Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-31 00:00:00

У травні 2012 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідачів про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі є батьками малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], долею яких не цікавляться, матеріальної допомоги на їх утримання не надають. У зв'язку із цим, просить позбавити їх батьківських прав та стягнути з кожного окремо аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини їх заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні позивач, представник третьої особи та прокурор позов підтримала і просила задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заяву про розгляд справи за своєї відсутності та письмових заперечень проти позову до суду не надали. Оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе на підставі статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розглянути справу у відсутність відповідачів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу та дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідачі є батьками малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER], серії [NUMBER]. З пояснень позивача її дочка та колишній зять, які є відповідачами у справі, долею своїх дітей не цікавляться, їх вихованням не займаються та матеріальної допомоги на утримання не надають. Відповідно до довідки про склад сім'ї діти проживають разом з позивачем, яка є їх бабусею та яка займається їх утриманням і вихованням. З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 20.01.2012 вбачається, що [PERSON] притягалася до адміністративної відповідальності по частині першої статті 184 КУпАП. Шлюб між відповідачами розірвано в лютому 2011 року. Мати дітей [PERSON] по місцю проживання характеризується посередньо, спиртними напоями не зловживає. Наркотичні засоби не вживає. Батько дітей [PERSON] характеризується посередньо, до кримінальної відповідальності не притягався. З матеріалів справи вбачається, що обоє відповідачів притягували до адміністративної відповідальності, в тому числі за ухилення від виконання батьківських обов'язків. Актом обстеження умов проживання підтверджено, що стосунки між позивачем та дітьми доброзичливі та теплі, діти доглянуті та забезпечені всім необхідним, в т.ч. іграшками, книжками окремим телевізором. Згідно висновку про позбавлення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24.09.2012 № 2307/212/14/19 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав відносно дітей. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»кожна дитини має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі частиною першою статті 155, пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У абзаці другому пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, виходячи з наведених вище обставин та враховуючи, що відповідачі не цікавляться долею своїх дітей, не піклуються та не надають матеріальної допомоги на їх утримання, що свідчить про ухилення від виконання батьківських обов'язків, суд вважає, що позов в частині позбавлення їх батьківських прав є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі -СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 наведеного Кодексу встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідно до частини другої статті 182 СК України не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною другою статті 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За таких обставин, відповідно до статей 180, 181 СК України з кожного із відповідачів на користь позивача підлягають стягненню аліментів на утримання дітей у розмір 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно і до досягнення ними повноліття. Відповідно до статті 88 ЦПК України на користь позивача у рівних частинах з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у сумі 107,30 грн. та на користь держави з відповідачів стягнути судовий збір у розмірі 214,60 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved