Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-21 00:00:00

21.01.2013 року позивач звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання правочину купівлі-продажу житлового будинку дійсним, визнання права приватної власності на житловий будинок та визнання права власності на житловий будинок. У позовній заяві, позивач зазначив, що [PERSON] підставі свідоцтва про право на спадщину була власником житлового будинку за адресою: Донецька область, Артемівський район, селище Луганське, вул. Степова, 69. 30.08.2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, про що була складена розписка про отримання [PERSON] грошових коштів та була видана довіреність на право продажу будинку. Крім того, [PERSON] передала позивачу ключі від будинку та документи на будинок, однак, нотаріально договір купівлі-продажу житлового будинку не посвідчувався. Тому позивач просить визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати право власності на майно. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнала повністю та повідомила, що вона є дочкою та єдиною спадкоємцем [PERSON], яка померла у 2009 році, і що остання продала житловий будинок позивачу та отримала від нього грошові кошти, однак договір купівлі-продажу не посвідчувався нотаріально через те, що не було достатньо коштів. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, показання свідка, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] є власником будинку № 69 по вул.. Степовій, в cмт. Луганське, Артемівського району Донецької області (а.с. 7). [PERSON] померла 08.11.2009 року відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 10). 08.09.2009 року [PERSON] видала на імя позивача довіреність відповідно до змісту якої, позивач уповноважувався на продаж житлового будинку, що належав довірителю. (а.с. 6). Поруч з цим, раніше, 30.08.2009 року [PERSON] склала і передала позивачу розписку, про те, що вона отримала, в приступності свідків, від позивача грошові кошти у розмірі 1\~ 500,00 грнза продаж житлового будинку № 69 по вул.. Степовій, в cмт. Луганське, Артемівського району Донецької області. (а.с. 5). Свідок [PERSON] підтвердила ту обставину, що [PERSON] 30.08.2009 року уклала із його сином договір купівлі-продажу житлового будинку, що був оформлений у вигляді розписки про отримання грошових коштів та пізніше виданою довіреністю. Отже, суд встановив, що [PERSON], станом на 30.08.2012 року була власником житлового будинку № 69 по вул.. Степовій, в cмт. Луганське, Артемівського району Донецької області, а тому мала можливість продати даний будинок. Крім того, судом встановлено, що [PERSON], 30.08.2009 року отримала від позивача 1\~ 500,00 грн, у якості оплати вартості житлового будинку № 69 по вул.. Степовій, в cмт. Луганське, Артемівського району Донецької області. Разом з тим, відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчувався та не було проведено його державної реєстрації. За таких обставин, суд приходить до висновку, що між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу жилого будинку № 69 по вул.. Степовій, в cмт. Луганське, Артемівського району Донецької області не був укладений. Стаття 220 ЦК України, передбачає можливість визнання правочину дійсним у випадку, якщо він був укладений і не передбачає можливості визнання дійсним неукладеного правочину. Отже, позовні вимоги в частині визнання правочину між позивачем та [PERSON] дійсним задоволенню не підлягають ,так як він не був укладений. Крім того, відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Так, у Постанові ВСУ від 18.04.2011 року № 3-28 гс11, Верховним Судом України, зроблені висновки, що правила статті 220 ЦК України щодо можливості визнання договору купівлі-продажу дійсним не поширюється на обєкти нерухомості, оскільки такий правочин підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Це повязано із тим, що момент вчинення такого правочину, відповідно до положень ст.ст. 210, 640 ЦК України, повязується з державною реєстрацією, тому правочин є неукладеним і таким, що не породжує для сторін прав та обовязків. Відповідно до ч. 1 \~ ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України, \~ власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Оскільки судом встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку не був укладений, то і відповідно права та обовязки за неукладеним договором не виникають. \~ Отже, суд не має підстав для визнання права власності за позивачем на житловий будинок № 69 по вул.. Степовій, в cмт. Луганське, Артемівського району Донецької області. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed