-розбірного павільйону, розташованого на торговому місці № 289, та двох двадцяти футових металевих контейнерів, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок», а також суд вважає, що слід визнати недійсним договір купівлі-продажу, який укладений 02 серпня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] відносно двох двадцяти футових металевих контейнерів, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок». Оскільки суд визнав недійсним договір купівлі-продажу від 15 червня 2006 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив за 10.000 гривень збірно-розбірний павільйон, що розташований на торговому місці № 289 на території ТОВ «Промтоварний ринок», то суд вважає, що слід відмовити [PERSON] у задоволені позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на торговий павільйон за безпідставністю позовних вимог. На підставі ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. З урахуванням встановлених по справі обставин, суд вважає, що на підставі ст. 74 Сімейного кодексу України, два двадцяти футових металевих контейнери, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок»та металевий контейнер «Ботискаф», який в подальшому при проведенні реконструкції торгівельних рядів з дозволу адміністрації ТОВ «Промтоварний ринок»був збудований збірно-розбірний павільйон, що розташований на торговому місці № 289 на території ТОВ «Промтоварний ринок»є спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON], у звязку з чим, суд вважає, що слід вказане майно розділити між [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. 08 листопада 2007 року ухвалою Київського районного суду міста Одеси по справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза ( Том № 1, а. с.45). Відповідно до висновку № 106 від 30 травня 2008 року, який складений ТОВ « Інюг-експертиза», ринкова вартість двох двадцяти футових металевих контейнерів, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок»складає 480.000 гривень; ринкова вартість збірно-розбірного павільйону № 289, що розташований на торговому місці № 289 на території ТОВ «Промтоварний ринок»складає 354.000 гривень ( Том № 1, а. с. 73-87). Суд погоджується з варіантом поділу спільного майна, який запропоновано позивачкою [PERSON], оскільки на думку суду цей варіант вирішення спору більш відповідає вимогам розумності, добросовісності, справедливості та його практичне використання можливо без будь-яких наперед передбачених перешкод та затримок. Оскільки загальна вартість майна сторін складає 834.000 гривень, виходячи з наступного розрахунку : (480.000 + 354.000 =834.000), суд вважає, що частка кожного з сторін складає 417.000 гривень, виходячи з розрахунку: ( 834.000 поділити на 2 = 417.000), а так як суд вважає, що [PERSON] слід виділити два двадцяти футових металевих контейнери, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок», вартістю 480.000 гривень, а [PERSON] збірно-розбірний павільйон, розташований у торговому місці № 289 на території ТОВ «Промтоварний ринок», вартістю 354.000 гривень, то суд вважає, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 63.000 гривень, виходячи з наступного розрахунку: ( 417.000 354.000 = 63.000). При цьому, суд критично оцінює покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та вважає ці покази необєктивними та такими, що не відповідають дійсності і протерічать зібраним по справі доказам. Крім того, суд також критично оцінює твердження [PERSON] про те, що він придбав вищевказані два двадцяти футових металевих контейнера за позичені грошові кошти у розмірі 35 000 доларів США, оскільки це не відповідає дійсності та спростовується договором купівлі-продажу від 15 грудня 2003 року з якого вбачається, що [PERSON] придбав у [PERSON] вказані контейнера за 10.000 гривень ( Том № 1, а. с. № 21). З урахуванням вищевказаного, оцінивши всі обставини в їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] законний та обґрунтований та підлягає задоволенню шляхом встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю з 1990 року по 29 січня 2005 року ; визнання недійсними договорів купівлі-продажу, які укладені 15 травня 2006 року та 08 вересня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] відносно збірно-розбірного павільйону, розташованого у торговому місці № 289 та двох двадцяти футових металевих контейнерів, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок»; визнання недійсним договір купівлі-продажу, який укладений 02 серпня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] відносно двадцяти футових металевих контейнерів, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок»; розподілу майна між [PERSON] та [PERSON] в рівних частках; визнання за [PERSON] право власності на два двадцяти футових металевих контейнери, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок», вартістю 480.000 гривень; визнання за [PERSON] права власності на збірно-розбірний павільйон, розташований у торговому місці № 289 на території ТОВ «Промтоварний ринок», вартістю 354.000 гривень, стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації у розмірі 63.000 гривень; припинення права власності [PERSON] на два двадцяти футових металевих контейнери, що розташовані на торгівельних місцях № 133 та № 533 в два поверхи на території ТОВ «Промтоварний ринок», вартістю 480.000 гривень.

Outcome: approved