Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-19 00:00:00

08.11.2011 р. позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися з зазначеним позовом до Приватного підприємства «Продекс», Державного комунального комерційного торгово-виробничого підприємства «Саксагань», треті особи Товарна біржа «Українська біржа нерухомості», КП ДОР «Криворізьке БТІ», в якій просили визнати частково недійсним в частині, що стосується покупця, договір купівлі-продажу від 04.07.2001 р., зареєстрований Криворізьким філіалом Української біржі, як удавану угоду, та перевести на [PERSON] та [PERSON] на кожного права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу від 04.07.2001 р., зареєстрованим Криворізьким філіалом Української біржі, щодо 1/3 частини будівель виробничого комплексу, що складається з будівлі засолювального цеху «А-1», площею 1994,5 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , і прибудови до тарного складу «А», площею 461,3 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , визнавши за ними право власності на 1/3 частину вказаних будівель виробничого комплексу за кожним, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 02.07.2001 року між ними та ПП «Продекс`був укладений договір про спільну власність, яким передбачалося, що всі вони в рівних частках об`єднали свої кошти в загальній сумі 27750,00 грн., тобто по 9250,00 грн. кожний, для придбання на аукціоні будівель спірного виробничого комплексу, які у разі їх придбання належатимуть їм на праві спільної часткової власності, кожному по 1/3 частині. Згідно з п. 2 Договору про спільну власність було передбачено, що учасником біржових торгів мало виступити ПП «Продекс», на яке будуть оформлені правовстановлюючі документи. У зв`язку з цим 04.07.2011 р. ПП «Продекс» виступило учасником та стало переможцем торгів і покупцем спірного виробничого комплексу, придбавши його в т.ч. за кошти позивачів за ціною 27750,00 грн. При цьому грошову суму за придбання спірних будівель за вирахуванням попереднього внеску за участь в торгах, готівкою від імені ПП «Продекс», були сплачені [PERSON] за рахунок власних коштів. Вказані кошти ПП «Продекс`йому так і не відшкодовувало. Вважаючи біржовий договір купівлі-продажу удаваною угодою, яка приховала дійсне волевиявлення сторін на придбання спірних будівель у спільну часткову власність, просили визнати його частково недійсним в частині покупця. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу залучено Засунька А.Ю. у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів. 26.11.11.2012 р. Приватне підприємство «Продекс`звернулося до суду з зустрічним позовом до позивачів про розірвання спірного договору, зазначивши в обґрунтування позову, що згідно умов зазначеного Договору про спільну власність , сторони домовились об`єднати свої кошти, кожна в рівних частинах по 9250,00 грн., для придбання на аукціоні виробничого комплексу, який складається з будівлі засолочного цеху «А-1», площею 1994,5 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , та прибудови до тарного складу «А», площею 461,3 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . (п.1 Договору) Відповідно до п. 2 Договору про спільну власність, учасником біржових торгів виступить Приватне підприємство «Продекс», на яке будуть оформлені правовстановлюючі документи. Відповідно до п. 3 Договору, про спільну власність при умові придбання цього виробничого комплексу, він буде належать сторонам на праві спільній частковій власності, кожному по 1/3 частині. Відповідно до п.4 Договору про спільну власність, володіння, користування і розпорядження спільним майном провадиться за згодою сторін. Відповідно до п.5 Договору про спільну власність, кожна із сторін, учасник спільної часткової власності, відповідно до своєї частки має право на доходи від спільного майна, відповідає перед третіми особами по зобов`язаннях, пов`язаних з спільним майном, і повинен брати участь у сплаті всякого роду податків і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільного майна. Проте, в порушення п.1 Договору про спільну власність, [PERSON] та [PERSON] не здійснили вклади для придбання на аукціоні виробничого комплексу, кожний в сумі по 9250,00 грн., у зв`язку з чим ПП «Продекс`самостійно взяло участь в біржових торгах 04.07.2010р., виграло їх та сплатила вартість майна, яка за результатами торгів складала 27775,00 грн. Також ПП «Продекс`було сплачено 1500,00 грн. за експертну оцінку майна та реєстраційні збори в сумі 119,70 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (додається). 04.07.2001р. на товарній біржі «Українська біржа нерухомості`був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого Державне комерційне комунальне торговельно-виробниче підприємство «Саксагань`продало, а ПП «Продекс`купило виробничий комплекс, який складається з будівлі засолочного цеху «А-1», площею 1994,5 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , та прибудови до тарного складу «А», площею 461,3 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . З моменту придбання зазначеного майна у власність, ПП «Продекс» протягом всього часу здійснювало його утримання, поліпшення й сплачувало всі необхідні збори та платежі (бухгалтерська довідка та фото таблиця додаються). [PERSON] та [PERSON] участі в утриманні та поліпшенні виробничого комплексу рівно як і в сплаті всіх необхідних зборів та платежів не приймали. Зважаючи на викладене, ПП «Продекс`самостійно внесло грошові кошті в розмірі необхідному для придбання та придбало зазначене нерухоме майно в одноособову власність, самостійно здійснювало його утримання та поліпшення, у зв`язку з чим, умови договору про спільну власність від 02.07.2001 року сторонами не виконані. Відповідно до ч.1, 2 ст. 651 ЦК України ПП «Продекс`просило розірвати Договір про спільну власність у зв`язку істотною зміною обставин, посилаючись на те, що укладаючи вказаний договір ПП «Продекс`розраховувало придбати його у спільну власність разом із [PERSON] та [PERSON] та разом з ними нести спільні витрати на його утримання та поліпшення, але у зв`язку із невиконанням сторонами умов даного Договору, ПП «Продекс`понесло значно більші витрати на придбання та утримання виробничого комплексу, ніж передбачалось під час укладення договору, що є істотною зміною обставин, й за умови можливості їх передбачити, ПП «Продекс`не укладало б договір про спільну власність, який фактично сторонами не виконувався. Зважаючи, що [PERSON] та [PERSON] істотно порушили умови договору про спільну власність від 02.07.2001 року, що призвело до значних витрат по придбанню та утриманню нерухомого майна ПП «Продекс», останнє просило суд зазначений договір розірвати. В судовому засіданні позивачі та їх представник [PERSON] первісний позов підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві, наполягали на його задоволенні, проти задоволення зустрічного позову заперечували, вважаючи його недоведеним, просили застосувати до вимог за зустрічним позовом позовну давність, вважаючи пропущеним строк позовної давності щодо вимог про розірвання Договору про спільну власність. Представник відповідача ПП «Продекс»- Шатунов А.О. проти первісного позову заперечував у зв`язку з тим, що Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.03.2011 р. було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до ПП «Продекс», [PERSON] , ДККТВП «Саксагань», треті особи Товарна біржа «Українська біржа нерухомості», КП ДОР «Криворізьке БТІ», приватний нотаріус Соболева Л.А. про визнання частково недійсним договору про спільну власність, визнання недійсними договору купівлі-продажу будівель, протоколу прилюдних торгів, визнання права у спільній власності на 1/3 частину будівель та зустрічного позову [PERSON] до ПП «Продекс», [PERSON] про визнання частково недійсним договору про спільну власність, визнання недійсними договору купівлі-продажу будівель, протоколу прилюдних торгів, визнання права у спільній власності на 1/3 частину будівель. Вважав, що позивачами за первісним позовом пропущений строк позовної давності про застосування якого просив відповідач. Зустрічний позов підтримав в повному обсязі, наполягав на його задоволенні з вказаних в ньому підстав. Третя особа [PERSON] , будучи повідомленим належним чином про місце і час слухання справи, в судове засідання не з`явився, надав суду письмові пояснення, з яких слідує, що у лютому 2001 р. до нього звернувся [PERSON] з пропозицією придбати спірну нерухомість, на що останній погодився за умови, що [PERSON] , з якими вони мали спільний будівельний бізнес, також увійде до числа співвласників, проти чого [PERSON] не заперечував. Напередодні торгів [PERSON] довів йому до відома, що свою частку прибутку від їх спільного бізнесу прагне використати для придбання нового автомобіля, який придбав за місяць до торгів, але від спільної частки при купівлі спірних будівель не відмовився, а запропонував [PERSON] внести його частку, з умовою, що коли зароблять гроші, поверне йому борг. За два тижні до покупки спірного майна на біржі, [PERSON] отримав травму у ДТП, у зв`язку з чим сам без допомоги пересуватися не міг та потребував госпіталізації. За тиждень до торгів до нього приїхав [PERSON] із пропозицією скласти який-небудь документ, відносно майбутньої покупки, у зв`язку з чим 02.07.2001 р. відвіз його до нотаріуса, де ознайомили з проектом договору про спільну часткову власність, який згодом підписали. Але передоплата й усі обов`язкові платежі, пов`язані з участю у торгах були зроблені за рахунок його коштів як засновника ПП «Продекс». 04.07.2001р. відбулися торги, які ПП «Продекс`виграло, стала відома остаточна вартість угоди, [PERSON] і [PERSON] приїхали до нотаріуса, де вже чекав [PERSON] , який розкритикував договір, але після пояснень і аргументів нотаріуса вони підписали договір про спільну часткову власність. 05.07.2001р. необхідно було внести різницю у вартості між передоплатою й фактичною вартістю спірного виробничого комплексу, [PERSON] попросив 05.07.2001 р. [PERSON] відвезти його у лікарню для стаціонарного лікування й передав йому свої особисті гроші для оплати експертизи й остаточного розрахунку з біржею за об`єкт, рахунок на ім`я ПП «Продекс`з реквізитами для оплати його вартості. [PERSON] вніс гроші у касу, і відвіз оригінал платіжних документів на біржу для підтвердження оплати угоди, а копії в бухгалтерію ПП «Продекс». Після одужання з документами на комплекс [PERSON] приїхав до бухгалтера ПП «Продекс», який залишив їх у себе для реєстрації та ведення бухгалтерського обліку та щоб повернути його кошти, якими він здійснив розрахунок по угоді купівлі-продажу за ПП «Продекс», коли у підприємства з`являться вільні кошти на рахунку. З Договором про спільну часткову власність від 02.07.2001р. бухгалтер не знала, що робити, та могла прийняти його лише за умови, якби [PERSON] і [PERSON] до відвідування нотаріуса внесли б у касу підприємства або на розрахунковий рахунок підприємства кошти, передбачені договором, але заднім числом вона не має змоги це зробити, про що [PERSON] повідомив [PERSON] і [PERSON] , який відмовлявся займатися питаннями спільної власності, вважаючи цей намір даремним й займався тільки будівельним бізнесом, [PERSON] тільки спірним об`єктом. На його прохання бухгалтер підготувала довідку про відрахування до бюджету для підприємств, з якою він ознайомив [PERSON] , після чого обидва були шоковані, а [PERSON] остаточно відмовився від усіляких відносин зі ним та [PERSON] , й в усному порядку повторно відмовився вносити свою частку в рахунок вартості спірного майна й від участі в проекті в цілому. З результатами фінансової діяльності за 2002 р. їхнього спільного будівельного бізнесу, вираженого в грошовій формі, [PERSON] зник, а питання відносин між ПП « [PERSON] за договором про спільну часткову власність від 02.07.2001р. залишилися неврегульованими - у плані його розірвання. [PERSON] згодом, за умови, що прибуток від доходів від спірного майна буде розподілено між ними, повернув [PERSON] кошти в розмірі 9250 грн. та за власні кошти, зайнявся питанням очищення каналізації на всій території комплексу баз «Саксагань», які як пізніше з`ясувалося перебували на балансі міськводоканалу і не мали відношення до спірного майна. Доходів від експлуатації виробничого комплексу, поки йшло будівництво не передбачалося, через що вибув [PERSON] , а тому теоретично його частка передбачуваних доходів збільшилася до 2/3, тому що усі витрати за двох, за себе й [PERSON] ніс Засунько А.Ю. Восени 2003 р. було прийнято рішення комісії зі збитків міськради м. Кривого Рогу про відшкодування ПП «Продекс`збитків у сумі більше 48000,00 грн., пов`язаних з незаконним захопленням і використанням земельної ділянки під спірним майном, у відношенні ПП «Продекс`було подано позов у господарський суд. [PERSON] відмовився нести матеріальну відповідальність, а на початку 2004 р. приїхав додому до [PERSON] і попросив написати розписку на отримані від нього кошти на покупку виробничого комплексу й ремонт мереж, не пов`язаних зі спірним майном. Враховуючи, що на протязі 3-х років відносини між ПП «Продекс», [PERSON] і [PERSON] не одержали ніякого розвитку й обмежувалися розмовами необхідно було розставляти «крапки над І», у зв`язку з чим на адресу позивачів були написані листи, після чого [PERSON] запропонував провести з ним розрахунки за вкладені ним кошти в спільний бізнес, пов`язаний зі спірним майном, куди він включив інфляцію, % депозитних банківських ставок із щомісячним перерахунком, внесок за придбання виробничого комплексу, кошти на поліпшення інженерних мереж, у зв`язку з чим вказана сума склала 76 534грн., які [PERSON] 15.07.2004р. передав [PERSON] , про що останній написав розписку. У зв`язку з цим він був шокований звісткою про позов [PERSON] від 20.08.2004р. за участю [PERSON] у якості 3-ої особи з боку позивача, однак оскільки фінансове становище підприємства було важким не заперечував у тій справі щодо можливої часткової пайової власності позивачів, але у випадку їх фінансової участі в утриманні спірного майна. Пропонував їм компенсувати підприємству витрати на придбання, поліпшення, утримання спільного майна, обов`язкові платежі, оренду земельної ділянки, судові витрати пов`язані зі спірним майном, і потім володіти і управляти ним. На думку [PERSON] , відносини між позивачами й відповідачем на сьогодні залишаються неврегульованими через те, що позивачі з 2001 p. так і не змогли перейти із ПП «Продекс`до партнерських - договірних відносин для ведення спільного бізнесу. Наміри позивачів залишилися на рівні розмов, договір про спільну часткову власність від 02.07.2001р. так і залишився не реалізованим договором про наміри на протязі 11 років; ПП «Продекс`вимушено було на протязі 11 років нести одноосібно всю вагу витрат як власника на придбання спірного майна, так і його подальшого утримування й відновлення, із дня купівлі по теперішній час; між [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] навіть на рівні фізичних осіб протягом 11 років не було досягнуто згоди, у розрахунок чого позивач [PERSON] одержав від [PERSON] відступні в триикратному розмірі, а тому він вважає, що позивачі вийшли з учасників договору про спільну часткову власність ще на початку переговірного процесу. Договором про спільну часткову власність від 02.07.2001р. не передбачено зміна власника, зупинення правовідносин учасників договору (п.6), крім виплати компенсації, договором не передбачено. Вимоги позивачів про переведення прав і обов`язків покупців за договором купівлі-продажу спірного майна, установлення права власності юридично необґрунтовані, оскільки діючим на той момент законодавством ЦК УРСР 1963 р. договори між фізичними особами й підприємствами по відчуженню нерухомого майна промислового призначення не передбачувались. З 2003р. ПП «Продекс`має у власності не виробничій комплекс, а нове перероблене майно зі зміною цільового використання - склади. Спірні будівлі заборонено використовувати під виробництво, пов`язане з вологою та вібрацією, у зв`язку з процесами руйнування конструкцій будівель пов`язаних з часом. При переробці значно зросла вартість спірного майна, і позивачі ніяк не можуть розраховувати на 2/3 його частини. Позивачами пропущений строк позовної давнини по зверненню до суду з даним позовом, а тому просив суд позивачам у позові відмовити, а договір про спільну часткову власність від 02.07.2001р. розірвати. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] проти первісного позову заперечувала, зустрічний позов визнала, підтримала письмові пояснення свого довірителя Державна реєстрація Державного комунального комерційного торгово-виробничого підприємства «Саксагань» припинена 19.10.2005 року в зв`язку з визанням юридичної особи банкрутом ( довідка з Єдиного державного реєстра юридичних осіб та фізичних осіб-апідприємців на а.с. 97) Треті особи Товарна біржа «Українська біржа нерухомості», Комунальне підприємство Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», будучи повідомленим належним чином про місце і час слухання справи, в судове засідання явку свої представників не забезпечили. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову ПП «Продекс`слід відмовити, з наступних підстав. Оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України всебічно, повно та об`єктивно безпосередньо досліджені і наявні у справі докази, з додержанням вимог ст. 59 ЦПК України, суд вважає, що у судовому засіданні встановлені такі факти і обставини. 02.07.2001 року між [PERSON] , [PERSON] та ПП «Продекс`був укладений тристоронній договір про спільну власність, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Соболевою Л.А. і зареєстрований в реєстрі за №3449 (а.с. 8, 38), згідно з яким сторони договору в рівних частках об`єднали свої кошти в загальній сумі 27750,00 грн. по 9250,00 грн. кожний, для придбання на аукціоні виробничого комплексу, що складався з будівлі засолювального цеху, розташованої за адресою: [ADDRESS] , і прибудови до тарного складу, розташованої за адресою: [ADDRESS] , які у разі їх придбання мали належати їм на праві спільної часткової власності, кожному по 1/3 частині. Відповідно до п. 2 Договору про спільну власність учасником біржових торгів виступило ПП «Продекс», яке 04.07.2011 р. стало учасником і переможцем торгів, оформлених протоколом прилюдних торгів № 30 від 04.07.2001 р. (а.с. 10) та виступило покупцем спірного виробничого комплексу в договорі купівлі-продажу від 04.07.2001 р., укладеному з ДККТП «Саксагань`і зареєстрованому Криворізьким філіалом Української біржі нерухомості (а.с. 9, 39). Право власності на спірні будівлі було зареєстровано на ПП «Продекс`в КП «Криворізьке БТІ`згідно з реєстраційним посвідченням від 29.08.2001 р., про що в реєстровій книзі № 8 «н»-154-3154 зроблено запис на стор. № 8 «н»180-3180 (а.с.11, 40). Рішенням виконкому Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу № 144 від 23.05.2001 р. спірним будівлям були присвоєнні поштові адреси: [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с. 12), а згодом рішенням виконкому Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу та № 410 від 17.12.2003 р. вказані адреси було змінено на нові поштові адреси: [ADDRESS] та 2/13 відповідно (а.с.13) Дійшовши висновку про необхідність задоволення первісного позову, суд виходить з того, що з обставин справи вбачається, що спірне майно було придбано за ціною 27750,00 грн., що відповідало сумі грошових коштів, які об`єднали сторони договору про спільну власність. Факт виконання позивачами умов договору про спільну власність щодо об`єднання своїх грошових коштів та сплати [PERSON] та [PERSON] своїх внесків в сумі 9250,00 грн. кожним підтверджується наступними доказами: - розпискою, виданою засновником і директором ПП «Продекс`Засуньком А.Ю. [PERSON] про отримання від [PERSON] грошових коштів в сумі 9250,00 грн. на придбання виробничого комплексу (а.с.14,15); - листом від 27.08.2004 р. за підписом засновника ПП «Продекс`Засунька А.Ю. (а.с. 17,18), адресованим [PERSON] , де ПП «Продекс`зазначало, що просить грошові кошти в сумі 9250,00 грн., внесені [PERSON] на придбання спірних об`єктів нерухомості зарахувати в погашення витрат на утримання спірних будівель та сплату земельного податку, а отже визнає факт їх внесення [PERSON] - квитанціями про сплату від імені ПП «Продекс»25025,00 грн. за придбання спірного комплексу та 1500,00 грн. за експертну оцінку спірних будівель, як заповнені рукою [PERSON] . Суд приймає до уваги той факт, що вказані кошти були сплачені [PERSON] , оскільки ПП «Продекс`не доведено факту видачі [PERSON] вказаних коштів з каси підприємства під звіт та належність їх юридичній особі, як не надано й доказів відшкодування їх позивачу. Судом також враховується, що факт придбання спірного нерухомого майна у спільну часткову власність разом з позивачами та належність його позивачам на праві спільної власності з ПП «Продекс» не заперечувався останнім у відзиві на позов у цивільній справі № 2-87/07, де ПП «Продекс`зазначало, що не бачить предмету спору з приводу придбання спірного майна на трьох з позивачами. Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України (2003 р.) застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, що виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли або продовжують існувати після вступу його в силу. Таким чином, на момент розгляду справи до відносин з приводу недійсності спірної угоди, вчиненої до набрання чинності ЦК України підлягає застосуванню чинний на той момент ЦК УРСР 1963 р. Відповідно до ст. 60 ЦК УРСР 1963 р. недійсні частини угоди не спричиняють за собою недійсність інших її частин, якщо можна припустити, що угода була б укладена і без включення її недійсної частини. Згідно з ч. 2 ст. 58 ЦК УРСР 1963 р., якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. В силу приписів ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Позивачами за первісним позовом доведено факт укладання договору купівлі-продажу від 04.07.2001 р., за яким покупцем спірного виробничого комплексу виступило одноосібно ПП «Продекс», разом з тим з договору про спільну власність від 02.07.2001 р. вбачається спрямованість сторін на придбання вказаного майна суспільну часткову власність, разом з тим за оспорюваним договором настали інші наслідки, ніж ті, що сторони передбачили, а саме об`єднання своїх коштів для придбання на аукціоні виробничого комплексу, що складався з будівлі засолювального цеху та прибудови до тарного складу у спільну часткову власність кожному по 1/3 частині. А тому суд погоджується з позивачами за первісним позовом та вважає, що біржовий договір купівлі-продажу від 04.07.2001 р. є удаваною угодою, яка приховала дійсне волевиявлення сторін на придбання спірних будівель у спільну часткову власність, а тому вказаний договір підлягає визнанню частково недійсним в частині умов, що стосуються зазначення покупця. Дана позиція суду ґрунтується також на Правових позиціях щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ (Зобов`язання, що виникають з угод), викладених в Роз`ясненні Верховного Суду України від 04.08.2001 р., п. 26 яких передбачено, що якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбане за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір відповідно до статей 58, 60 ЦК визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Аналогічна правова позиція також викладена в Ухвалі Верховного Суду України від 20.12.2007 р. у справі № 6-17915св07, винесеній в касаційному порядку та Ухвалі Верховного Суду України від 20.12.2007 р. у тій же справі під № 6-5129сво08, винесеній за наслідками перегляду судових рішень у зв`язку з винятковими обставинами з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одного і того самого положення закону - статті 58 ЦК УРСР 1963 р. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Отже, вказана правова позиція є обов`язковою для всіх судів України та для застосування судом у даній справі як у подібних правовідносинах. Визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу в частині покупця зумовлює необхідність переведення на кожного з позивачів прав покупця 1/3 частини спірного комплексу будівель та визнання за ними права власності на вказане майно. Суд не погоджується з позицією представника ПП «Продекс`про те, що позивачами за первісним позовом пропущено строк позовної давності щодо вимог про недійсність договору купівлі-продажу, оскільки вважає, що вказаний строк переривався пред`явленням ними в серпні 2004 року, позовів до відповідача у цивільній справі №2/87-07 предметом яких були вимоги, що вилпивали зі спірного договору. Розгляд вказаної справи тривав судами різних інстанцій до 18.07.2011 р., коли було винесено остаточне рішення у справі Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Відповідно до ч.2,3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд виходить з того, що частиною 1 ст. 652 ЦК України, на підставі якої пред`явлено даний позов, передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Частиною 2 ст. 652 ЦК України встановлено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Отже, закон пов`язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин. Разом з тим, позивачем за зустрічним позовом не наведено, а судом не встановлено обставин, які б підтверджували одночасну наявність чотирьох умов для розірвання спірного договору, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України. Крім того, ПП «Продекс`не доведено належними доказами факту винного ухилення позивачів від виконання обов`язків за договором. Навпаки з 2004 р. позивачі намагаються довести в судах своє право власності щодо спірного майна, яке заперечується відповідачем, яким чиняться перешкоди та обмежуються права позивачів в здійсненні ними права власності. Доводи ПП «Продекс`про те, що [PERSON] та [PERSON] не здійснили вклади для придбання на аукціоні виробничого комплексу, кожний в сумі по 9250,00 грн., спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме вищевказаною розпискою директора ПП «Продекс`Засунька А.Ю. [PERSON] про отримання від нього грошових коштів в сумі 9250,00 грн. на придбання виробничого комплексу (а.с.14,15) та листом ПП «Продекс`від 27.08.2004 р. (а.с. 17,178) [PERSON] з проханням зарахувати грошові кошти в сумі 9250,00 грн., внесені [PERSON] на придбання спірних об`єктів нерухомості, в погашення витрат на їх утримання та сплату земельного податку. Також суд погоджується з позицією представника відповідачів за зустрічним позовом [PERSON] про те, що ПП «Продекс`пропущено строк позовної давності щодо пред`явлення вимог про розірвання договору, оскільки зі змісту зустрічного позову слідує, що відповідачі не виконували Договір про спільну діяльність з моменту його укладення, але з позовом ПП «Продекс`вперше звернулося до суду 26.12..2011 р., тобто за межами трирічного строку позовної давності. Відповідно до п. 6 Прикінцевих положень ЦК України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Зважаючи на те, що фактично моментом початку виконання зобов`язань за спірним договором став період чинності нового ЦК України 2003 р., до спірних правовідносин застосовуються положення про позовну давність чинного на сьогодні ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла (повинна була) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки. Зважаючи на те, що ПП «Продекс`заявляється про повне невиконання [PERSON] та [PERSON] умов договору, обчислюваний таким чином з моменту укладення договору строк позовної давності щодо вимог про розірвання договору у зв`язку з його невиконанням, сплинув для 02.07.2004 р., однак з позовом до суду остання звернулася лише в 2011 р., тобто за межами строку позовної давності. Згідно з ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного та

Outcome: approved