Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-21 00:00:00

20.02.2012 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м.Чернігова до [PERSON],[PERSON] про стягнення солідарно боргу за договором № 36-05/06/11/11/504/2007/405 від 27.11.2007 року в сумі 24 480 грн.82 коп.(двадцять чотири тисячі чотириста вісімдесят грн.. 82 копійки). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов визнав. Відповідач [PERSON] в судове засідання про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] за укладеним кредитним договором № 36-05/06/11/11/504/2007/405 від 27.11.2007 року отримала кредит у розмірі 10 000 грн. 00 коп., строком користування до 27.11.2010 року погашенням кредиту та виплатою процентів за користуванням кредитом 2,7 % на місяць. Відповідач [PERSON], свої забов`язання перед позивачем не виконала, а тому виникла заборгованость, яка станом на 16.11.2011 року порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість в сумі 24 480 грн. 82 коп.. Щодо вирішення питання солідарного стягнення з [PERSON] та [PERSON] боргу за договором № 36-05/06/11/11/504/2007/405 від 27.11.2007 року в сумі 24 480 грн.82 коп.(двадцять чотири тисячі чотириста вісімдесят грн. 82 копійки). Суд аналізуючи фактичні обставини справи та вимоги закону приходить до висновку, що відповідно до ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія, яка має юридичне значення, і визначається термін-певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення ( ч.2 ст.251, ч.2 ст.252 ЦК України). Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч.4 ст.559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявив вимоги до поручителя. Відповідно до викладеного можна зробити висновок про те, що в частині стягнення з поручителя [PERSON] солідарно з [PERSON] боргу за договором № 36-05/06/11/11/504/2007/405 від 27.11.2007 року в сумі 24 480 грн.82 коп.(двадцять чотири тисячі чотириста вісімдесят грн.. 82 копійки) відмовити. Відповідно до стягнення боргу з [PERSON] за договором № 36-05/06/11/11/504/2007/405 від 27.11.2007 року в сумі 24 480 грн.82 коп.(двадцять чотири тисячі чотириста вісімдесят грн.. 82 копійки) позов підлягає задоволенню з наступних підстав, відповідно до ст.ст. 1048-1052 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Відповідач [PERSON], станом на 16.11.2011 року порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість в сумі 24 480 грн. 82 коп.. Заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем не погашена. Протягом тривалого часу ніяких розрахунків відповідач [PERSON] не веде, відповідно,ухиляється від виконання зобовязань, взятих на себе згідно кредитному договору. Однією із загальних засад цивільного законодавства,зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплачені проценти. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфу 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такий самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст.530 ЦК України, зобовязання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно положень ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк встановлений договором або законом. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст.611 ЦК України. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України, відповідно до ст.60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших особах, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Суд вважає, що відповідачем [PERSON] порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобовязання має виконуватися належним чинок відповідно до умов договору, а також вимог ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 626 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Добровільно відповідач не провів розрахунок за кредитним договором, тому сума боргу підлягає стягненню в примусовому порядку. Враховуючи вище викладене, а також ст.16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом стягнення з відповідача [PERSON], на користь позивача заборгованість по кредитному договору № 36-05/06/11/11/504/2007/405 від 27.11.2007 року в сумі 24 480 грн.82 коп.(двадцять чотири тисячі чотириста вісімдесят грн. 82 копійки). Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Відповідно, враховуючи ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача [PERSON]Б на користь позивача ПАТ КБ «Надра»підлягає стягненню судовий збір в сумі 244 грн. 81 коп.

Outcome: partial