Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-29 00:00:00

13.03.2013 року [PERSON] звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON], зазначивши третьою особою на стороні відповідачки відділ державної виконавчої служби Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області (далі відділ ДВС), в якому просив звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, нарахованої за період з 17.09.2010 року по 15.02.2013 року, мотивуючи тим, що в цей період він проживав разом зі стягувачкою - [PERSON], та утримував свою малолітню доньку [PERSON] [INFO]. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі договору від 15.04.2013 року, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 13.03.2013 року № 32, в судовому засіданні позов не визнали, обґрунтували заперечення тим, що за рішенням Новобузького районного суду від 17.09.2013 року позивач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки на користь її матері [PERSON], але за період з жовтня 2010 року по лютий 2013 року аліменти не сплачував, в звязку з чим у нього утворилась заборгованість, яка нарахована була відділом ДВС Новобузького РУЮ на початку березня 2013 року. Посилання позивача на те, що він в період з вересня 2010 року по 15 лютого 2013 року утримував сімю, відповідачка спростувала тим, що він не працював, а сімя проживала за рахунок допомоги, яка надавалась батьками сторін. Крім того, відповідачка зазначила, що позивач, просячи задовольнити позов, посилається на правову норму, яка була виключена з Сімейного Кодексу України на підставі Закону України № 2709-ІV від 23.06.2005 року та не може бути звільнений від заборгованості по аліментам, так як його матеріальний та сімейний стан не змінився, бо доказів про це він не надав. Представник третьої особи на стороні відповідача в.о.начальника відділу ДВС Новобузького РУЮ [PERSON] в судовому засіданні підтвердив факт нарахування позивачу [PERSON] заборгованості по аліментам за період з 1 вересня 2010 року по 1 березня 2013 року, зазначивши, що така заборгованість нарахована в звязку з виконанням виконавчого листа Новобузького районного суду від 28.10.2010 року, повторно предявленого до виконання 22.02.2013 року, -2- виходячи з вимог ч.1 ст.194 СК України . Вислухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], відповідачки [PERSON], її представника [PERSON], представника третьої особи [PERSON] та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] [INFO]. За рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 17.09.2010 року з [PERSON] стягнені аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON]С.Ю у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.08.2010 року( а.с.52). За вказаним рішенням були видані 2 виконавчі листи про стягнення аліментів, з яких один виконавчий лист про стягнення аліментів в межах платежів за один місяць, був виданий 17.09.2010 року та 28.09.2010 року за вихідним номером 8162 предявлений до негайного виконання до відділу ДВС Новобузького РУЮ, а другий виконавчий лист про стягнення аліментів до повноліття дитини направлений на виконання до відділу ДВС 28.09.2010 року за вихідним номером 8163. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України „Про виконавче провадження" рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів) можуть бути пред'явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Частинами 1 і 2 статті 194 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Згідно з ч. 2 і 3 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 червня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 22 також роз'яснено, що за передбачених ст.197 СК України умов, суд може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем в обґрунтування позову не надано доказів про наявність обставин, що мають істотне значення для вирішення питання про звільнення його від заборгованості по сплаті аліментів, так як його посилання на проживання з відповідачкою однією сімєю з жовтня 2010 року по 15 лютого 2013 року не є доказом утримання ним малолітньої дитини, бо з наданих ним документів (трудового договору та довідки про розмір заробітної плати( а.с.30,31) вбачається тільки те, що він в період часу з 1 лютого 2011 року по 1 лютого 2012 року включно працював та мав дохід в розмірі 1000 гривень на місяць, але це не доводить утримання ним малолітньої дитини в цей період та в період, коли він не працював ( з 01.10.2010 по 01.02.2011 року та з 01.02.2012 року по 15.02.2013 року). Показання в судовому засіданні свідка [PERSON], яка є матірю позивача, ставляться судом під сумнів, так як конкретних фактів про утримання позивачем дитини свідком не наведено, до того ж свідок не проживала разом з сторонами, а тому не змогла однозначно стверджувати яким чином та в якій частині проводилось утримання. Позивачем також не надано доказів зміни, погіршення стану його здоровя, його матеріального та сімейного стану, а також вини відповідачки в непредявленні виконавчого документа до виконання, в обґрунтування позову про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, позивач знав про існування рішення суду про стягнення з нього аліментів, так як сплачував аліменти за жовтень 2010 року в сумі 222 гривні -3- 20 копійок, але припинив їх сплату, не перевіривши чи проводяться в подальшому нарахування та стягнення по ним, що видно з розрахунку заборгованості по аліментам (а.с.41) . З матеріалів справи також вбачається, що на примусове виконання виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] [INFO], був направлений до відділу ДВС Новобузького РУЮ Новобузьким районним судом Миколаївської області 28.09.2010 року (а.с.43), на підставі рішення суду від 17 вересня 2010 року. В подальшому, за заявою [PERSON], відділом ДВС було відкрито виконавче провадження за вказаним листом 26 лютого 2013 року, але виконавчий лист до заяви не прикладався, що вказує на те, що він знаходився на виконанні в відділі ДВС( а.с.51). Позивач [PERSON] викликався до державного виконавця з питання сплати аліментів та йому, відповідно до вимог ч.1 ст.194 Сімейного кодексу України, була нарахована заборгованість за період з 31.08.2010 року по 01.03.2013 року в сумі 12869 гривень 38 копійок, що вбачається з офіційного попередження від 05.03.2013 року (а.с.42), яке він отримав 05.03.2013 року. В подальшому, в звязку з отриманням інформації про дохід, за період з 01.02.2011 року по 01.02.2012 року, в.о.начальника відділу ДВС Новобузького РУЮ [PERSON] здійснив перерахунок заборгованості по аліментам, розмір якої склав на 01.03.2013 року , 11105 гривень 07 копійок (а.с.41) . Таким чином, заборгованість за аліментами за період з 31 серпня 2010 року по 26 лютого 2013 року у позивача [PERSON] виникла не з вини стягувачки, тобто звільнення відповідача від сплати заборгованності по аліментам з підстав, передбачених ч.3 ст.197 Сімейного Кодексу України , також не можливе. Інших обставин, що мають істотне значення для справи, які б могли слугувати достатньою підставою для звільнення [PERSON] від\~ \~ заборгованості за аліментами, позивач не навів, а\~ \~ суд не встановив, що вказує на безпідставність позовних вимог [PERSON] та є підставою для відмови в задоволенні його позову.

Outcome: dismissed