Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилається на те, що 01 червня 2001 року він разом з [PERSON] створили ТОВ з іноземною інвестицією «Автолюкс-центр», код ЄДРПОУ: 31501988. Згідно п. 3.1 статуту товариства, статутний фонд товариства встановлювався у розмірі 1.227.035 гривень 44 копійки. Відповідно до п. 3.2 статуту ТОВ «Автолюкс-центр»розмір та склад вкладів та розмір часток учасників є наступним : [PERSON] 50% статутного фонду, що становить 6.000 гривень у вигляді грошових коштів, [PERSON] 50% статутного фонду, що становить 6.000 гривень у вигляді грошових коштів, вексель (залік) на 3.700 німецьких марок, що становить 26.707 гривень та 167.191, 06 німецьких марок, що становить 1.188.328 гривень 44 копійки у вигляді майнових коштів, а саме обладнання, зазначеного у списку обладнання, внесеного [PERSON] до статутного капіталу ТОВ «Автолюкс-центр ». Свій внесок до статутного фонду підприємства [PERSON] вніс у вигляді іноземної інвестиції, яку він зареєстрував в Україні у встановленому законом порядку. До іноземної інвестиції [PERSON] входили збірно-розбірні конструкції станцій технічного обслуговування та магазинів для торгівлі автозапчастинами, а також обладнання для них. З цих конструкцій та обладнання були побудовані нежитлові будівлі магазинів автозапчастин та автомобільних аксесуарів, які розташовані за адресою: місто Одеса, проспект Маршала Жукова, будинок № 65-Б, а також за адресою: місто Одеса, Миколаївська дорога,будинок № 315 А. У звязку з вказаним, [PERSON] вважає, що він повністю виконав своє зобовязання щодо внеску грошових коштів та обладнання до статутного фонду ТОВ «Автолюкс-центр ». 14 квітня 2005 року [PERSON] видав довіреність на імя [PERSON] на представництво інтересів у діяльності товариства, довіреність передбачала можливість укладення угод по відчуженню частки [PERSON] у статутному капіталі ТОВ «Автолюкс-центр ». 08 вересня 2006 року [PERSON] від імені [PERSON] уклала договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Автолюкс-центр». Згідно договору [PERSON] продав, а [PERSON] купила - 99,51 % часток у статутному капіталі ТОВ з іноземною інвестицією «Автолюкс-центр», що в грошовому еквіваленті складає 1. 221.035 гривень 44 копійки. Згідно п. 3.2 договору купівлі-продажу від 08 вересня 2006 року, [PERSON] отримала від [PERSON] 1.221.040 гривень, які [PERSON] не передала, про вчинення вказаної угоди [PERSON] не повідомила [PERSON]. Таким чином, [PERSON] вважає, що [PERSON] причинила йому матеріальні збитки, у звязку з чим просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальні збитки у розмірі 1.221.040 гривень з урахуванням інфляції за весь час прострочення у розмірі 1.221.040 гривень, а також 3 % річних від простроченої суми у розмірі 194.797 гривень 70 копійок, а всього 2.636.877 гривень 70 копійок, а також судові витрати. Крім того, [PERSON] просить суд поновити йому строк для звернення до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він пропустив строк звернення до суду з поважних причин, а саме: 08 червня 2011 року рішенням Київського районного суду міста Одеси [PERSON] з 01 жовтня 2003 року визнаний недієздатним внаслідок того, що він весь цей період страждає стійким психічним захворюванням. Через свою хворобу [PERSON] не міг давати обєктивної оцінки фактичним обставинам справи та приймати адекватні рішення. [PERSON] став опікуном [PERSON] лише 09 серпня 2010 року, після винесення Київським районним судом м. Одеси відповідного рішення. Опікун [PERSON] звернувся до суду із даним позовом в межах трирічного строку, а тому вважає, що строк позовної давності може бути поновлений судом. У судовому представник позивача позов підтримав та просив суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, надав суду заперечення на позов, в яких просить суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що рішенням Господарського суду Одеської області від 15 липня 2011 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним договір купівлі-продажу частки [PERSON] у статутному капіталі ТОВ «Автолюкс-Центр», а також визнано нікчемною довіреність від 14 травня 2005 року, на підставі якої [PERSON] укладала від імені [PERSON] зазначений договір Таким чином, представник відповідачки [PERSON] вважає, що обовязок передати [PERSON] грошові кошти у розмірі 1.221.040 гривень, який мав виникнути у [PERSON] на підставі довіреності від 14 травня 2005 року та договору купівлі-продажу від 08 вересня 2006 року, не виник у неї у звязку з недійсністю зазначених правочинів з моменту їх вчинення та відповідно не існує на час звернення [PERSON] до суду з цим позовом. Крім того, у судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] стверджував суду, що [PERSON] повернула вказані грошові кошти [PERSON], однак ніяких документів суду не надав. Крім того, представник відповідачки [PERSON] у запереченнях посилається на те, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси знаходяться інші дві цивільні справи за позовами позивача, а саме: про визнання права власності на майно та відшкодування збитків у розмірі вартості вказаного майна, у звязку з чим, представник відповідачки [PERSON] вважає, позивач зловживає своїми процесуальними правами. У судовому засіданні судом встановлено, що 01 червня 2001 року [PERSON] разом з [PERSON] створили ТОВ з іноземною інвестицією «Автолюкс-центр», код ЄДРПОУ: 31501988. Згідно п. 3.1 статуту товариства, статутний фонд товариства встановлювався у розмірі 1.227.035 гривень 44 копійки (а. с. 7-17). 14 квітня 2005 року [PERSON] видав довіреність на імя [PERSON] на представництво інтересів у діяльності товариства, довіреність передбачала можливість укладення угод по відчуженню частки [PERSON] у статутному капіталі ТОВ «Автолюкс-центр »( а. с. 18). 08 вересня 2006 року [PERSON] від імені [PERSON] уклала договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Автолюкс-центр». Згідно договору [PERSON] продав, а [PERSON] купила - 99,51 % часток у статутному капіталі ТОВ з іноземною інвестицією «Автолюкс-центр», що в грошовому еквіваленті складає 1. 221.035 гривень 44 копійки ( а. с. 19-20). Однак, [PERSON] не віддала [PERSON] грошові кошти у розмірі 1. 221.035 гривень 44 копійки, у звязку з чим [PERSON] звернувся до суду з позовом. На підставі ст. 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 червня 2011 року [PERSON] визнаний недієздатним з 01 жовтня 2003 року ( а. с. 21-24). 09 серпня 2010 року рішенням Київського районного суду м. Одеси над [PERSON], [INFO], встановлена опіка, опікуном [PERSON] призначений [PERSON] ( а. с. 25-28 ). Як вбачається з матеріалів справи, 30 січня 2012 року опікун [PERSON] -- [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. У звязку з вказаним, суд вважає, що строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом пропущений [PERSON] з поважних причин, так як суд вважає, що [PERSON] не міг звернутись до суду із даним позовом внаслідок своєї хвороби, а [PERSON] не міг звернутись до суду з позовом, оскільки він став опікуном [PERSON] лише у 2010 році. З урахуванням вказаного і на підставі ч. 1 ст. 73 ЦПК України, суд вважає, що слід поновити [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] процесуальний строк звернення до суду з даним позовом. На підставі ст. 238 ЦПК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦПК України, за договором доручення одна сторона ( повірений) зобовязується вчинити від імені та за рахунок другої сторони ( довірителя) певні юридичні дії. Згідно ст. 1006 ЦПК України, повірений зобовязаний : 1.)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2.)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3.)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~негайно передати довірителеві все одержане у звязку з виконанням доручення. На підставі п.3.2 договору купівлі-продажу від 08 вересня 2006 року, [PERSON] отримала від [PERSON] 1.221.040 гривень, однак вказані грошові кошти [PERSON] не передала, про вчинення угоди купівлі-продажу частки [PERSON] у статутному капіталі, [PERSON] не повідомила [PERSON], хоча відповідно до ст. 1006 ЦПК України, [PERSON] зобовязана була повідомити [PERSON] про вчинення угоди купівлі-продажу його частки, а також [PERSON] зобовязана була негайно передати [PERSON] все одержане у звязку з виконанням доручення, а саме грошові кошти. Ст. 610 ЦПК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання ( неналежне виконання). Пунктом 4 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини ( умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. В результаті неналежного виконання [PERSON] зобовязань повіого [PERSON], яке виражається в тому, що [PERSON] не передала грошові кошти, отримані