Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, індексу інфляції та 3% річних за прострочення грошового зобов'язання, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.07.2012 року він надав в борг відповідачу 56 800 доларів США, що за курсом НБУ на 14.07.2012 року складало 453832,00 гривень, які останній зобов'язався повернути йому до 15 год. 40 хв. 16.07.2012 року. Зазначає, що станом на 16.10.2012 року відповідач йому борг не повернув, сума його заборгованості складає суму, еквівалентну 56800 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.10.2012 року 453 832, 00 грн. На підставі вищевикладеного, а також ст.ст. 264, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України звертається з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики від 14.07.2012 року в розмірі 453 832, 00 гривень, що станом на 16.10.2012 року еквівалентно 56 800 доларам США за курсом НБУ, індекс інфляції в розмірі 907, 66 гривень та 3% річних у розмірі 3431,72 гривень. Позивач,представник позивача та відповідач в судове засідання не з'явились, про день час та місце слухання справи повідомлені вчасно та належним чином, від представника позивача до суду надано заяву згідно якої останній просить провести засідання за його відсутності та згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Причини неявки відповідача суду невідомі. Суд вважає можливим слухати справу у відсутність вищезазначених осіб відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 14.07.2012 року [PERSON] надав в борг [PERSON] 56 800 доларів США, що підтверджується Розпискою про отримання коштів від 14.07.2012 року (а.с. 6). Як вбачається зі змісту зазначеної Розписки, відповідач зобов'язався повернути позивачу суму позики до 15 год. 40 хв. 16.07.2012 року. Частина перша статті 509 ЦК України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідачем дійсно було отримано грошові кошти в сумі 56 800 доларів США, однак свої зобов'язання щодо повернення суми позики в строк визначений в Розписці, не виконано. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Стаття 1050 ЦК України визначає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З вищевикладеного вбачається, що чинне законодавство України, у випадку порушення однією із сторін своїх зобов'язань, передбачає грошову компенсацію іншій стороні, яка була позбавлена можливості користуватися певний час грошовими коштами, що їй належать, у зв'язку з несвоєчасним поверненням їх від боржника. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про доведенісить вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь боргу за договором позики від 14.07.2012 року в розмірі 453 832, 00 гривень, що станом на 16.10.2012 року еквівалентно 56 800 доларам США за курсом НБУ та 3% річних у розмірі 3 431,72 гривень. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційного знецінення суми боргу в розмірі 907, 66 гривень, то в цій частині позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, тому норми ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні. Відповідно ж до договору позики, позивач передав відповідачеві в користування грошові кошти в доларах США, а тому жодних підстав стягувати дану суму з урахуванням індексу інфляції немає. Стаття 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача, частково знайшли своє доведення в судовому засіданні, а тому і підлягають задоволенню частково, в частині зазначеній вище. Крім того в силу ст.ст.79, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3219, 00 грн. та витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 420, 00 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 611, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial