Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошової суми та відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона придбала у відповідача за договором купівлі-продажу житловий будинок № 45 по вул. Колгоспній в с. Бикоза, Білгород-Дністровського району, Одеської області, однак рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 березня 2012 року, договір купівлі продажу укладений між нею та відповідачкою був визнаний недійсним та зобов'язано позивача виселитись з житлового будинку № 45 по вул. Колгоспній в с. Бикоза, Білгород-Дністровського району па підставі того, що коли відповідачка приймала в спадщину зазначений житловий будинок, вона приховала від суду те, що в неї є брат та сестра які теж повинні вступати в спадщину, тому ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2009 року було скасоване рішення від 08 грудня 2008 року на підставі якого [PERSON]Ф, мала право відчужувати зазначений будинок, а рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 лютого 2010 року за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках було визнано право власності на житловий будинок з господарськими спорудами № 45 по вул. Колгоспній в с. Бикоза, Білгород-Дністровського району, Одеської області. Позивач вказує, що своїми діями відповідачка завдала їй матеріальну шкоду, яка складається з вартості будинку, яка була сплачена за договором купівлі-продажу та з вартості ремонтних робіт, які позивачка зробила за час проживання у будинку, та, крім цього, своїми діями відповідачка завдала позивачу моральну шкоду. Позивач у судовому засіданні не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, в матеріалах справи є її заява, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2008 року за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок № 45 по вул. Колгоспній в с. Бикоза, Б.-Дністровського р-ну, Одеської області. 29 травня 2009 року [PERSON] продала позивачу вищевказаний житловий будинок, що підтверджується договором купівлі-продажу серії ВМС № 793066. Даний договір укладався з дотриманням всіх чинних вимог цивільного законодавства, всі істотні умови договору купівлі-продажу були дотримані, тому позивач є добросовісним набувачем. У своїй позовній заяві [PERSON] вказує, що за три роки володіння та користування житловим будинком № 45 по вул. Колгоспній в с. Бикоза Білгород-Дністровського району, вона зробила капітальний ремонт та інші ремонтно-відновлювальні роботи в будинку на суму 30 129,17 грн., що підтверджується відповідними чеками та квитанціями, наявними в матеріалах справи, вела господарство на присадибній ділянці, створювала всі необхідні умови для того, щоб забезпечити своїх неповнолітніх дітей та себе достойним рівнем життя. Однак, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 15 березня 2012 року, договір купівлі-продажу укладений між позивачем та [PERSON] 29.05.2009 року, був визнаний недійсним та зобов'язано позивача виселитись з вищевказаного житлового будинку. Вищевказане рішення було ухвалене на підставі того, що коли відповідачка приймала в спадщину зазначений житловий будинок, вона приховала від суду те, що в неї є брат та сестра, які теж повинні вступати в спадщину, тому ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2009 року було скасоване рішення від 08 грудня 2008 року на підставі якого [PERSON]Ф, мала право відчужувати зазначений будинок, а рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 лютого 2010 року за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках було визнано право власності на житловий будинок з господарськими спорудами № 45 по вул. Колгоспній в с. Бикоза, Білгород-Дністровського району, Одеської області. У своїй позовній заяві [PERSON] вказує, що у звязку з вищевикладеними обставинами, вона зі своїми малолітніми дітьми практично залишилася на вулиці, грошей на придбання нового житлового будинку не має, тому вона змушена звернутися до суду з відповідним позовом з проханням застосувати реституцію, тому що вважає, що відповідачка повинна їй повернути виплачені гроші за придбання будинку. Згідно з договором купівлі-продажу укладеного між позивачем та відповідачкою 29 травня 2009 року, за придбаний будинок [PERSON] сплатила 17 250 гривень, та витрати на оформлення документів - 2000 гривень. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає, або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Наслідком укладення правочину, що не відповідає вимогам закону і визнається недійсним, є двостороння реституція. Двостороння реституція полягає у тому, що кожна сторона недійсного правочину має повернути іншій стороні все, що вона одержала на виконання такого правочину. Двостороння реституція є загальним наслідком недійсності правочину, який настає незалежно від наявності вини сторін правочину у тому, що правочин є недійсним. У тих випадках, коли визнанню правочину недійсним сприяла провина однієї із сторін, двостороння реституція може супроводжуватися додатковими негативними наслідками для винної сторони. Зокрема, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні (сторонам) правочину або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. У своїй позовній заяві [PERSON] вказує, що судовий процес за позовом [PERSON] до неї про визнання договору купівлі-продажу недійсним, тягнувся рік. За цей час, вона була змушена постійно приїжджати в м. Білгород-Дністровський, вислуховувати від позивачів непристойні речі. Все це призводило до нервових потрясінь та внутрішніх переживань не тільки в неї, але і у всіх членів її сім'ї. Тому позивач вважає, що відповідачка повинна відшкодувати їй всі фізичні та моральні труднощі, через які позивачу довелося пройти з вини відповідачки. Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим, доведеним і підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved