Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником квартири № 27, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 63, на підставі заповіту померлої [PERSON], але в квартирі зареєстровано колишнього члена сімї власника відповідача [PERSON], який є його батьком, при цьому майна, яке б належало відповідачу, в квартирі немає і в квартирі він не мешкає за власним бажанням, через що позбавляє його можливості повною мірою користуватись та розпоряджатись своїм майном, тому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 27, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 63. Представник позивача [PERSON] про час, місце та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, але у судове засідання не зявилась, згідно заяви просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] про причину неявки в судове засідання не повідомив, про день час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутність або про відкладення розгляду справи не надходило. Враховуючи вищевказане, суд визнає причину неявки відповідача у судове засідання неповажною, та вважає можливим розглянути справу у його відсутність. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 27 червня 2012 року, та витягу про державну реєстрацію прав № 34952171 від 25.07.2012 року, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що також підтверджується копією технічного паспорту, виготовленого КП «Сєвєродонецьке БТІ» 23.05.2012 року. Як видно з позовної заяви, відповідач [PERSON] в квартирі не мешкає понад 1 рік, а саме з 2012 року, у звязку з чим позбавляє позивача можливості повною мірою користуватись та розпоряджатись своїм майном, тобто чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою № 27 в будинку № 63 по пр-ту Радянському в м. Сєвєродонецьку Луганської області, дані обставини підтверджуються також і довідкою КП «ЄРЦ» № 770 від 23.05.2013 року, згідно якої в квартирі № № 27 в будинку № 63 по пр-ту Радянському в м. Сєвєродонецьку зареєстровано лише відповідача [PERSON] та актом про непроживання, затвердженим директором КП «ЄРЦ» 23.05.2013 року, згідно якого [PERSON] в наведеній квартирі не мешкає з 2002 року. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 465/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право володіти, користуватись і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі № 27, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 63, більш, ніж один рік без поважних причин, позивач [PERSON] є власником даної квартири, а знаходження відповідача на реєстраційному обліку чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні належною йому квартирою, тому його повинно бути визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 27, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 63.

Outcome: approved