Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-12 00:00:00

У травні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просив суд вселити його квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що він та відповідачі є наймачами неприватизованої квартири [ADDRESS] . Власником особового рахунку є його мати - відповідач у справі [PERSON] . Зазначає, що тривалий час між ним та відповідачами тривають суперечки щодо користування зазначеною квартирою, а тому у 2006 році він вимушений був звернутися до Корабельного районного суду м. Миколаєва із позовом, в якому просив суд про зміну найму договору найму житлового приміщення. Відповідачі, у свою чергу, звернулися до суду із зустрічною позовною заявою про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Справа слухалася судами неодноразово. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.11.2011 року у задоволенні його позову та зустрічного позову відповідачів було відмовлено. Посилаючись на те, що протягом усього розгляду зазначеної справи він намагався вселитися до спірної квартири, а відповідачі створювали йому у цьому перешкоди, не надаючи у користування ізольовану кімнату, просив суд вселити його до квартири [ADDRESS] . Не визнаючи позовні вимоги, відповідачі звернулися до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просили суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення - квартирою [ADDRESS] на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України. Обгрунтовуючі свої позовні вимоги позивачі зазначили, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.11.2011 року у задоволенні позову [PERSON] про зміну договору найму житлового приміщення та їх зустрічного позову було відмовлено. Зазначають, що з часу ухвалення зазначеного рішення, тобто з листопада 2011 року, відповідач жодного разу не намагався оселитися у спірній квартирі, перешкоди у проживанні йому не чинилися, відповідач має ключі від спірної квартири та може у будь - який час у ній оселитися. Посилаючись на те, що відповідач без поважних причин не проживає у спірній квартирі більше б - ти місяців, просили суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 24 жовтня 2012 року зустрічну позовну заяву було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження. Ухвалою суду від 24 жовтня 2012 року до участі у справу у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено виконавчий комітет Миколаївської міської ради. Позивач за первісним позовом в судовому засіданні заявлений позов підтримали та просив задовольнити, зустрічний позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні. Відповідачі в судовому засіданні первісний позов не визнали, просили в задоволенні позову відмовити, зустрічний позов підтримали, просили задовольнити. Представник третьої особи - Комунального житлово експлуатаційного підприємства № 24- у судовому засіданні просила суд прийняти рішення за наявними в справі матеріалами та відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи - виконавчого комітету Миколаївської міської ради - повідомлений належним чином про часта місце розгляду справи, у судові засідання не з`явився, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив суд прийняти рішення за наявними в справі матеріалами та відповідно до\~вимог чинного законодавства. Вислухавши пояснення сторін, давши належну оцінку зібраним по справі доказам, показанням свідків, суд знаходить первісний та зустрічний позови необґрунтованими та такими, що не підлягаю задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] проживають з правом на жилу площу [PERSON] (власник особового рахунку) - мати, [PERSON] - син, [PERSON] - син та [PERSON] - онук. З акту про не проживання від 13.09.2012 року вбачається, що [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] більше десяти років. Зазначене підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Однак такі факти спростовуються рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.07.2008 року у справі № 2-228/2008 року, яким було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Зазначеним рішенням встановлено, що за згодою позивачів [PERSON] привіз свої речі до спірної квартири та приходив туди періодично. Відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року із відповідними змінами «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування Житлового кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Тобто,\~для визнання\~особи такою,\~що втратила право користування жилим приміщенням відповідно до ст. 71 ЖК України, необхідно, щоб особа без поважних причин була відсутньою понад шість місяців в жилому приміщенні. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбачених законом. Як вбачається із матеріалів цивільної справи № 2-19/2011 року, яка була оглянута у судовому засіданні, між сторонами у справі тривалий час існують суперечки з приводу користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] , що проявляються у напружених стосунках між ними. Так, рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2011 року по цивільній справі № 2-19/2011 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про зміну договору найму та зустрічної позовної заяви [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням на підставі ст. 107 ЖК України було відмовлено. Як пояснив у судовому засіданні позивач [PERSON] на даний час в спірній квартирі, а саме у тамбурі, знаходиться його стіл та особисті папери. Зазначене підтвердили відповідачі [PERSON] та [PERSON] та зазначили, що дійсно, стіл з особистими паперами знаходився у спірній квартирі, однак у зв`язку із тим, що відповідач в ній не проживає та не користується цим майном, вони були вимушені винести його у тамбур. Крім того пояснили, що у позивача [PERSON] є ключі від спірної квартири та після винесення рішення Корабельним районним судом м. Миколаєва від 22.11.2011 року він жодного разу не намагався оселитися у зазначеній квартирі. Зазначене підтвердив позивач [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачем за первісним позовом [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не має можливості вселитися у спірну квартиру та те, що відповідачами чиняться перешкоди в її користуванні, як і не надано позивачами за зустрічною позовною заявою [PERSON] та [PERSON] доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає у спірній квартирі більше 6-ти місяців. Враховуючи наведене, підстави для задоволення первісного та зустрічного позовів у суду відсутні. Ухвалюючи рішення, суд виходив із загальних засад цивільного судочинства: справедливості, добросовісності та розумності, зазначених у ст. З Цивільного кодексу України.

Outcome: dismissed