Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в результаті ДТП, в якому вказав, що 04 лютого 2011 року о 23 годині 55 хвилин на 673км траси Київ-Довжанський відбулося ДТП за участю його автомобіля Мазда-3, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], автомобілю КІА Сид, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобілю ВАЗ Пріора, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 25.03.2011р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КпАП України. Постановою Артемівського міськрайонного суду від 15.03.2011р. [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Автомобіль [PERSON] ВАЗ Пріора, д/н [NUMBER] застрахований в ПАТ Страхова компанія PZU Україна, автомобіль [NUMBER], застрахований в Харківський муніципальній страховій компанії, страхувальник ТОВ Максус-Україна. В результаті ДТП належний йому автомобіль зазнав механічних ушкоджень, було пошкоджено задній бампер, кришка багажника, лампочка освітлення, ліве та праве задні крила, задня полка. Для встановлення розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу, 31 березня 2011 року була проведена авто-технічна експертиза на замовлення ПАТ Страхова компанія PZU Україна, яка проводилась на території дочірнього підприємства АВТО Інтернешнл. Висновок авто-технічної експертизи знаходиться в ПАТ Страхова компанія PZU Україна, позивачу АВТО Інтернешнлнадано рахунок-фактуру №401397 РФ 00174133 від 31 березня 2011 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту його автомобілю складає 14509грн. 09коп. Належний позивачу автомобіль до теперішнього часу не відремонтовано, кошти на його ремонт відсутні, відповідачі добровільно завдану матеріальну шкоду не відшкодовують, в зв*язку з чим позивач зазнав моральних страждань, які він оцінює в 10000грн., В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги, і просив суд врахувати обопільну провину [PERSON] та [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, що підтверджено рішеннями судів. Просив визначити ступінь відповідальності [PERSON] та [PERSON] у завданні йому матеріальної шкоди у розмірі 14\~509грн. 09коп. в рівних частках, тобто по 7254грн. 55коп., стягнути з ПАТ Страхова компанія PZU Україна та ВАТ Харківська муніципальна страхова компаніяв рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 14\~509грн. 09коп., тобто по 7254грн. 55коп. відповідно до ступеню вини [PERSON] та [PERSON], а також стягнути з ПАТ Страхова компанія PZU [PERSON] ВАТ Харківська муніципальна страхова компаніяв рахунок завданої моральної шкоди, яку позивач оцінює в 100000грн., по 5000грн. з кожного відповідно до ступеню вини [PERSON], [PERSON], стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з*явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, зазначив, що позовні вимоги позивача про стягнення 24509,90грн. є незаконними та необґрунтованими, оскільки відповідно до ст..3 Закону України Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобівобов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров*ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об*єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.22.1 ст.22 Закону України від 01.07.2004р. Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобівпри настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров*ю, майну третьої особи. На виконання Закону України Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортного засобівцивільно-правова відповідальність його, як водія автомобіля КІА СЕЕD, номерний знак [NUMBER], була застрахована відповідно до договору ЦПВ №300/10 обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25 травня 2010 року, укладеного між ТОВ [PERSON] ВАТ Харківська муніципальна страхова компаніяна умовах 1 типу, що означає страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров*ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах. Згідно до наказу ТОВ [PERSON] Україна №13 від 02.07.2008р. його було прийнято на посаду начальника комерційного відділу. Відповідно до ст..ст.99, 1194 ЦК України, ст..ст.9, 22 Закону України Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов*язок відшкодування майнової шкоди, заподіяної позивачу, в межах лімітів належить страховику, а у разі якщо шкода є більшою, то різниця між розміром фактично заподіяної шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням сплачується страхувальником,тобто відповідачем. Відповідно до п.п.4.4. Договору ЦПВ №300/10 від 25 травня 2010р. ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну третіх осіб становить 25500грн. на одного потерпілого за кожним полісом, франшиза 0%. Тому, в разі настання страхового випадку, відповідальність в межах лімітів відповідальності, несе страховик ВАТ Харківська муніципальна страхова компанія. Просить у позові [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в результаті ДТП відмовити. Представник відповідача ПрАт СК ПЗУ [PERSON] судове засідання не зявився, але надав заяву, в якій просив суд розглянути цивільну справу за його відсутності з урахуванням письмових пояснень, в яких зазначив, що 20.07.2010р. між ПрАТ СК ПЗУ [PERSON] [PERSON] був укладений поліс обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів №ВА/7067296, з терміном дії з 04.2010 року по 04.2011 року. Даний поліс був укладений на підставі вимог Цивільного кодексу України, Закону України Про страхування, Закону України Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії полісу з 21.07.2010року по 20.07.2011 року, забезпеченим транспортним засобом зазначений ВАЗ-217030, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 04.02.2011р. на трасі Київ-Довжанськ відбулося ДТП за участю транспортного засобу Мазда-3, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], транспортного засобу КІА Сід, державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу ВАЗ-217030, державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON]. 11.04.2011р. позивач [PERSON] звернувся до ПрАТ СК ПЗУ [PERSON] заявою про настання страхового випадку. Дану заяву було прийнято страховиком до розгляду та проведено дії по встановленню всіх обставин випадку, які б давали можливість прийняти рішення про виплату страхового відшкодування. Відповідно до ст..29 Закону. У зв*язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов*язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Зазначив, що страхова компанія не може відшкодувати матеріальний збиток, а може відповідно до вимог чинного законодавства проводити виплату страхового відшкодування, а це є не тотожні поняття із матеріальним збитком. В ст..9 Закону України Про страхуваннязазначено, що страхове відшкодування страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до вимог зазначеної статті страхова сума це грошова сума, в межах якої страховик зобов*язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до Постанови №3-511/2011р. водій [PERSON] та постанови №3-1119/2011р. [PERSON] були визнані винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК україни, підставою виникнення цивільної відповідальності за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки є шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, яка відшкодовується на загальних підставах за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. 06.06.2011р. ПрАТ СК ПЗУ Українаберучи до уваги, що винними визнано обох учасників ДТП, направило листа №3478-31 позивачу [PERSON] з відповіддю, що для визначення розміру страхового відшкодування, необхідно встановити ступінь вини кожного з учасників ДТП, так як на даний час надані документи по справі не дають можливості визначити ступінь вини кожного з учасників. Не заперечував проти проведення судової авто-технічної експертизи для вирішення ступеня вини кожного з учасників, беручи до уваги ст..60 ЦПК України, ПрАТ СК ПЗУ Україназаперечувало проти стягнення з нього витрат на проведення судової авто-технічної експертизи. Стосовно моральної шкоди зазначив, що відповідно до п.22.3 ст.22 Закону, потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини 2 ст.23 Цивільного кодексу України, а саме, якщо шкода полягає: 1_ у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв*язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров*я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв*язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім*ї чи близьких родичів, але така шкода відшкодовується страховиком у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦК України. Позивачем не надано жодних належних доказів щодо того, що він зазнав моральної шкоди, передбаченої пунктами 1,2 частини 2 ст.23 ЦК України, ПрАТ СК ПЗУ Україназаперечує проти стягнення моральної шкоди з ПрАТ СК ПЗУ Україна. Заслухавши позивача, враховуючи думку відповідачів, дослідивши матеріали цивільної і адміністративної справи встановив наступне. Судом встановлено, що 25.05.2010р. між ВАТ Харківська муніципальна страхова компаніята ТОВ [PERSON] укладено договір ЦПВ №300/10 обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах 1 типу, автомобіля КІА СЕЕD, 2008р.в., д.н.з. [NUMBER], строком дії до 01.06.2011р., ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю, здоров*ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах за вказаним договором складає 25500грн. на одного потерпілого за кожним полісом. Згідно наказу № 13 від 02.07.2008р. [PERSON] прийнятий на посаду начальника комерційного відділу ТОВ [PERSON] Україна02.07.2008р. 20.07.2010р. між ПрАТ Страхова компанія PZU [PERSON] [PERSON] був укладений поліс обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів № ВА/7067296 на умовах 3 типу, автомобілю ВАЗ-217030, державний реєстраційний номер [NUMBER], строк дії полісу з 21.07.2010р. по 20.07.2011р. 04.02.2011р. сталася дорожньо-транспортна пригора за участю автомобілю Мазда-3, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], автомобіль належить на праві особистої власності [PERSON], автомобілю КІА Сид, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобілю ВАЗ Пріора, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Відповідно до постанови Комінтернівського районного суду м.Харкова від 25.03.2011р. водій [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення 04.02.2011р., передбаченого ст.124 КпАП України, притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на користь держави.. Згідно з постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15.03.2011р. водій [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення 04.02.2011р., передбаченого ст..124 КпАП України та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на користь держави. 11.04.2011р. позивач [PERSON] звернувся до ПрАТ Страхова компанія PZU [PERSON] ВАТ Харківська муніципальна страхова компаніяіз заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Згідно звіту про оцінку матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу №076/КВ1 від 01.04.2011р. вартість матеріального збитку, завданого володільцю транспортного засобу Мазда-3, реєстраційний номер [NUMBER] складає 12535грн. 85коп. Відповідно до п. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). За правилами ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. За правилами п.3 ч. 1 ст. 1188 ЦК Україні шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується за наявності вини осіб діяльністю яких було завдано шкоду. Розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином зважаючи на те, що судовим рішенням, яким було притягнуто до адміністративної відповідальності учасників зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] порушив вимоги п.12.2 Правил дорожнього руху України, як і водій [PERSON]. порушив вимоги п.12.2 Правил дорожнього руху України, тобто є обопільна провина [PERSON] та [PERSON] у скоєні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до висновку, що відповідачі мають виплатити позивачу страхове відшкодування в розмірі Ѕ частини вартості спричиненої матеріальної шкоди кожний. Відповідно до ст.9 Закону України Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортного засобівстраховик відповідає в межах обов*язкового ліміту відповідальності, який становить 25\~500грн. на одного потерпілого за шкоду, завдану майну потерпілих, і 51\~000грн. на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров*ю потерпілих. Статтею 29 Закону України Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортного засобівпередбачено, що у зв*язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов*язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Страхова сума при відшкодуванні шкоди, завданої майну потерпілих, завжди зменшується на суму франшизи, яка не може перевищувати 2% від ліміту відповідальності страховика. Таким чином, відповідачі мають виплатити позивачу страхове відшкодування в розмірі Ѕ частини вартості спричиненої матеріальної шкоди за вирахуванням суми франшизи, що становить 11515грн. 86коп., тобто по 5757грн. 93коп. кожний. Враховуючи викладе, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню з ПАТ Страхова компанія PZU Україна, ВАТ Харківська муніципальна страхова компанія на користь позивача необхідно стягнути страхове відшкодування у розмірі 11515грн. 86коп., тобто по 5757грн. 93коп. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди ПАТ Страхова компанія PZU Україна, ВАТ Харківська муніципальна страхова компанія, суд вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст..1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до вимог ст..22 Закону України Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобівпри настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в результаті ДТП життю, здоров*ю, майну третьої особи. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст..23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більш ніж 5% ліміту, визначеного вищезазначеним Законом. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яку має бути відшкодовано страховиком, сплачує особа, яку визнано винною в скоєнні ДТП. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, пов*яз ану з душевними стражданнями, яких фізична особа зазнала у зв*язку зі знищенням чи пошкодженням її майна або з приниженням честі й гідності, а також ділової репутації фізичної особи, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною в скоєнні ДТП. Згідно з ч. 1ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частинами 1 і 2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв*язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров*я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв*язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім*ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 22 Закону України Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобівпри настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров*ю, майну третьої особи. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої ст..23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст..23 ЦК України. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 ч. 2 ст.23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідачів понесених ним витрат, пов*язаних з розглядом даної цивільної справи. На обґрунтування цього позивачем [PERSON] в.П. надана квитанція про сплату судового збору у розмірі 146грн., витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120грн. Відповідно до вимог ст..88 ЦПК України, суд стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідачів судових витрат по сплаченому ним судовому збору у позові про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 146грн., тобто по 73грн. з кожного, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120грн., тобто по 60грн. підтверджені документально і підлягають задоволенню. Тому суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідачів судових витрат по оплаті ним витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120грн., судового збору в сумі 146грн. підтверджені документально і підлягають задоволенню пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial