Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-08 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що вони не мають спільного бюджету, не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Між ними припинені подружні стосунки, сім'я фактично розпалась, примирення між ними неможливе. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити з викладених в ньому підстав. Відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, однак заперечував проти обставин, викладених в позові. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 3 листопада 2006 року (а.с.5). Від цього шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO] (а.с.6). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Через наявність різних поглядів на спільне життя, непримиримість характерів, відсутність почуття кохання та порозуміння, призвели того, що сторони втратили почуття взаємоповаги і кохання, з березня 2011 року і наразі проживають окремо, не ведуть спільного господарства і не підтримують подружні стосунки, не мають спільного бюджету, спроби примиритися позитивного результату не дали. Сторони не виявили намір змінити прізвища. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що мають істотне значення. Одночасно суд роз'яснює, що відповідно до ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Також, позивачка заявила вимоги щодо стягнення з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно на утримання спільної дочки, оскільки відповідач не утримує свою дитину. Відповідач визнав позовні вимоги в частині сплати аліментів тільки в розмірі 500,00 грн., посилався на те, що він наразі невзмозі сплачувати кошти в більшому розмірі оскільки його заробіток складає 1820,00 грн. Вимоги ст. 182 СК України передбачають обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини. Нормами ст.184 СК України передбачений порядок визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі і зазначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Враховуючи викладене, суд вважає можливим задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання доньки 600,00 грн. щомісячно, так як позивачкою не доведено наявність фінансової можливості та наявних у відповідача доходів, які б надавали йому змогу сплачувати аліменти саме в розмірі 1000,00 грн. а згідно наданої відповідачем довідки про доходи, його заробітна плати за місяць складає 1820,00 грн. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обовязок сплатити на користь держави судові витрати: судовий збір у розмірі 229,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial