Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-28 00:00:00

Позивачка у лютому 2009 року звернулась з позовом про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що вона є єдиною донькою [PERSON], померлого 30 жовтня 2008 року. Відповідно, позивачка є спадкоємицею першої черги за законом. Крім неї, також спадкоємицею першої черги є дружина померлого відповідачка [PERSON], з якою батько позивачки перебував у зареєстрованому шлюбі останні 3 роки. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина квартира 1 в домоволодінні 7 в м. Дніпропетровську по вул. Сако, яка належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.02.2004 року. Про заповіт на користь відповідачки позивачці стало відомо лише після смерті її батька в листопаді 2008 року. Однак, позивачка вказує, що [PERSON] неодноразово зазначав, що хотів би після своєї смерті все майно залишити їй доньці, щоб квартира, як спадщина від старших родичів, залишилась у родині. А вона залишилась одна родичка, інших родичів в нього немає, а тому вважає, що такий заповіт суперечив його волі та намірам. Також [PERSON] ніколи за життя не згадував, що має намір заповісти своє майно будь-кому, крім неї рідної доньки. Позивачка стверджує, що скласти заповіт і залишити майно відповідачці [PERSON], померлий не міг через важку хворобу онкологічне захворювання, у звязку з яким [PERSON] приймав наркотичні та психотропні ліки, які істотно знижували память, можливість тверезо та адекватно мислити, сприймати дійсність, мала місце омана сприйняття. Крім того, за день до підписання заповіту 26.08.2008 року, померла від подібного захворювання його онука донька позивачки. Цю втрату він дуже тяжко переживав, хвилювався і не міг адекватно сприймати оточуючих та події. Таким чином і заповіт, який лишив померлий не може відповідати його волі. Просить визнати заповіт недійсним. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили визнати заповіт [PERSON], померлого 30 жовтня 2008 року, складений на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], недійсним, посилаючись на обставини викладені в позові та пояснення, надані в судовому засіданні. Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що заповіт [PERSON] був складений при здоровому розумі, повному розумінні значення своїх дій, без дії будь-яких ліків. За життя [PERSON] не спілкувався з донькою, лише останні декілька років донька приходила до нього в гості. На ліки для батька та на поховання позивачка витрат не несла. Дружині від першого шлюбу [PERSON] залишив квартиру, а тому позивачка претендувати на житло не має права. Також пояснила суду, що сама відвідала приватного нотаріуса за проханням чоловіка, домовилась про його виїзд вдома, де її чоловік і склав заповіт. А отже просить відмовити в задоволенні позову. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день та час проведення судового засідання повідомлена належним чином. До суду направила пояснення, в яких просила відмовити в задоволенні позову (а.с.51). Представник третьої особи Шостої державної Дніпропетровської нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про день та час проведення судового засідання повідомлений належним чином. Суд, вислухавши позивачку, її представника, відповідачку та її представника, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серія І-КИ № 186175, видане Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 14 січня 2011 року прізвище позивачки Сімоновазмінено на Капітан(а.с.149). 30 жовтня 2008 року помер [PERSON], про що Індустріальним ВРАЦС Дніпропетровського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено актовий запис № 1551 (а.с.5). Позивачка [PERSON] є його рідною донькою (а.с. 6, 8, 9, 149) і спадкоємицею першої черги за законом. Крім неї, також спадкоємицею першої черги є дружина померлого відповідачка [PERSON] (а.с.77). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина квартира 1 в домоволодінні 7 в м. Дніпропетровську по вул. Сако, яке належало йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.02.2004 року (а.с.76). Про заповіт позивачці стало відомо лише після смерті її батька в листопаді 2008 року. Однак, як з матеріалів справи [PERSON] ніколи за життя не згадував, що має намір заповісти\~своє майно будь-кому. Суд приходить до висновку, що здійснити свою волю і залишити майно відповідачці [PERSON], померлий не міг через важку хворобу метастази хребту ІV кл. гр.. без первинного очагу. З метою зняття больового синдрому приймав анальгетики, а потім і наркотичні препарати (а.с.31). Викладене також підтверджується записами в амбулаторній картці міської поліклініки № 1 м. Дніпропетровська, на імя [PERSON], [INFO], що мешкав [ADDRESS], яка була оглянута у судовому засіданні, а саме з липня 2008 року (на той момент вже 1,5 місяця) померлий страждав на сильний біль у спині, з судомами в ногу, з 21 серпня 2008 року онкологом діагностовано метастази в хребет, ускладнений больовий синдром, інтоксикація, немобільний (не підіймається з ліжка), будь-який рух викликає сильний біль. Призначені анальгетики, надалі стадол та інші наркотичні препарати. З відповіді КЗ Дніпропетровська міська лікарня № 14№ 11/183 від 08.10.2009 р. вбачається, що стадол відноситься до опіоїдних анальгетиків, побічним ефектом якого є сплутаність свідомості, запаморочення, відчуття легкості (ейфорія), іноді сновидіння, хвилювання, депресія, галюцинації, знервованість (а.с. 177-183). Крім того, за день до підписання заповіту 26.08.2008 року, померла від онкологічного захворювання його онука донька позивачки (а.с.30). Цю втрату він дуже тяжко переживав, хвилювався і не міг адекватно сприймати оточуючих та події. По справі за клопотанням представника позивачки неодноразово призначалась посмертна судово-психіатрична експертиза (а.с.89, 139). [PERSON] № 6 від 16 лютого 2012 року визначити психічний стан відносно [PERSON] на момент складання заповіту від 27 серпня 2008 року не виявляється можливим у звязку з відсутністю будь яких обєктивних відомостей про його психічний стан на той період часу. (а.с.170-172). Таким чином, суд приходить до висновку, що здійснити свою волю і залишити майно [PERSON], померлий не зміг через важку хворобу. Таким чином і заповіт, який лишив померлий не може відповідати його волі і як наслідок не може відповідати вимогам чинного законодавства. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знайомий з померлим та його дружиною з 2005 року, коли працювали разом. Зі слів [PERSON] знає, що у останнього є донька, з якою він спілкувався рідко. Під час хвороби свідок відвідував [PERSON], який страждав сильним болем у спині. Про заповіт достовірно нічого не знає. Свідок [PERSON] (сусід відповідачки) в судовому засіданні пояснив, що з [PERSON] та його дружиною відповідачкою [PERSON] знайомив, як сусід по домоволодінню. Із розмов з [PERSON] та його дружини знав, що донька навіщає його рідко. Коли захворів, то сильно схуднув, відчував сильний біль, про заповіт з [PERSON] не спілкувався. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що донька [PERSON] приходила рідко за сімейними справами, частіше стала приходити тоді, коли стали жити в спірній квартирі. Про заповіт їй нічого не відомо. Не може пояснити які ліки він приймав для зняття болю. Свідок [PERSON] (сусід відповідачки) в судовому засіданні пояснив, що знав [PERSON] з 1993-1994 років, коли він пішов від першої дружини, якій залишив свою квартиру. Про заповіт від [PERSON] нічого не чув, знав, що під час хвороби страдав на сильний нестерпний біль, який знімав ліками, але якими саме не може пояснити. Свідок [PERSON] (сусід відповідачки) в судовому засіданні пояснив, що знає [PERSON] з дитинства. Спілкувався останній час, знав, що [PERSON] останній час дуже хворів, відчував сильний біль, не знає, які ліки приймав. Про заповіт нічого не знає. Суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання заповіту [PERSON], померлого 30 жовтня 2008 року, складений на користь [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], підлягають задоволенню. Суд не приймає до уваги доводи відповідачки щодо наявності у позивачки житла після розлучення її батьків, як і не приймає до уваги доводи в частині відсутності у [PERSON]В, підстав для хвилювання після смерті онуки Альони та відсутності больового синдрому, тому що ці доводи не є предметом розгляду справи і не спростовані наданими сторонами доказами. У відповідності до ст.1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту, спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем першої черги, у відповідності до ст. 1261 Цивільного Кодексу України і має право на прийняття спадщини у порядку, встановленому діючим законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки судові витрати у сумі 47,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved