Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності, а саме 1/2 частини будинку, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Вишнева, буд. 39. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 2001 року позивач та відповідач мешкають разом, ведуть спільне господарство та мають двох спільних дітей [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO] Відповідач фактично перестав проживати разом із першою дружиною [PERSON] у 2001 році, а 07.12.2006 року вони офіційно розірвали цей шлюб за рішенням суду. 28.09.2007 року, під час спільного проживання, та після розірвання першого шлюбу відповідачем, останній набув право власності на нерухомість житловий будинок (літ. 3-2), мансарду (літ. мс), підвал (літ. пд), які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Вишнева, 39 (далі Будинок), згідно рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації бірж Запоріжжя від 28.09.2007, справа №1-5/07/. Відповідно до цього Рішення Відповідач здійснив реконструкцію Будинку, внаслідок чого створив нову річ та набув право власності на неї. Юридичний факт проживання однією родиною, починаючи з січня 2007 року, встановлено рішенням Алуштинського суду АРК. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати обєктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] будинок №39 по вул. Вишнева в м. Запоріжжя, визнати право власності на 1/2 частину зазначеного будинку. Позивач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без її присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, якою просить суд розглядати справу без його присутності, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи ТОВ «ЗМБТІ» в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заперечень не надав, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сімєю, починаючи з січня 2007 р. встановлено рішенням Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 16.05.2012 року. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС № 124531, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківської райадміністрації Запорізької міської ради 20.11.1998 р., актовий запис в Книзі записів актів громадянського стану про народження № 960, та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС №073224, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 27.09.2007р., зроблено відповідний актовий запис в Книзі реєстрації народжень № 418. Під час спільного проживання відповідач, згідно рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації бірж Запоріжжя від 28.09.2007, справа №1-5/07/, здійснивши реконструкцію будинку, внаслідок чого створив нову річ, в розумінні статтей 331, 332 ЦК України, та набув право власності на житловий будинок (літ. 3-2), мансарду (літ. мс), підвал (літ. пд), які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Вишнева, 39 (далі Будинок), що підтверджується довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 350589 від 07.02.2013р. Частиною 2 ст. 3 СК України встановлено, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 «Право спільної сумісної власності подружжя», тобто ст.ст. 60-74 СК України. Відповідно до ст.ст. 60, 69, 71 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно з ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved