Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-16 00:00:00

[PERSON], звернулася в суд з даною позовною заявою посилаючись на те, що 08.06.2003 року помер чоловік позивача [PERSON]. Померлому на час смерті належало право на земельну частку (пай) із земель переданих у власність колективного сільськогосподарського підприємства відповідно до Указу Президента України №720/95 «Про порядок паювання земель, передану у колективну власність сільскогосподарським підприємствам і організаціям» на підставі відповідного сертифікату. За життя чоловік позивача звернувся за видачею Державного акту на право власності на землю на підставі зазначеного Сертифікату, при цьому Сертифікат був у нього вилучений. Проте отримати державний акт за життя [PERSON], не встииг, Державний акт було виготовлено вже після смерті останнього, на підставі розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації №99 від 20.03.2006 року. Виготовлений після смерті [PERSON] державний акт на право власності на землю серії ЯБ №621848, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №010684500651 посвідчує, що останній за життя мав право отримати у власність 8,1462 гектарів землі на території Ларинівської сільської ради, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У продовження обгрунтуванн своїх позовних вимог [PERSON], викладає, що вона належним чином прийняла спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі у якому зазначено, що позивач являється спадкоємцем [PERSON]. Проте виявилося, що у порядку визначеному для прийняття спадщини законом України «Про нотаріат» оформлення чи то на права на земельну частку (пай) за Сертифікатом чи то права власності на земельну ділянку зазначеним Державним актом, є неможливим. Оформити право на спадщину на земельну частку (пай) виявилося неможливим через відсутність у позивача правовстановлюючого документу (Сертифікату) та відмові в його видачі відділом Держкомзему у [PERSON] районі. Своїм листом від 26.04.2012 року №03-09/1747 відділ Держкомзему у [PERSON] районі, Чернігівської області повідомив, що Сертифікат, який видавався [PERSON], не підлягає видачі позивачу, як спадкоємцю, оскільки він є недійсним після виділення земельної ділянки у натурі та заміни його державний акт. Як було розяснено позивачу державним нотаріусом [PERSON] районної державної нотаріальної контори, вчинення нотаріальної дії щодо видачі Свідоцтва про спадщину на земельну ділянку є також неможливим, оскільки спадкодавцем державний акт на право приватної власності на землю не був отриманий за життя. Позивач вважає, що наведені нею обставини не являються такими, які позбавляють права власності на земельну частку (пай) або на земельну ділянку, що виділена в натурі на місцевості. [PERSON] не одержав державний акт на право власності на земельну ділянку за життя по причині, незалежній від нього. Надалі позивач [PERSON], викладає у позові, що згідно з п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Сертифікат на право на земельну частку (пай) це документ, який засвідчує лише те, що громадянин має право отримати у власність земельну ділянку і земельна ділянка на яку претендує власник сертифікату не визначена як у розмірах так і на місцевості. Щоб реалізувати це право необхідно у встаноленому порядку виготовити взамін сертифікату державний акт який визначає місце розміщення земельної ділянки її розміри та площу і надає право громадянину вільно розпоряджатися земельною ділянкою (використовувати самостійно, передати в оренду, продати, подарувати, заставити). Таким чином позивач [PERSON], вважає, що оскільки після виготовлення державного акту відповідний сертифікат на право на земельну частку (пай), який належав [PERSON] втратив чинність, обєктом спадкування може бути земельна ділянка на отримання якої мав право за життя померлий, яка була виділена в натурі та на яку правовстановлюючий документ був виготовлений вже після смерті останнього. Згідно з оцінкою вартість земельної ділянки становить 105893,31 грн., (підтверджується витягом з технічної документації, виданим відділом Держкомзему у Чернігівській області від 11.11.2011 р., вих. №03-02/1641). Позивач [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник позивача [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON], у судовому засіданні, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. По справі встановлено: 08.06.2003 року помер чоловік позивача [PERSON]. Померлому на час смерті належало право на земельну частку (пай) із земель переданих у власність колективного сільськогосподарського підприємства відповідно до Указу Президента України №720/95 «Про порядок паювання земель, передану у колективну власність сільскогосподарським підприємствам і організаціям» на підставі відповідного сертифікату. За життя чоловік позивача звернувся за видачею Державного акту на право власності на землю на підставі зазначеного Сертифікату, при цьому Сертифікат був у нього вилучений. Проте отримати державний акт за життя [PERSON], не встииг, Державний акт було виготовлено вже після смерті останнього, на підставі розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації №99 від 20.03.2006 року. Виготовлений після смерті [PERSON] державний акт на право власності на землю серії ЯБ №621848, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №010684500651 посвідчує, що останній за життя мав право отримати у власність 8,1462 гектарів землі на території Ларинівської сільської ради, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON], належним чином прийняла спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі у якому зазначено, що позивач являється спадкоємцем [PERSON]. Проте виявилося, що у порядку визначеному для прийняття спадщини законом України «Про нотаріат» оформлення чи то на права на земельну частку (пай) за Сертифікатом чи то права власності на земельну ділянку зазначеним Державним актом, є неможливим. Оформити право на спадщину на земельну частку (пай) виявилося неможливим через відсутність у позивача правовстановлюючого документу (Сертифікату) та відмові в його видачі відділом Держкомзему у [PERSON] районі. Своїм листом від 26.04.2012 року №03-09/1747 відділ Держкомзему у [PERSON] районі, Чернігівської області повідомив, що Сертифікат, який видавався [PERSON], не підлягає видачі позивачу, як спадкоємцю, оскільки він є недійсним після виділення земельної ділянки у натурі та заміни його на державний акт. Як розяснив позивачу державний нотаріус [PERSON] районної державної нотаріальної контори, вчинення нотаріальної дії щодо видачі Свідоцтва про спадщину на земельну ділянку є також неможливим, оскільки спадкодавцем державний акт на право приватної власності на землю не був отриманий за життя. Наведені оставини не являються такими, які позбавляють права власності на земельну частку (пай) або на земельну ділянку, що виділена в натурі на місцевості. [PERSON] не одержав державний акт на право власності на земельну ділянку за життя по причині, незалежній від нього. Згідно п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до вилідення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Сертифікат на право на земельну частку (пай) це документ, який засвідчує лише те, що громадянин має право отримати у власність земельну ділянку і земельна ділянка на яку претендує власник сертифікату не визначена як у розмірах так і на місцевості. Щоб реалізувати це право необхідно у встаноленому порядку виготовити взамін сертифікату державний акт який визначає місце розміщення земельної ділянки її розміри та площу і надає право громадянину вільно розпоряджатися земельною ділянкою (використовувати самостійно, передати в оренду, продати, подарувати, заставити). Таким чином позивач [PERSON], вважає, що оскільки після виготовлення державного акту відповідний сертифікат на право на земельну частку (пай), який належав [PERSON] втратив чинність, обєктом спадкування може бути земельна ділянка на отримання якої мав право за життя померлий, яка була виділена в натурі та на яку правовстановлюючий документ був виготовлений вже після смерті останнього. Згідно з оцінкою вартість земельної ділянки становить 105893,31 грн., (підтверджується витягом з технічної докумнтації, виданим відділом Держкомзему у Чернігівській області від 11.11.2011 р., вих. №03-02/1641). Підстав у відмові у задоволенні позовних вимог у справі немає. За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити позов визнати право власності за позивачем [PERSON] на земельну ділянку площею 8,1462 га., розташовану поза межами населеного пункту на території Ларинівської сільської ради, Новгород-Сіверского району, Чернігівської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯБ за №621848 у порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON]. Згідно вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обвязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент смерті. Враховуючи наведене в ст.25 ЦК України випливає, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання належності цього майна власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. На підставі наведеного,

Outcome: approved