Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] і просить суд надати дозвіл на виїзд малолітній [PERSON] без згоди батька на весь час до досягнення повноліття, та надати дозвіл на оформлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон малолітній [PERSON] без згоди батька . У судове засідання сторни не з»явились надавши на адресу суду заяви з проханням слухати справу у їх відсутність, позивачка позов підтримала прохала задовольнити. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд розглядає справу у відсутність відповідача за наявними в матеріалах справи доказами. Судом встановлено та підтверджено документально, що 18 жовтня 2008 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано шлюб, свідоцтво серії 1-КЕ № 046923 ( а.с 6) , від вказаного шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] свідоцтво серії 1-КЕ № 103256 ( а.с 7). Після розірвання шлюбу, донька проживає з матір»ю. Згідно ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.142 Сімейного Кодексу України - діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебувають їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно ст. 155 Сімейного Кодексу України - здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 157 Сімейного Кодексу України - той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Фактично після розірвання шлюбу сторони визначили місце проживання дитини разом із матерю, тому вона має право проживати зі своєю дитиною та обирати місце проживання, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. - дитина може бути розлучена з матір'ю лише у виняткових ситуаціях, тобто перевага надається матері. Як вбачається з матеріалів позовної заяви малолітня дитина навчається в ліцеї Сухомлинського, які мають можливість виїжджати за межі України на екскурсії в навчальних та освітніх цілях, для виїзду яких необхідний дозвіл батька відповідача по справі, про те, при неодноразових зверненнях позивачки та особисто дитини до відповідача вони отримували безпідставну відмову, що негативно відображалось на психічному та емоційному стані дитини. Згідно ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року ,, Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що при вирішенні спору про проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік, з'ясовувати з кім з батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особливі якості батьків, можливість створення належних умов для виховання маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Декларацією з прав дитини від 20 листопада 1959 року закріплено принцип б, за яким дитина може бути розлучена з матір’ю лише у виняткових ситуаціях, тобто перевага надається матері, для розлучення дитини з матір’ю мають бути наявні виняткові ситуації. Таких відповідач не навів. Участь матері у вихованні дитини та проживання дитини з останньою є невід’ємною основою захисту інтересів дитини. Згідно ст. З Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага надається якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини закріплено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком коли компетентні органи згідно присудження визначають відповідно до вживаного закону і процедур, що таке розставання необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним в тому або іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно ухвалювати рішення щодо мешкання дитини. У відповідності до статті 8 Конвенції про права дитини - держави - учасниці зобов’язані поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім’я, сімейні зв’язки, які передбачені законом, не допускаючи протизаконного втручання. Зважаючи на вищевикладені обставини та з метою забезпечення малолітній [PERSON] закріплених як нормами вітчизняного так і міжнародного права законодавства завдань щодо сімейного виховання дитини, фізичного та духовного розвитку малолітнього, суд приходить до висновку про надання дозволу [PERSON] без згоди батька [PERSON] оформити документи для виїзду за кордон [PERSON], 27.01.2001 року. Згідно ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов’язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається зі ст. 11 Закону України „Про охорону дитинства" батько та мати мають рівні права та обов’язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов’язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved