Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-03 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернулася в суд з позовом до Державного закладу Тернопільська обласна санітарно-епідеміологічна станція, третя особа головний лікар ДЗ Тернопільська обласна санітарно-епідеміологічна станція[PERSON], в якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря ДЗ Тернопільська обласна санітарно-епідеміологічна станція[PERSON] від 28.03.2012р. №41-К про звільнення з роботи 28.03.2012р. за власним бажанням; поновити з 29.03.2012р. на роботі на посаді фельдшера-лаборанта лабораторії відділення гігієни харчування санітарногігієнічного відділу ДЗ Тернопільська обласна санітарно-епідеміологічна станція; зобовязати ДЗ Тернопільська обласна санітарно-епідеміологічна станціязвільнити [PERSON] з роботи за власним бажанням на підставі заяви про звільнення від 0.07.2012р.; зобовязати ДЗ Тернопільська обласна санітарно-епідеміологічна станція внести до трудової книжки запис, яким визнати недійсним запис №16 від 28.03.2012р. про звільнення з роботи на підставі наказу №41-К від 28.03.2012р.; зобовязати ДЗ Тернопільська обласна санітарно-епідеміологічна станціявидати наказ і внести запис до трудової книжки [PERSON] про новий день звільнення 02.08.2012р.; стягнути із ДЗ Тернопільська обласна санітарно-епідеміологічна станціяна користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в звязку з затримкою видачі трудової книжки за період з 11.07.2012р. по 02.08.2012р. в сумі 1662,09 грн.; стягнути із ДЗ Тернопільська обласна санітарно-епідеміологічна станція на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.07.2012р. по 18.10.2012р. в сумі 6941,67 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує, в їх обгрунтування зазначає, що 14.03.2012р. [PERSON] подала заяву про звільнення її з роботи за власним бажанням, однак згодом передумала і вирішила не залишати роботу і не вимагати розірвання трудового договору та збиралася відкликати заяву. Проте, через хворобу не змогла цього зробити. За період із 26.03.2012р. до 10.07.2012р. наказу та трудової книжки їй не було надіслано, тому вона була впевнена, що з роботи її не звільнено. Однак, пізніше через направлення листів взнала, що заява про звільнення з роботи була задоволена. Лише 04.08.2012р. [PERSON] отримала поштою копію наказу про звільнення та трудову книжку. Тому, в звязку із неотриманням трудової книжки з вини власника їй повинен виплачуватися середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім цього зазначає, що [PERSON] була звільнена з роботи при перебуванні на лікарняному, що заборонено нормами законодавства. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що установою було отримано заяву від [PERSON] про звільнення її за власним бажанням. Від дня подання заяви до дати видачі наказу [PERSON] не повідомляла установу про відкликання своєї заяви. Також, Установа не володіла інформацією про перебування [PERSON] на лікарняному, хоча остання могла здійснити всі дії щодо проінформування такої обставини. Після видачі наказу про звільнення на адресу [PERSON] був направлений лист із повідомленням про її звільнення, а також із проханням зявитися за трудовою книжкою. Однак, позивач в установу за отриманням трудової книжки не зявилася. Також зазначає, що [PERSON] були проведенні всі виплати, що їй належали. Третя особа в судове засідання не зявилася. Суд, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з огляду на наступне. Як вбачається із трудової книжки [PERSON] із 01.10.2007р. по 28.03.2012р. працювала в Тернопільській обласні санітарно-епідеміологічній станції. У звязку із скороченням чисельності працівників [PERSON] було попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади з 30.03.2012р. 14 березня 2012 року [PERSON] написала заяву про звільнення її з роботи із 28.03.2012р. за власним бажанням. 28 березня 2012 року Наказом №41-К звільнено [PERSON] із роботи за власним бажанням. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлено трудову книжку і провести з ним розрахунки в строки, передбачені цим кодексом. Як підтверджується доданими представником в судовому засіданні доказами, 30.03.2012р. на адресу [PERSON] був направлений лист із копією наказу від 28.03.2012р. №41-К про звільнення працівників та повідомлялося про необхідність зявитися в установу для отримання трудової книжки. Факт направлення листа підтверджується витягом із журналу реєстрації вихідної документації. Із тверджень представника відповідача вбачається, що Установа не направляла поштою трудової книжки, оскільки в деяких листах, які надсилала [PERSON] містилася інша поштова адреса, ніж в даних особової картки, а саме м. Хмельницький, на телефонні дзвінки, здійсненні працівниками для повідомлення [PERSON] про її звільнення та отримання трудової книжки вона не відповідала. Згідно матеріалів справи, [PERSON] 06.07.2012р. подала заяву до Головного лікарня ДЗ Тернопільська обласна санітарно-епідеміологічна станція, в якій повідомила, що не бажає розривати трудовий договір 28.03.2012р., відкликає раніше подану заяву про звільнення з роботи та скасування наказу про звільнення з роботи в разі його прийняття. 10 липня 2012 року [PERSON] подала заяву Головного лікарня ДЗ Тернопільська обласна санітарно-епідеміологічна станція, в якій просить звільнити її з роботи за власним бажанням 10 липня 2012 року та копію наказу із трудовою книжкою направити на адресу поштою. 26 липня 2012 року за №01/248 ДЗ Тернопільська обласна санітарно-епідеміологічна станціяповідомило [PERSON], що оскільки жодної інформації про те, що [PERSON] вирішила продовжувати працювати на посаді до Державного закладу не надходило, не подано заяв про відкликання заяви про звільнення, тому 28.03.2012р. виданий наказ №41-к про звільнення її з роботи. Також, на адресу позивачу буда направлена трудова книжка та копія наказу по звільнення. Тому суд вважає, що позивач не здійснила належних дій по отриманні трудової книжки, а тому в даному випадку вини відповідача у неотриманні [PERSON] трудової книжки немає, що виключає відповідальність у вигляді стягнення середнього заробітку в сумі 1662,09 грн. Разом з тим, із доданих лікарняних листів слідує, що [PERSON] із 26.03.2012р. по 04.04.2012р. перебувала на стаціонарному лікуванні в Хмельницькій міській лікарні, із 05.04.2012р. по 12.04.2012р. перебувала на стаціонарному лікуванні в Хмельницькій міській лікарні, із 13.04.2012р. по 08.05.2012р. також знаходилася на стаціонарному лікуванні в Хмельницькій лікарні, із 09.05.2012р. проходила амбулаторне лікуванні та відвідувала лікарів в Хмельницькій міській лікарні. За таких обставин, суд вважає, що із вини та недобросовісного відношення [PERSON], яка неналежним чином виконала свої обовязки, не повідомила відповідача при наявності такої можливості, про перебування на лікарняному, не подала своєчасно заяви про небажання розривати трудовий договір і відкликання заяви від 14.03.2012р. про звільнення з роботи 28.03.2012р. до видачі наказу про звільнення, не своєчасно отримала трудову книжку та була звільнена з роботи саме по поданій нею 14.03.2012р. заяві, реалізувавши надане їй право, передбачене ст. 38 КЗпП України. Щодо позовних вимог про скасування наказу про звільнення від 28.03.2012р., поновлення на роботі з 29.03.2012р., звільнити з роботи з 10.07.2012р., визнання недійсним запису в трудові книжці та внесенні нового запису про звільнення, суд відмовляє в їх задоволенні, так як відповідачем при встановлених обставинах здійсненні всі дій у відповідності до вимог законодавства. Вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з затримкою видачі трудової книжки за період з 11.07.2012р. по 02.08.2012р. в сумі 1662,09 грн. та за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.07.2012р. по 18.10.2012р. в сумі 6941,67 грн. є безпідставними та необґрунтовано заявлені. Посилання позивача на неправомірне звільнення її з роботи в період тимчасової непрацездатності не приймається до уваги, оскільки ст. 40 КЗпП України, на яку посилається позивач, не надає право звільнити працівника саме з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Однак, в даному випадку сама позивач подала заяву про звільнення її за власним бажанням, тобто ініціювала розірвання трудового договору, та не повідомивши при цьому про факт перебування на лікарняному. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в доход Державного бюджету. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed