Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-23 00:00:00

позивачі звернулися до суду з даним позовом, в якому посилалися на те, що 13 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було підписано договір позики на суму 280\~ 000 грн., з якого випливає, що позичальник нібито отримала від позикодавця кошти в сумі 280\~ 000 грн., яких в дійсності не отримувала, а того ж дня між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку, в якості забезпечення договору позики був підписаний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], згідно якого продавці нібито продали квартиру, яка належить їм на праві спільної сумісної власності та яку насправді вони продавати не збиралися. Крім цього вказували, що зазначені договори суперечать нормам законодавства, оскільки підписані під впливом обману, шляхом зловживання відповідачами довірою позивачів, а, отже, є недійсними. В ствердження такого висновку посилалися на фактичні обставини справи, матеріально-правові підстави визнання договорів недійсними, в яких скурпульозно і детально описували всі обставини, які мали місце при укладанні та оформленні оспорюваних договорів, і вказували, що договір позики від 13 жовтня 2011 року підписаний між [PERSON] та [PERSON] є недійсним через те, що гроші [PERSON] не отримувала, а договір підписала внаслідок обману. Недійсне забовязання не підлягає забезпеченню, а недійсність основного забовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено ЦК України, отже, договір купівлі-продажу підписаний 13 жовтня 2011 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого є недійсним, оскільки він виступає як забезпечення виконання договору позики, який визнано недійсним. Посилаючись на вимоги ст.ст.203, 215, 387, 392, 548, 1051, 1212 ЦК України, Постанову Пленуму ВСУ №9 від 6 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, просили винести рішення, яким визнати недійсними оскаржувані ними договори купівлі-продажу, скасувати державну реєстрацію пава власності на квартиру [ADDRESS] В.М., проведену ЧКОБТІ та витребувати у [PERSON] і визнати право власності на цю квартиру за ними. В судовому засіданні представники позивачів, а відтак і самі позивачі, допитані в якості свідків по даній справі, позов підтримали, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, пояснивши, що дійсно мали і мають місце обставини, вказані у ній. Крім цього [PERSON] показала, що вона після неодноразових бесід з [PERSON], який на той час був закордоном, погодилася на укладання саме договору купівлі-продажу квартири, яка є спільною власністю її, її сина та її матері, для чого ввечері 13 жовтня 2011 року, разом з матірю та сином, у супроводі [PERSON] приїхали до нотаріальної контори по вул.Заньковецької, де і були складені оспорювані договори, з текстом яких вона ознайомлювалася, після чого договір купівлі-продажу за її вказівкою був підписаний також її матірю та її сином. Укладаючи дані договори вона мала на меті вирішити проблеми, які були з банком. Після оформлення договору вона в окремій кімнаті приймала участь у підрахунку готівкових коштів. [PERSON] показала, що вона хотіла допомогти доньці у вирішенні нею питання з банковими боргами, для чого і підписала договір купівлі-продажу квартири, хоча дійсно не мала на меті продавати квартиру. [PERSON] показав, що він за вказівкою матері також підписав договір купівлі-продажу квартири, бо повністю довіряв їй. До кінця оформлення договору в нотконторі він не був, бо пішов по своїх справах. І [PERSON]М, і [PERSON], і [PERSON], не змогли достеменно пояснити в чому полягав обман, в чому виражався психологічний тиск з боку відповідачів до них саме під час укладання оспорюваних договорів, а до правоохоронних органів не зверталися на протязі довгого часу тому, що вірили, що [PERSON] поверне гроші добровільно. Представники відповідачів в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши при цьому, що за наявності тих обставин, які мали місце, та відносин, які склалися між сторонами, на час укладення оспорюваних договорів, немає правових підстав для задоволення даного позову, давши при цьому ґрунтовні пояснення, які знайшли відображення в журналі судових засідань. [PERSON], як третя особа без самостійних вимог, в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] зверталася до нього з проханням про отримання у нього кредиту, але через відсутність грошей він цього зробити не зміг. 13 жовтня 2011 року до нього зателефонував [PERSON] і попросив заїхати за [PERSON] та [PERSON] і відвезти їх до нотаріальної контори по вул..Заньковецької, що він і зробив. Він особисто бачив, що нотаріусом оформлявся договір купівлі-продажу квартири, за що [PERSON] отримала від [PERSON] гроші, які віддала йому ([PERSON]С.) для того, щоби той ці гроші передав [PERSON] Представник ЧКОБТІ в судове засідання не зявився. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що 13 жовтня 2011 року дійсно до неї зявились особи які є сторонами по даній справі для оформлення договорів. Нею були складені тексти, з якими сторони ознайомилися, ніяких зауважень, чи заперечень з боку цих осіб не було, всі були у врівноваженому стані і договори на підставі їхнього волевиявлення були посвідчені. Суд заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка, пояснення третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов необґрунтований і не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що дійсно мало місце укладання оспорюваних договорів, що стверджено копіями цих договорів, а копіями технічного паспорту на кв.№23 в буд.№1г по вул..Гайдара в м.Чернівці, виготовленого 16 березня 2012 року, витягів про державну реєстрацію прав та з державного реєстру обтяжень рухомого майна стверджені інші обставини, на які вказували учасники процесу. За таких обставин суд вважає, що позивачами не надано обґрунтованих доказів предмету та змісту позову, за наявності яких можливо було би стверджувати що відповідачами порушені їхні законні права та охоронювані законом інтереси, а їх посилання на те, що укладання оспорюваних договорів стало результатом їх обману або якогось тиску на них відповідачами не знайшли свого ствердження в ході судового розбирання, натомість є підстави вважати, що при укладанні оспорюваних договорів мало місце вільне волевиявлення з боку позивачів, яке відповідало їхній внутрішній волі. Даної обставини фактично не заперечують і самі позивачі в своїх поясненнях щодо самого процесу оформлення договорів.

Outcome: dismissed