Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції в сумі 214856 грн. 40 коп., 3% річних в сумі 7397 грн. 26 коп. та судових витрат. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.02.2010р. [PERSON] взяла у нього в борг гроші в сумі 200000 грн., на підтвердження чого вона власноручно написала розписку. Повернути борг [PERSON] зобовязалася в строк до 01.12.2010р. Проте, до теперішнього часу борг не повернуто, у звязку з чим позивач був змушений звернутися до суду. На суму боргу позивач нарахував індекс інфляції, що складає 14856 грн. 40 коп., три відсотка річних за прострочення платежу, який складає 450 днів в сумі 7397 грн. 26 коп. Позивач просить стягнути з відповідача зазначені суми, а також судові витрати, понесені ним при зверненні до суду: держмито в розмірі 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн., судовий збір 214 грн. 60 коп., 189 грн. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі та просив його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, доповнивши, що [PERSON] неодноразово обіцяла йому повернути гроші та до теперішнього часу жодної копійки не повернула. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги свого довірителя, пояснивши, що борг відповідачки перед позивачем підтверджується борговими розписками. Ствердження відповідача про те, що борг вона в повному обсязі віддала, жодним чином не підтверджується доказами, які є допустимими в судовому процесі. Просив позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала та суду пояснила, що вона взяла в борг у позивача суму 120 тисяч гривень, домовившись, що до 01.12.2010 року вона віддасть борг разом з відсотками за користування, загальну суму 200000 гривень. В кінці липня 2010 року вона віддала [PERSON] 7000 гривень в рахунок погашення боргу, які йому знадобилися на весілля свого сина. Наприкінці листопада, числа 25-26, вони в телефонному режимі домовилися про повернення боргу. В той день у неї в домоволодінні [PERSON] та [PERSON] клеїли шпалери, вона їм сказала, що годин в 12 вона поїде віддавати гроші [PERSON], після чого [PERSON] їй допомагала перераховувати гроші. [PERSON] разом з нею їздила, на момент передачі грошей вона знаходилася в автомобілі, після чого вона її відвезла на залізничний вокзал, де остання купувала білети їхати в санаторій. Розписку [PERSON] їй не повернув, повідомивши, що він її забув вдома, і що віддасть їй її пізніше. Поросила в позові позивачу відмовити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав пояснення, аналогічні поясненням відповідача, просив у позові відповідачеві відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, представників сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.02.2010р. [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 200000 грн., який зобовязалася повернути в строк до 01.12.2010 року, про що власноручно написала розписку (а.с.7). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що 25 або 26 листопада 2010 року вона допомагала відповідачці клеїти шпалери в її будинку. Також їм допомагала [PERSON] Закінчили вони працювати в той день до обіду, оскільки відповідачка сказала, що поїде віддавати борг [PERSON]. Також [PERSON] попросила її допомогти їй перерахувати гроші. Деякі купюри були запаковані у банківській упаковці, купюри були різні, були й навіть по 5 гривень. Грошей було майже 193 тисячі, недостаючу суму відповідачка дістала зі свого гаманця. Всі гроші вони склали в чорний поліетиленовий пакет. Разом з відповідачкою їздила [PERSON], яка на залізничному вокзалі купувала собі квиток їхати відпочивати в санаторій. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що 25 або 26 листопада 2010 року вона допомагала відповідачці клеїти шпалери в її будинку. Разом з ними була [PERSON] Перед обідом відповідачка сказала, що поїде на автовокзал, щоб віддати [PERSON] борг та попросила разом з нею перерахувати гроші. Свідок відмовилася, оскільки пішла додому взяти свої речі та гроші, щоб разом з відповідачкою зїздити купити квиток на поїзд, оскільки вона збиралася їхати в санаторій. Вони разом з відповідачкою приїхали на автовокзал, свідок сиділа в автомобілі на задньому пасажирському сидінні за переднім пасажирським сидінням. В машину на переднє пасажирське сидіння сів позивач. [PERSON] віддала йому чорний поліетиленовий пакет, на що [PERSON] їй відповів: „Все, мы в расчете.. Після чого сказав, що розписку він забув взяти з собою і віддать ій на новорічні свята, коли буде їхати в Білокуракине, на що відповідачка повідомила, що на новорічні свята вони з чоловіком їдуть до родичів і їх дома не буде. [PERSON] сказав, що привезе розписку на Пасху. Після цього він вийшов з машини, а вони поїхали на залізничний вокзал. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що 26.11.2010 року вона була запрошена на день народження до [PERSON] Також був запрошений і [PERSON] Він приїхав на автобусі, вона його зустріла біля магазину „Теремок і вони разом пішли до кафе „Аннушка, де і відбувалося свято. Це було після 12 години. Впродовж дня [PERSON] зі свята нікуди не відлучався, тільки приблизно о 7 годині вечора він з однією з гостей ходив в магазин за тортом. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що 26.11.2010 року у нього був ювілей. На свято був запрошений і [PERSON] Святкували вони в кафе „Аннушка з 11.00 год. Приблизно о 12.30 годині [PERSON] сказала, що подзвонив [PERSON], щоб вона його зустріла з автобуса. Хвилин через 15 вони вдвох повернулися. Враховуючи, що свідки з боку позивача на памятають точну дату подій, про які вони розповідали, суд не вважає суперечливим їх показання показанням свідків з боку позивача, які їх не спростовують. Також в судовому засіданні було встановлено, що станом на листопад 2010 року відповідач мала в наявності гроші, щоб розрахуватися з позивачем, а саме: 24.10.2010р. та 11.11 2010 року нею було продано 35 голів свиней на загальну суму 72800 грн. (а.с.113), 11500 грн. та 15000 грн. були взяті відповідачкою та її зятем в кредит (а.с.70-74), 10.09.2010р. відповідачкою було знято з рахунку 55000 грн. (а.с.77), 16.09.2010 року відповідачкою було знято з рахунку 30000 грн. (а.с.75). Також [PERSON] є директором ПСП „Чайка, яке займається вирощуванням зернових культур, після збору врожаю відповідачка продає зерно жителям селища, що свідчить про окремий заробіток, окрім отримання заробітної плати (а.с.79, 80). Всупереч цьому, у суду викликає сумнів про наявність у позивача суми 200000 гривень, на яку написана розписка, виходячи з даних про прибуток позивача, наданих управлінням пенсійного фонду України в Артемівському районі (а.с.155) та Ленінською міжрайонного державною податковою інспекцією в м. Луганську (а.с.159). Згідно ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст..1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Укладення договору позики сторони не заперечують, тому додаткового підтвердження цей факт не потребує. Проте, посилання позивача на положення ст.. 218 ЦК України щодо підтвердження відповідачем виконання зобовязання за договором про повернення суми боргу поясненнями свідків як такі, на які судом не може посилатися, суд до уваги не приймає, оскільки ст.. 218 ЦК України передбачає правові наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми правочину, а саме: недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Таким чином, ця норма не стосується доказування факту виконання обовязків за укладеним договором. У звязку з чим суд визнає достовірність показань, даних свідками з боку позивача, оскільки вони не спростовуються іншими доказами по справі та показаннями інших свідків. Також суд враховує той факт, що на момент розрахунку з позивачем у відповідача в наявності була необхідна сума грошей. У звязку з чим суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Також не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати при зверненні з позовом до суду на підставі ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed