Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-05 00:00:00

ПАТ «ПроКредит Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави автомобіль VOLKSWAGEN, модель Т4, 1998 р.в., номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ70ZWH089961, який належить [PERSON] в рахунок погашення боргу [PERSON] перед банком. Позов мотивований тим, що 27.03.2008 року між ПАТ «Про [PERSON]»та [PERSON] був укладений кредитний договір на суму 15 000 доларів США зі сплатою 18 % річних на строк 48 місяців, але відповідач належним чином умови договору не виконав, в результаті чого станом на 21.08.2011 року виникла заборгованість на суму 136 283,59 грн. В забезпечення виконання зобов`язання між банком та [PERSON] 27.03.2008 року був укладений договір застави рухомого майна, згідно якого відповідач передав в заставу банку вищевказаний автомобіль VOLKSWAGEN і обтяження було зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень 28.03.2008 року. Незважаючи на це, [PERSON] порушив умови договору застави і без згоди заставодержателя передав у власність [PERSON] вказаний автомобіль 09.10.2010 року. На підставі ст.ст. 20, 27 Закону України «Про заставу», ст. 9, 10, 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а також ст.ст. 589, 590 ЦК України, позивач просив в рахунок часткового погашення боргу в сумі 136 283,59 грн. за кредитним договором від 27.03.2008 року звернути стягнення на майно, що знаходиться в заставі транспортний засіб VOLKSWAGEN, 1998 р.в., реєстраційний номер [NUMBER], що в даний час належить [PERSON]; з метою забезпечення збереження на період до його реалізації вилучити у [PERSON] автомобіль, свідоцтво про реєстрацію і номерні знаки та 2 комплекти ключів та передати транспортний засіб до АТ «ПроКредит Банк»в управління шляхом володіння; надати АТ «Про [PERSON]»право отримати дублікат свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт) та дублікати державних номерних знаків на заставний транспортний засіб; надати АТ «ПроКредит Банк»право зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, здійснення будь-яких платежів за продавця, а також всіх необхідних для здійснення продажу повноважень власника транспортного засобу; надати АТ «ПроКредит Банк»право продажу предмета застави від власного імені шляхом укладення договору купівлі продажу будь-якій іншій особі-покупцю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги, додатково пояснив, що [PERSON] не є добросовісним набувачем, оскільки перед купівлею заставного транспортного засобу він не перевірив в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна наявність відомостей щодо обтяження автомобіля. Разом з тим, визнав, що банк не повідомляв органи ДАІ про перебування автомобіля в заставі. Крім того, додав, що 30.11.2011 року за рішенням Староміського райсуду м. Вінниці з [PERSON] і поручителя [PERSON] солідарно стягнуто суму боргу за кредитним договором від 27.03.2008 року в розмірі 136 283,59 грн. і виконавчий лист знаходиться на виконані у відділі ДВС. Після ухвалення рішення [PERSON] було сплачено незначну суму в рахунок погашення боргу. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнав, оскільки вважає, що кредит не був забезпечений заставою і в ДАІ не було відомостей щодо обтяження, тому [PERSON] є добросовісним набувачем. Рішення суду про стягнення боргу частково виконується [PERSON] Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, суду пояснили, що [PERSON] придбав автомобіль у [PERSON] за 10 000 доларів США і безперешкодно поставив його на облік в ДАІ. Будь-яких відомостей щодо наявності заборон на відчуження автомобіля в ДАІ не було, тому він є добросовісним набувачем. Також представник відповідача наголосила, що банк вже обрав спосіб захисту та звернувся до суду з позовом про стягнення боргу і по даному позову прийнято рішення про його задоволення, рішення знаходиться на примусовому виконанні. В зв`язку з цим звернення стягнення на предмет застави, власником і добросовісним набувачем якого на даний час є [PERSON], є недопустимим, оскільки відбудеться подвійне стягнення боргу. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, а також оглянувши оригінал кредитної справи по кредитному договору від 27.03.2008 року та цивільну справу № 2-1561-11 за позовом ПАТ «Про [PERSON]»до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними, тому при вирішенні спору суд застосовує норми статей глав 47-49 ЦК України і спеціальні норми глави 71 ЦК України, також норми Законів України «Про заставу», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»від 18.11.2003 р. (надалі Закон № 1255-IV). Судом встановлено, що 27.03.2008 року між ЗАТ «ПроКредит Банк»(правонаступником прав і обов`язків є ПАТ «ПроКредит Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 29.42 (сторони виклали договір в новій редакції відповідно до договору № 1 від 25.03.2009 року, а.с. 9-10), згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 15 000 доларів США, строком на 48 місяців, зі сплатою 18 % річних, але в зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] договору станом на 21.08.2011 року виник борг в розмірі 136 283,59 грн., який складається з боргу по капіталу в сумі 86 898,20 грн., боргу по процентах 12 313,59 грн., пені 37 071,80 грн. В забезпечення вимог банку, що виникають із кредитного договору № 29.42 від 27.03.2008 року, 27.03.2008 року між ЗАТ «ПроКредит Банк»та [PERSON] був укладений договір застави, відповідно до якого [PERSON] передав в заставу автомобіль VOLKSWAGEN, модель Т4, 1998 р.в., номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ70ZWH089961, реєстраційний номер [NUMBER]. Обтяження майна (заборона відчуження) було зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, відповідно до витягу № 17796385 від 28.03.2008 року (а.с. 23). Відповідно до п. 6.1 кредитного договору в редакції від 25.03.2009 року, у випадку виникнення заборгованості кредитор вправі здійснити її погашення за рахунок звернення стягнення на усе майно (в т.ч. майнові права) позичальника, яке належить чи буде належати йому у майбутньому на праві власності (спільної власності), враховуючи майно, яке знаходиться у третіх осіб чи має бути отриманим позичальником від третіх осіб. Відповідно до п. 2.3 договору застави, заставодержатель набуває право стягнення заборгованості за рахунок звернення стягнення на предмет застави у випадку, якщо кредит та/або відсотки, та/або штрафні санкції, які були забезпечені заставою, не будуть заставодавцем сплачені у строк, передбачений графіком повернення кредиту і сплати відсотків, який є невід`ємною частиною кредитного договору (надалі графік), відповідно до умов п. 3.1, 3.2, 3.3 цього договору. Разом з тим, ПАТ «ПроКредит Банк»обрало спосіб захисту порушеного права шляхом подачі позову до суду 03.11.2011 року до боржника [PERSON] і поручителя [PERSON] про дострокове погашення кредиту, на загальну суму 136 283,59 грн., зазначивши в позовній заяві, що банком «…було вжито всіх можливих та доступних заходів щодо кожного з відповідачів для досудового врегулювання проблеми, однак це не призвело до повного погашення боргу. У зв`язку з цим ми вимушені стягувати заборгованість відповідача 1 у примусовому порядку, шляхом звернення до суду». Згідно рішення Староміського райсуду м. Вінниці від 30.11.2011 року з [PERSON], [PERSON] солідарно стягнуто на користь ПАТ «ПроКредит Банк»заборгованість за кредитним договором № 29.42 від 27.03.2008 року в сумі 136 283,59 грн., з яких 86 898,20 грн. борг по капіталу, 12 313, 59 грн. заборгованість по процентах, 37071,80 грн. пеня. Рішення набуло чинності і 27.12.2011 року державним виконавцем Староміського відділу ДВС ВМУЮ відкрито виконавче провадження. На даний час виконання рішення здійснюється в примусовому порядку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом зазначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України. Таким чином, права позивача були захищені шляхом ухвалення рішення про стягнення суми боргу і в даний час рішення про стягнення боргу перебуває на примусовому виконанні. Виконання рішення суду про стягнення заборгованості відповідно до Закону України від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження»має виконуватись за рахунок усього майна, що належить боржнику. Звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення боргу, стягнутого за рішенням суду, буде подвійним стягненням. В пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зазначено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки /застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред`явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Таким чином, одночасне задоволення позову про стягнення суми боргу по кредитному договору і звернення стягнення на предмет застави можливе лише у випадках, коли боржник і поручитель є різними особами. Крім того, згідно повідомлення Вінницького ВРЕР УМВС України у Вінницькій області, на даний час транспортний засіб VOLKSWAGEN, який перебував в заставі банку, належить [PERSON] з 09.10.2010 року (а.с. 26). Даний автомобіль був знятий з обліку в ДАІ [PERSON] 05.10.2010 року і поставлений на облік [PERSON] 09.10.2010 року. Представник позивача визнав, що про обтяження транспортного засобу органи ДАІ повідомлені не були. Відповідно до п. 2.12 договору застави від 27.03.2008 року, заставодержатель або приватний чи державний нотаріус після нотаріального посвідчення цього договору сповіщають органи державної автоінспекції про передачу автотранспортного засобу у заставу з клопотанням про накладення заборони на зняття його з обліку. Суд вважає, що через недбалість позивача і через те, що органи ДАІ не були належним чином повідомлені про заставу транспортного засобу, [PERSON] безперешкодно зняв, а [PERSON] поставив на облік даний автомобіль. При обґрунтуванні позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави, що в даний час належить [PERSON], позивач посилався також на ст. 10 Закону № 1255-ІV та ст.ст. 17, 27 Закону України «Про заставу». Відповідно до ст. 10 Закону № 1255-IV у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Враховуючи те, що суд прийшов до переконання про неможливість задоволення позовних вимог про звернення стягнення на заставне майно, суд вважає необхідним роз`яснити позивачеві, що відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону № 1255-IV обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків. При ухваленні даного рішення суд також керується загальними засадами цивільного законодавства, якими, відповідно до ст. 3 ЦК України, є справедливість, добросовісність та розумність. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed