Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства Рівнекнигапро визнання неправомірними дій відповідача щодо зміни істотних умов праці. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що з 01.08.1980 року працює у КП Рівнекнига. Наказом директора КП Рівнекнига№ 60-К від 16 листопада 2010 року її було звільнено з роботи за п. 2 ст.41 КЗпП України. Рішенням Рівненського міського суду від 18 квітня 2011 року наказ про звільнення з роботи визнано незаконним та скасовано. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 06 червня 2011 року дане рішення суду першої інстанції залишено без змін. Поновивши її на роботі у червні 2011 року на посаду завідувача книжного магазину №9, працівника, який був прийнятий на роботу після її звільнення у жовтні 2010 року не було переведено на іншу роботу або звільнено з роботи за пунктом 6 статті 40 КЗпП України. Оскільки така кількість працівників у вказаній книгарні є економічно не вигідною, 20 вересня 2011 року вона звернулася із заявою на ім'я директора КП Рівнекнига[PERSON], у якій про це зазначила, а тому пропонувала одного продавця перевести на роботу до іншої книгарні, де є значно більший виторг. Натомість наказом від 08 травня 2012 року працівникам книгарні № 9 з 11 липня 2012 року встановлено режим неповного робочого часу з оплатою 0,75 посадового окладу за фактично відпрацьований час. З вказаним наказом позивач не погоджується, а тому просить визнати дії КП Рівнекнигащодо зміни істотних умов праці завідувача книжного магазину №9 [PERSON], зокрема попередження про її переведення з 11 липня 2012 року на 0,75 посадового окладу, неправомірними та становити відсутність змін в організації виробництва і праці на Комунальному підприємстві Рівнекнига. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримавши позовні вимоги пояснила, що неодноразово пропонувала інші шляхи подолання збитковості книгарні, зокрема виїздну торгівлю на ринках міста та області, проте щоразу отримувала відмову. Представник позивача [PERSON] підтримала доводи своєї довірительки, зазначила, що відповідно до вимог трудового законодавства зміна істотних умов праці без погодження працівника допускається лише у випадках змін в організації виробництва і праці. Вказала, що за умовами ч.З ст.32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Мотивуючи своє твердження п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду трудових споріввід 06 листопада 1992 року за №9 вказала, що змін в організації виробництва і праці у вказаній книгарні не відбулось, при переведенні працівників на 0,75 посадового окладу у зв'язку з фінансовими труднощами підприємства відсутня ознака змін в організації виробництва і праці, що виключає зміну істотних умов праці без погодження працівника. Просить задоволити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, пояснив, що позовні вимоги не підкріплені належними доказами, виданий наказ відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема ст.. 32 КЗпП України. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов є обгрунтованим та підлягає до задоволення із наступних міркувань. [PERSON] перебуває у трудових відносинах з КП Рівнекнигаз 01 серпня 1980 року. Наказом від 08 травня 2012 року працівникам книгарні № 9, зокрема [PERSON], з 11 липня 2012 року встановлено режим неповного робочого часу з оплатою 0,75 посадового окладу за фактично відпрацьований час у звязку з виробничою необхідністю, внаслідок постійного невиконання книгарнею № 9 доведеного товарообороту та на підставі проведеного аналізу доходів та витрат книгарні. Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. П. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду трудових споріввід 06 листопада 1992 року за №9 визначає, що змінами в організації виробництва і праці є раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці в тому числі перехід на бригадну форму організації праці, впровадження передових методів, технологій тощо. В судовому засіданні представником відповідача наявність вказаних фактів, які в розумінні п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду трудових споріввід 06 листопада 1992 року за №9 є змінами в організації виробництва і праці не наведені. Переведення працівників на 0,75 посадового окладу у зв'язку з фінансовими труднощами на підприємстві не є змінами в організації виробництва і праці. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, та доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Представник відповідача не надав суду належних та допустимих доказів наявності змін в організації виробництва та праці та як наслідок правомірності винесення спірного наказу про встановлення режиму неповного робочого часу, а отже позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення повністю.

Outcome: approved