Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення факту усунення від права на спадщину та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської ради депутатів трудящихся від 16 серпня 1972 року за № 1313, йому була надана земельна ділянка площею 465 кв.м., яка розташована за адресою: вулиця Лєскова, будинок 53 у місті Дніпропетровську. На даній земельній ділянці він почав будувати житловий будинок, у звязку з виниклими обставинами у 1978 році переоформив земельну ділянку на свого вітчима [PERSON], що було закріплено рішенням виконкому АНД районної ради народних депутатів. В подальшому рішенням виконкому АНД районної ради народних депутатів №160/15 від 07 березня 1986 року за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок №53 по вулиці Лєскова у м. Дніпропетровську. 18 березня 1991 року померла мати позивача - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на ? частку зазначеного домоволодіння, яку прийняли спадкоємці позивач [PERSON] та чоловік померлої - [PERSON] Позивач [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, а [PERSON] фактично прийняв спадщину. 25 жовтня 2000 року у [PERSON] відбувся повторний інфаркт, у звязку з чим позивач зі своєю сімєю був вимушений переїхати до нього та доглядати, оскільки [PERSON]І потребував сторонньої допомоги, а в подальшому переніс це дві операції. З цього часу і до смерті останнього позивач проживав з ним. За весь цей час донька [PERSON] - відповідачка по справі [PERSON] відсторонилася від допомоги батькові, хоча знала що він потребує такої допомоги. Крім того, позивач неодноразово звертався до неї за допомогою батькові. 16 вересня 2008 року [PERSON] помер. А відтак, з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив встановити юридичний факт, що він проживав однією сімєю з [PERSON] з лютого 2000 року по день його смерті 16 серпня 2008 року, усунути від права на спадкування ? частин домоволодіння №53 по вул. Лєскова в м. Дніпропетровську [PERSON] після [PERSON], встановити юридичний факт прийняття [PERSON] спадщини у вигляді ? частин зазначеного домоволодіння після [PERSON], визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на ? частин домоволодіння №53 по вул. Лєскова в м. Дніпропетровську (а.с.10-14, 94-98). Не погодившись із позовною заявою [PERSON], відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог остаточно просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частин домоволодіння №53 по вул. Лєскова в м. Дніпропетровську після померлого 16 вересня 2008 року [PERSON] та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову посилалася на те, що завжди спілкувалася з батьком. Крім того, незважаючи на перенесені операції, її батько ніколи не знаходився у безпорадному стані. [PERSON] ніколи не жив з батьком, [PERSON] до останнього сам себе обслуговував (а.с.125-127,177-178). У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог та просила задовольнити первісний позов, у задоволенні зустрічних позовних вимог просила відмовити, пояснивши, що з лютого 2000 року позивач [PERSON] проживав однією сімєю з померлим [PERSON] у домоволодінні № 53 по вул. Лєскова у м. Дніпропетровську, матеріально допомагав йому, оскільки останній знаходився у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, яку його донька [PERSON] не надавала. Відповідач [PERSON] просила у задоволенні первісних позовних вимог відмовити, на задоволенні зустрічного позову наполягала. Крім іншого зазначила, що [PERSON]М, ніколи не проживав з [PERSON] однією сімєю, тим більше, пять років до часу відкриття спадщини, він мав свою сімю та постійно проживав за іншою адресою і тільки за два місяця до смерті [PERSON], тобто 20 липня 2008 року зареєструвався за адресою вулиця Лєскова, буд. 53 у м. Дніпропетровську, але там не проживав. [PERSON] ніколи не знаходився у безпорадному стані, він був людиною похилого віку, періодично хворів, але самостійно пересувався по кімнаті, їздив на велосипеді та у суспільному транспорті, часто навідувався до неї на роботу. Самостійно відвідував лікаря, проходив обстеження у лікарні. Вона постійно спілкувалася з батьком, слідкувала за його здоровям. Операція на серці установка кардіостимулятора та операція на очах були зроблені у лікарні № 3, де вона працювала. Представник відповідача [PERSON] підтримала обставини викладені у зустрічній позовній заяві, просила її задовольнити, у задоволенні первісних позовних вимог - відмовити. Представник третьої особи - Четвертої дніпропетровської нотаріальної контори у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надана заява з проханням слухати справу у відсутність їх представника та винести рішення згідно з діючим законодавством. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши докази в їх сукупності, приходить до наступного. Правом на звернення до суду за захистом наділена кожна особа у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, принцип чого закріплений ст. 3 ЦПК України. Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Обовязок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що домоволодіння №53 по вул. Лєскова у м. Дніпропетровську належало на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності від 16 травня 1986 року (а.с.15,33). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу з 26 червня 1974 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], актовий запис № 761 (а.с.21). Відповідно до ст.ст.22, 28 КоБС України (в редакції 1969 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином домоволодіння № 53 по вул. Лєскова у місті Дніпропетровську належало [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя по ? частині кожному. 18 березня 1991 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.31). Спадкоємцями першої черги після померлої [PERSON] на ? частину домоволодіння № 53 по вул. Лєскова у місті Дніпропетровську, є її чоловік [PERSON] та син померлої [PERSON] [PERSON], відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року) фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав у спірному домоволодінні та був у ньому зареєстрований. [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, що підтверджується спадковою справою (а.с.173,174-175), але свідоцтво про право на спадщину за законом не отримав, що не позбавляє його права звернутися у встановленому законом порядку до нотаріальної контори для одержання свідоцтва. Згідно свідоцтва про смерть виданого Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] помер 16 вересня 2008 року (а.с.30). Згідно з ч.5 ст.1224 Цивільного кодексу України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Проте застосування вказаної норми можливе лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини. Суд не може погодитися з твердженнями позивача за первісним позовом [PERSON] про те, що [PERSON] знаходився у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, оскільки вони спростовуються показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідженими в судовому засіданні медичними документами. Посилання позивача [PERSON] на те, що він в силу ст. 1264 ЦК України прийняв спадщину після смерті [PERSON] оскільки проживав зі спадкодавцем однією сімю з 2000 року, суд не може взяти до уваги, оскільки доказів цим обставинам позивачем [PERSON] суду не надано. Реєстрація [PERSON] у домоволодінні № 53 по вул. Лєскова у м. Дніпропетровська з 20 липня 2008 року не може підтверджувати факт проживання останнього однією сімєю з померлим [PERSON] з 2000 року. Таким чином, позивачем [PERSON] не доведено позовні вимоги, а відтак вони задоволенню не підлягають у повному обсязі. Що стосується зустрічної позовної заяви [PERSON], то суд зазначає наступне. Як було встановлено судом, [PERSON] помер 16 вересня 2008 року (а.с.30). За життя померлий заповіту не лишив. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом на ? частини домоволодіння №53 по вулиці Лєскова в м. Дніпропетровську, У відповідності зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] є донька померлого - відповідач за первісним позовом [PERSON], яка в установленому законом порядку звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 1214/2008 (а.с.57-64). Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на ? частини домоволодіння №53 по вулиці Лєскова у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після [PERSON] померлого 16 вересня 2008 року. Відповідно до ст.88 ЦПК України з урахуванням задоволених зустрічних позовних вимог, з позивача за первісним позовом [PERSON] слід стягнути на користь позивача за зустрічним позовом [PERSON] судовий збір в сумі 51,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

Outcome: approved