Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-05 00:00:00

[PERSON] 12 лютого 2013 року звернувся до суду з позовною заявою до Козіївської сільської ради Краснокутського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 3,2608 га, яка розташована на території Козіївської сільської ради, КСП Козіївське. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дана земельна ділянка належала його дідові - [PERSON], який помер 04 грудня 2010 року. Вказана земельна ділянка належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії РЗ № 786362. При житті [PERSON] склав заповіт, згідно якого він вищезазначену земельну ділянку заповів позивачу. Інших спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку майна немає. На даний час позивач виявив намір успадкувати майно, яке залишилось після смерті [PERSON], оскільки являється спадкоємцем за заповітом, в звязку з чим звернувся до суду з даним позовом та прохає визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку. У відкрите судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак надав суду заяву про підтримання позову та про слухання справи у його відсутність. Представник відповідача Козіївської сільської ради Краснокутського району Харківської області в відкрите судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечує та просить суд слухати справу у відсутність представника. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно зясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер 04 грудня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №285718, виданого 07 грудня 2010 року Козіївською сільською радою Краснокутського району Харківської області. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 3,2608 га, розташованої на території Козіївської сільської ради Краснокутського району Харківської області, КСП Козіївське, яка належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії РЗ № 786362. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до вимог ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадщину мають особи, зазначені в заповіті. По Козіївській сільській раді Краснокутського району Харківської області зареєстрований заповіт від 21 січня 2010 року, згідно якого [PERSON] земельну ділянку площею 3,2608 га, яка належить йому згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії РЗ № 786362, заповів онуку [PERSON]. \~ \~ \~ \~Вказаний заповіт на день смерті заповідача [PERSON] не відмінений та не скасований. Як вбачається з довідки Козіївської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 07.02.2012 року № 244, [PERSON] на день смерті [PERSON] проживав разом з ним, а тому відповідно до ч.3 ст.1268 ЦПК вважається, що він прийняв спадщину. Інших спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку майна немає. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, \~ та його державної реєстрації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г \~ Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право заповідача [PERSON] на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії РЗ № 786362, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 129. Згідно із ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будьякі фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач [PERSON], як спадкоємець після смерті заповідача [PERSON] має законне право на земельну ділянку в порядку спадкування. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved