Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить провести поділ спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON], а саме квартири [ADDRESS] наступним чином: визнати за нею [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS], а за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири № 73 в будинку 8- Б по вул. Олімпійській в м. Бровари. Свій позов обґрунтовує тим, що з 16 липня 2004 року вони із відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу в них народилось двоє дітей: 23 січня 2007 року [PERSON] та 10 червня 2010 року [PERSON], які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Під час знаходження у зареєстрованому шлюбі у серпні - вересні 2008 року ними за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу була придбана однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За домовленістю позивача та відповідача у договорі купівлі- продажу вищевказаної квартири покупцем було вказано тільки відповідача, тому і право власності на квартиру зареєстроване у встановленому законом порядку тільки за відповідачем. Сторонами за певний час проживання у квартирі зроблено ремонт. Позивач зазначає, що доказом того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю позивача та відповідача - є факт набуття права власності на цю квартиру за час перебування позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі. Крім того позивач просить враховуючи неподільність внатурі спірної квартири, провести поділ спільного майна подружжя відступивши від засади рівності часток подружжя, враховуючи проживання з позивачкою двох малолітніх дітей, а саме визнати за позивачкою право власності на 2/3 частини спірної квартири, за позивачем право власності на 1/3 частину спірної квартири. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали повністю, просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи неодноразово був повідомлений. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знає сімю [PERSON] приблизно з 2003 - 2004 року. Він з їх слів знав, що вони збирають кошти на придбання окремої квартири. Про те, що квартира була придбана він дізнався вже згодом, коли почав проводитись ремонт, оскільки він із тестем - батьком [PERSON] приїздили на квартиру та привозили інструмент, так як ремонт проводився власними силами. Свідок пояснив, що він знає, що ремонтними роботами займалися [PERSON], його батько та батько [PERSON] На сімейних святах подружжям зазначалось, що це "їх квартира". Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що коли були "входини" [PERSON] та його тесть [PERSON] запрошували оглянути квартиру та показували, які роботи кожним з них проводились в квартирі. Зі слів подружжя він знав, що ними збираються кошти на придбання квартири, а згодом він почув, що вони придбали однокімнатну квартиру. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка була попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України за дачу завідомо неправдивих свідчень суду пояснила, що вона працює на посаді начальника відділу у ПАТ "Старокиївський Банк", на початку літа 2007 року вона від співробітників банку дізналася про те, що банк в якому вона працює приймає участь у програмі фінансування будівництва житлового будинку в м. Броварах. Про це вона розповіла брату [PERSON] Він вважаючи, що це є можливістю придбати собі житло провів переговори із забудовником та маючи наміри укласти договір попросив у неї кошти на придбання квартири, оскільки в нього достатньої суми на той час не було. Свідок [PERSON] зазначила, що вона маючи договір банківського вкладу від 11 квітня 2007 року, 26 липня 2007 року зняла з рахунку 25660, 35 доларів СІЛА, що в гривневому еквіваленті складало 129585 грн. 00 коп., а також маючи договір банківського вкладу від 19 червня 2006 року № 3980 зняла з рахунку 19 червня 2007 року грошову суму в розмірі 29264 грн. 41 коп. Інша сума в розмірі 61550 грн. 59 коп. була її особистими збереженнями, та вони знаходились в неї вдома. Свідок [PERSON] засвідчила, що вона вказані кошти подарувала своєму брату [PERSON] на придбання ним квартири, але і не заперечувала в звязку з тим, що між подружжям виник спір, щоб вказані кошти в розмірі 220000 грн. їй були повернуті. На його прохання, оскільки вона працює в банку нею була внесена остаточна сума в розмірі 283542 грн. 71 коп. Суд, вислухавши пояснення позивача, та її представника, повно і всебічно зясувавши обставини в справі, обєктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, встановив. Судом встановлено, що 16 липня 2004 року між сторонами був зареєстрований шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження видане відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва. Від спільного шлюбу в сторін народились діти: 23 січня 2007 року - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження видане відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва серії 1-БК № 076454 та 10 червня 2010 року народився [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження видане відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва серії 1-БК № 226105. 18 липня 2007 року між [PERSON] та АБ Старокиївський Банк, який є Управителем Фону Фінансування Будівництва виду А обєкту житлового багатоповерхового будинку за адресою м. Бровари, вул. Олімпійська, 8-6 укладений договір № 264-07/07-73 про участь у Фонді фінансування будівництва. За цим договором довіритель передає у Управителю Фонду у довірчу власність грошові кошти з метою отримання у власність закріпленого за довірителем на умовах цього договору обєкту інвестування. Згідно п. 3.1. договору за довірителем закріплюється обєкт інвестування, який входить до складу обєкту будівництва з наступними характеристиками: секція А[ADDRESS] на 8 поверсі, загальною площею 35, 28 кв. м., однокімнатна. Згідно умов договору, а саме п.5.1.1., 5.1.2., 5.1.3 зазначено, що у день підписання цього договору довіритель зобовязаний внести до ФФБ завдаток у сумі 5000 гри. 00 коп. Довіритель протягом 30 календарних днів з дати підписання цього договору зобовязаний внести до ФФБ кошти у розмірі, який відповідає вартості 40 % вимірних одиниць обєкту інвестування, що становить 14,112 вимірних одиниць обєкту інвестування. Довіритель зобовязаний внести кошти до ФФБ, що сукупно відповідають вартості 100% вимірних одиниць обєкту інвестування, що становить 35,28 вимірних одиниць обєкту інвестування не пізніше 18 серпня 2007 року, таким чином, завершити внесення коштів до ФФБ. В п. 5.2. зазначається, що таким чином довіритель вносить до ФФБ завдаток у сумі 5000 грн. 00 копійок та внесок у розмірі 280190, 82 коп., в тому числі ПДВ 47531, 80 грн. Вказаний договір був підписаний [PERSON] та Управителем фонду, зазначені мобільні телефони як [PERSON], так і [PERSON] Виконуючи умови договору [PERSON] вніс 18 липня 2007 року 5000 грн. 00 коп. (підпис на квитанції [PERSON]І.), як внесок до ФФБ, про що свідчить квитанція, а також 17 серпня 2007 року внесено 283 542 грн. 71 коп., як вбачається із виписки по рахунку згідно договору № 264-07/07-73 від 18 липня 2007 року вказана сума внесена [PERSON] Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане виконкомом Броварської міської ради та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства Броварської міської ради "Броварське бюро технічної інвентаризації за [PERSON] зареєстровано право власності на однокімнатну квартиру в [ADDRESS]. На підтвердження своїх заперечень [PERSON] надав довідки з місця роботи ПАТ "Уіфтелеком від 13 грудня 2011 року за № 552, 553, 554, 546, 545, 544, 555 про те, що заробіток відповідача: - з 03 серпня 2001 року по грудень 2001 року складає 6174 грн. 65 коп.; -з січня 2002 року по грудень 2002 року складає 17479 грн. 73 коп.; -з січня 2003 року по грудень 2003 року складає 23833 грн. 57 коп.; -з січня 2004 року по грудень 2004 року складає 32692 грн. 12 коп.; -з січня 2005 року по грудень 2005 року складає 60882 грн. 19 коп.; -з січня 2006 року по грудень 2006 року складає 75138 грн. 59 коп.; - з січня 2007 року по липень 2007 року складає 45059 грн. 82 коп. Також в матеріалах справи міститься договір банківського вкладу № 04/1018- 2007 року від 11 квітня 2007 року укладений між акціонерним банком "Старокиївський Банк та [PERSON] про те, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк, в день підписання даного договору, приймає в управління грошові кошти від клієнта на рахунок в сумі 25079, 15 доларів СІНА, строком на 6 місяців з 11 квітня 2007 року по 11 жовтня 2007 року. Вказаний вклад був достроково закритий 26 липня 2007 року, знята сума в розмірі 25354, 70 американських доларів, про що свідчить виписка із рахунку відкритого на ім'я [PERSON] № 04/1018 - 2007 року. Крім того, наданий договір банківського вкладу № 3980 від 19 червня 2006 року укладений між укладений між акціонерним банком Старокиївський Банк та [PERSON] про те, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк, в день підписання даного договору, приймає в управління грошові кошти від клієнта на рахунок в сумі 5600 грн. 29 коп., строком на 12 місяців з 19 червня 2006 року по 19 червня 2007 року. Вказаний вклад був достроково закритий 19 червня 2007 року, знята сума в розмірі 28618 грн. 95 коп., про що свідчить виписка із рахунку відкритого на ім'я [PERSON] № 3980. Як вбачається із довідки від 02 грудня 2011 року [PERSON] працює в ПАТ Старокиївський Банк на посаді начальника відділу, та її заробіток складає: -з січня 2002 року по грудень 2002 року всього 10341 грн. 26 коп.; -з січня 2003 року по грудень 2003 року всього 19502 грн. 75 коп.; -з січня 2004 року по грудень 2004 року всього 24874 грн. 80 коп.; -з січня 2005 року по грудень 2005 року всього 27665 грн. 07 коп.; -з січня 2006 року по грудень 2006 року всього 33797 грн. 00 коп.; -з січня 2007 року по грудень 2007 року всього 66125 грн. 18 коп.; Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не приймає до уваги покази свідка [PERSON], договір банківського вкладу № 3980 від 19 червня 2006 року укладений між акціонерним банком Старокиївський Банк та [PERSON], договір банківського вкладу № 04/1018 - 2007 року від 11 квітня 2007 року укладений між акціонерним банком Старокиївський Банк та [PERSON], із наданими розрахунками про зняття певних сум з рахунку який належить [PERSON], оскільки вони не можуть бути належним доказом укладення між [PERSON] та [PERSON] договору дарування чи то передачі грошових коштів в борг, та не спростовують доводів позивача та покази свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що квартира була придбана в інтересах сімї та для їх спільного проживання з відповідачем. Вказані свідком [PERSON] обставини повністю протирічать вимогам закону, а саме ч. 1 ст. 717, ч. 1 ст. 718, ч. 4, 5 ст. 719 ЦК України, в яких зазнається, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Договір дарування рухомих речей, які мають особливу цінність, укладається у письмовій формі. Передання такої речі за усним договором є правомірним, якщо суд не встановить, що обдаровуваний заволодів нею незаконно. Договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначається, що зі змісту абзацу другого частини першої ст. 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а факт його вчинення, а також виконання зобовязань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені Прямо (ч.2 ст. 937, ч. З ст. 949 ЦК України). Таким чином суд дійшов до висновку про те, що квартира [ADDRESS] є спільним майном подружжя та підлягає поділу. ; Судом також встановлено, що 21 листопада 2011 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей - задоволено. Стягнуто з відповідача на користь [PERSON] аліменти на двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] аліменти у розмірі по 20 % на кожну дитину заробітку /доходу/ щомісячно починаючи з 15 вересня 2011 року та до повноліття дітей, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Відповідно ч. 1, 7 ст. 57 Сімейного Кодексу України зазначається, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Відповідно ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ч. 1, 2, 3 ст. 61 Сімейного Кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ч. 1 ст. 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. В п. 22, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ' Спільного майна подружжя" зазначається, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 СК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а міри недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Під час розгляду справи в судовому засіданні не встановлені обставини, що мають істотне значення, і які б надавали суду підстави відступили від засади рівності часток подружжя, тому суд дійшов висновку про поділ квартири [ADDRESS], за яким: визнати за [PERSON] Сергіївною право власності на А частину квартири № 73 будинку № 8-Б, по вул. Олімпійській в м. Бровари Київської області, визнати за [PERSON] право власності на ХА частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином враховуючи, що позивачем при подачі позову до суду було сплачено 1700 грн. 00 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 850 грн. судового збору та 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді.

Outcome: partial