від відчуження частки [PERSON], у статутному капіталі своєму довірителю, суд вважає, що позивачу дійсно завдані матеріальні збитки у розмірі 1.221.040 гривень, які на думку суду підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON]. Відносно позовних вимог позивача стосовно стягнення з відповідачки суми інфляції та 3 % річних, суд вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У звязку з тим, що до нинішнього часу [PERSON] не повернула [PERSON] грошові кошти, отримані від відчуження частки у статутному капіталі, суд вважає, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальні збитки з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми з наступних розрахунків: Індекс інфляції за весь час прострочення складає : 1,02 х 1,026 х1,018 х 1, 009 ( індекси за 2006 рік) х 1, 66 ( індекс за 2007 рік) х 1, 223 ( індекс за 2008 рік) х 1, 123 ( індекс за 2009 рік) х 1, 091 ( індекс за 2010 рік) х 1,064 ( індекс за 2011 рік) = 2,00. Розмір індексу інфляції за період прострочення складає: ( 1.221.040 помножити на 2,00 відняти 1.221.040 = 1.221.040 ) Таким чином, суд вважає, що розмір індексу інфляції за період прострочення складає 1.221.040 гривень. 3 % річних від простроченої суми складають 194.797 гривень 70 копійок, виходячи з наступного розрахунку : 1.221.040 помножити на (кількість прострочених днів) помножити на 0,03 поділити на 365 (днів) = 194.797, 70 . На підставі вищевказаного, суд вважає, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 2.636.877 гривень 70 копійок, виходячи з наступного розрахунку : (1.221.040 + 1.221.040 +194.797, 70 =2.636.877,70). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час розгляду справи, на думку суду представник позивача довів суду ті обставини, на які він посилався як на підставу позовних вимог. При цьому, суд критично оцінює заперечення представника відповідача проти задоволення позову, оскільки вважає, що рішенням Господарського суду Одеської області від 15 липня 2011 року визнаний недійсним договір купівлі-продажу від 08 червня 2006 року, рішення набрало законної сили, але фактично вказаним рішенням застосована реституція, відповідно до якої сторони зобовязані повернути одна одній все отримане по вказаному договорі, а на підставі договору купівлі-продажу від 08 червня 2006 року [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 1.221.035 гривень, які повинна була негайно передати довірителю, тобто [PERSON], однак вказані кошти вона не повернула. Суд також критично оцінює пояснення представника відповідачки у судовому засіданні, який стверджував, що [PERSON] повернула вказані грошові кошти [PERSON], оскільки представник відповідачки [PERSON] не надав суду будь-яких документів, які б підтвердили передачу грошових коштів. Крім того, суд вважає, що незалежно від наявних інших судових спорів, вимоги ст. 1006 ЦК України повинні бути виконані, тобто суд вважає, що [PERSON] зобовязана була негайно передати довірителю, тобто [PERSON], вказані кошти. Таким чином, суд вважає, що заперечення представника відповідачки проти задоволення позову не засновані на законі, не підтверджуються зібраними по справі доказами та ними спростовуються. Згідно ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з розглядом справи позивач оплатив судовий збір у розмірі 3.329 гривень 40 копійок. Однак на підставі ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»від 08 листопада 2011 року № 3474-VI, який набрав чинності 01 листопада 2011 року (зі змінами та доповненнями), ставка судового збору позовної заяви майнового характеру встановлюється у наступному розмірі: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто розмір судового збору складає 3.219 гривень. Таким чином, суд вважає, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 3.219 гривень в рахунок відшкодування судового збору. З урахуванням вищевказаного, оцінивши всі обставини в їх сукупності суд вважає, що позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 1.221.040 гривень, індекс інфляції за період прострочення у розмірі 1.221.040 гривень, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 194.797 гривень 70 копійок, 3.219 гривень в рахунок відшкодування судового збору, а всього 2.640.096 гривень 70 копійок, виходячи з наступного розрахунку: (1.221.040 + 1.221.040 +194.797, 70 + 3.219 = 2.640.096,70 ).

Outcome: approved