Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ЗАТ «МАСП» про стягнення доплати за роботу у вихідні дні, компенсації за придбання спецодягу та доплати за шкідливі умови праці за Списком №2, який уточнив та підтримав в судовому засіданні. Представник позивача, в судовому засіданні [PERSON], уточнив та підтримав позовні вимоги [PERSON] до ЗАТ «МАСП»про стягнення доплати за роботу у вихідні дні, компенсації за придбання спецодягу та доплати за шкідливі умови праці за Списком №2, та просив суд стягнути на користь позивача [PERSON], з відповідача ЗАТ «МАСП»доплату за роботу у вихідні дні, починаючи з 12.04.2007 року по 26.09.2011 року у сумі - 2560 грн.98 коп., компенсацію за виплат за невиданий спеціальний одяг і спеціальне взуття, у сумі - 840 грн., доплату за шкідливі умови праці, починаючи з 12.04.2007 року по 26.09.2011 року, у сумі -15139 грн.13 коп., та у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. Представник відповідача, в судовому засіданні - [PERSON], позовні вимоги [PERSON] до ЗАТ «МАСП» про стягнення доплати за роботу у вихідні дні, компенсації за придбання спецодягу та доплати за шкідливі умови праці за Списком №2 не визнала. Дослідивши надані суду письмові докази, вислухавши сторони, суд дійшов до висновку про те, що позов [PERSON] до ЗАТ «МАСП» про стягнення доплати за роботу у вихідні дні, компенсації за придбання спецодягу та доплати за шкідливі умови праці за Списком №2 підлягає задоволенню частково, за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював, у період з 12.04.2007 року по 26.09.2011 року у Закритому акціонерному товаристві «МАСП»на посаді виконроба на виробничій дільниці № 1, що підтверджено записами у його трудовій книжці. Відповідачем [PERSON] акціонерним товариством «МАСП», для своїх працівників встановлено пятиденний робочий тиждень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що майже кожну суботу позивач залучався до роботи, але не вказує, які саме робочі дні він працював та не зазначає підстав для залучення його (накази) до роботи у вихідні дні, у період з12.04.2007 року по 26.09.2011 року, та не надав суду письмових доказів про виконання роботи у вихідні дні. Тоді як відповідач надав суду письмові докази про роботу підприємства у вихідні дні, у період з12.04.2007 року по 26.09.2011 року, та осіб які залучалися до такої роботи. Відповідно до ст. 71 КЗпП України, залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ст.72 КЗпП України, робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Крім того, відповідач ЗАТ «МАСП»підтвердив письмовими доказами: наказом №65/1 від 30.04.2011 року, та розрахунковим листком за травень 2011 року, роботу і самого позивача у вихідні дні: 03.05.2011 року за що йому було нараховано та виплачено заробітну плату, відповідно до вимог ст. ст.71, 72 КЗпП України. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача доплати за роботу у вихідні дні не доведені. В обґрунтування своїх позовних вимог щодо доплати за шкідливі умови праці за Списком №2, позивач зазначає, що лише після отримання трудової книжки йому стало відомо, що професія виконроба, яку він обіймав, згідно атестації робочих місць за умовами праці, давало йому право па пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2, а отже і на грошове відшкодування за роботу у шкідливих умовах, яке він. за весь час роботи у відповідача, жодного разу не отримував. З наданих суду письмових доказів вбачається, що відповідно до наказу №9 від 09.03.2006 року на підприємств, де працював позивач було проведено чергову атестацію робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення та інших пільг та компенсацій, що передбачені чинним законодавством з визначенням перелік робочих місць. За результатами проведеної атестації для професії «виконавець робіт»було складено картку умов праці, де передбачались діючі та запропоновані пільги та компенсації за існуючі умови праці. Для професії «виконавець робіт», яку мав позивач [PERSON] було передбачено, що окрім включення до Списку №2 працівнику додатково надасться і додаткова відпустка у розмірі 7 календарних днів, однак жодних грошових доплат або інших відшкодувань додатково передбачено не було. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] дійсно працював на посаді, що давала йому право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2, однак, право він мав лише на додаткову відпустку - 7 календарних днів, яка йому надавалася відповідачем, що підтверджено тривалістю його відпусток, але не мав права на отримання будь яких додаткових доплат або інших грошових відшкодувань. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача доплати за шкідливі умови праці за Списком №2 не доведені. В обґрунтування своїх позовних вимог щодо порушення відповідачем вимог ст.163 КЗпІІ України, позивач посилається на те, що періодично він змушений був купувати спеціальний одяг за свої кошти, про що надавав відповідачу копії чеків, які, в свою чергу відповідач не приймав, та не оплачував протягом періоду з 2007 року по 2011 рік. З наданих суду письмових доказів вбачається, що відповідачем дійсно було порушено нормами безоплатної видачі спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуаль-ного захисту працівникам, зайнятих у будівельному виробництві, затвердженими наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці №126 від 17.05.2004 року, відповідно до якого визначено перелік речей, що безоплатно надаються працівникам відповідно до займаних ними посад. Згідно до п.2.172 норм працівнику, що обіймає посаду «виконавець робіт»безоплатно надасться, плащ з водостійкого матеріалу. Так, відповідно до підтверджень надання спеціального одягу позивачеві відповідач посилається на те, що 07.10.2010 року та 03.12.2010 року, на вимогу дільниці №4 було видано 12 одиниць плаща брезентового та 4 одиниці плаща з гумової тканини, тобто, на дільниці №1, де працював позивач одяг, що передбачений вище значеними нормами було видано, але підтверджень про надання такого одягу саме позивачу [PERSON], відповідач не наддав. Крім того, з наданих суду письмових доказів вбачається, що позивачеві у період його роботи було видано костюм х/б у кількості 2 шт., каску -1 шт., чоботи -1 шт., куртку ватну - 1шт., що не відповідає нормам, за якими відповідач повинен був забезпечити позивача спеціальним одягом, безоплатно. Відповідно до вимог ст.164 КЗпП України видача замість спеціального одягу і спеціального взуття матеріалів для їх виготовлення або грошових сум для їх придбання не дозволяється. Власник або уповноважений ним орган повинен компенсувати працівникові витрати на придбання спецодягу та інших засобів індивідуального захисту, якщо встановлений нормами строк видачі цих засобів порушено і працівник був змушений придбати їх за власні кошти. У разі дострокового зносу цих засобів не з вини працівника власник або уповноважений ним орган зобовязаний замінити їх за свій рахунок. Позивач за власний рахунок змушений був придбати, відповідно до: товарного чеку №1 від 6.10.2007 року - куртку утеплену, вартістю 140 грн.; товарного чеку №15 від 29.04.2007 року - чоботи, вартістю 100 грн.; товарного чеку №2 від 02.11.2008 року чоботи утепленні, вартістю 160 грн., товарного чеку без номера від 04.04.2009 року чоботи утеплені, вартістю 100 грн.; товарного чеку № 1 від 20.11.2010 року чоботи утепленні, вартістю 160 грн., та куртку утеплену, вартістю 180 грн., на загальну суму 840 гривень. Таким чином, суд не може погодитися з підставами заперечення позивачем проти позовних вимог [PERSON], в цій їх частині, що позивач надані суду товарні чеки не предявляв для оплати, оскільки всі надані позивачем товарні чеки відносяться до періоду роботи позивача у відповідача, та свідчать про придбання позивачем саме робочого, спеціального одягу, яким відповідач своєчасно та в достатній кількості не забезпечив свого працівника. Крім того, суд не вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача [PERSON] до ЗАТ «МАСП»про відшкодування моральної шкоди недоведеними, оскільки позивачем не надано пояснення та доказів заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, позивач не конкретизував в чому саме полягає моральна шкода, та з якого розрахунку він виходив, встановлюючи її розмір, в звязку з чим, суд вважає позовні вимоги [PERSON], в частині відшкодування моральної шкоди, такими, що не підлягають задоволенню. Приймаючи рішення суд виходить з ч.1 статті 10 Цивільно-процесуального кодексу України, якою встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, що передбачає свободу в наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та ч.1 статті 60 Цивільно-процесуального кодексу України, відповідно до якого кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та вважає, що рішення суду не може бути постановлено на припущеннях. Аналізуючи надані суду докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про те, що позов [PERSON] до ЗАТ «МАСП»про стягнення доплати за роботу у вихідні дні, компенсації за придбання спецодягу та доплати за шкідливі умови праці за Списком №2 слід задовольнити частково, а саме: стягнути з ЗАТ «МАСП»на користь [PERSON] 840 гривень, компенсаційних виплат за невиданий спеціальний одяг і спеціальне взуття. В задоволені позовних вимог [PERSON], в частині стягнення доплати за роботу у вихідні дні, доплати за шкідливі умови праці за Списком №2, та відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 80, 88 Цивільно-процесуального кодексу України з ЗАТ «МАСП»слід стягнути судовий збір - 229 гривень 40 копійок, на користь держави.

Outcome: partial