Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Купянського міськрайонного суду Харківської області з позовом про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. [PERSON] неодноразово змінював та доповнював позовні вимоги, просить суд стягнути у солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] та ПАТ Українська страхова компанія ГАРАНТ-АВТОна його користь 78536,02 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 12000 грн. для відшкодування моральної шкоди, а також судовий збір в сумі 1067,67 грн., вартість експертного висновку в сумі 1500грн., посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу йому належить автомобіль [NUMBER]. 24.01.2011 року [PERSON] приблизно о 16.00 керував автомобілем ВАЗ 2109, державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], та рухаючись в сторону селища Ківшарівка не вибрав безпечної швидкості, не врахував умови дорожньої обстановки, не впорався з керуванням та здійснив зіткнення з моїм автомобілем Міцубісі Лансер. Згідно постанови Куп'янського міськрайонного суду № 3-1064/2011 від 12.05.2011 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 08.06.2011 року по справі № 33-451, [PERSON] був визнаний винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Крім того, свою вину у вчиненні ДТП [PERSON] повністю визнав написавши йому розписку про зобов'язання відшкодувати заподіяну шкоду. Позивач вказує, що після ДТП було пошкоджено його автомобіль та згідно висновку спеціаліста № 10-11-09, складеного 31.01.2011 року вартість відновлювального ремонту складає 77036,02грн. Також, у даному позові зазначено третім відповідачем ПАТ Українська страхова компанія Гарант -Автооскільки в матеріалах справи знаходиться поліс який підтверджує, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в даній страховій компанії. Враховуючи все вищевикладене відповідачі повинні відшкодувати понесені позивачем затрати на відновлення автомобіля, а оскільки вони до теперішнього часу не повернули кошти, а тому, як вказує позивач, є достатньо підстав для стягнення в солідарному порідку з відповідачів 78536,02грн. матеріальної шкоди. Крім того, позивач посилається на те, що він поніс витрати на проведення даної експертизи в сумі 1500грн. Таким чином загальна сума збитків в результаті дорожньо-транспортної пригоди становить 78536,02грн.. Також позивач просить суд стягнути з відповідачів 12000 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у спричиненні йому незручностей та у порушенні звичайного ритму життя внаслідок неможливості використання автомобіля протягом тривалого часу. У судовому засіданні позивач [PERSON] і його представник підтримали уточнений позов, вказав в обґрунтування своїх позицій на обставини, що викладені у позові. Пояснили, що [PERSON] керував автомобілем, який належить [PERSON] та, на який був оформлений страховий поліс ВС/1364454 ПАТ Українська страхова компанія ГАРАНТ-АВТОтому всі співвідповідачі повинні нести солідарну відповідальність перед позивачем. [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти позову, вважали уточнену позовну заяву необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. Представник ПАТ Українська страхова компанія ГАРАНТ-АВТОХарківської філії по довіреності [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] в частині стягнення коштів в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди з ПАТ УСК ГАРАНТ-АВТОв особі Харківської філії ПАТ УСК ГАРАНТ-АВТОне визнала у повному обсязі і просила відмовити, ґрунтуючись на підставах, вказаних в поданих заперечення, згідно тексту яких, по-перше, відповідно до п. 1.7. ст. 1 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних заходів, забезпеченим транспортним засобом є наземний транспортний засіб, зазначений в чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах. На момент ДТП працівники ДАІ на місце не викликались. Таким чином, встановити, чи були підстави законного керування [PERSON] автомобілем не представляється можливим. Отже відсутня об'єктивна можливість визнання події ДТП Страховим випадком. По-друге, свої позовні вимоги до страховика позивач ґрунтує на підставі висновку № 10-11 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку від 31.01.2011 року. Такий доказ не може бути визнаним належним, оскільки експертом зазначено перелік пошкоджень автомобіля [NUMBER] на день огляду ним зазначеного транспортного засобу. Тобто, експертом не встановлювалась інформація, чи мав пошкодження зазначений автомобіль до настання ДТП, яка нібито сталася 24.01.2011 року та про яку повідомлено в ДАІ 13.04.2011 року. Та чи усі зафіксовані ним пошкодження завдані автомобілю внаслідок лише ДТП, про яку йдеться у позові. По-третє, ст. 33 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних заходів встановлено: учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані терміново повідомити про дорожньо-транспортну пригоду відповідні органи МВС України; зберегти транспортний засіб чи пошкоджене майно в такому стані, в якому воно знаходилось після ДТП, до тих пір, доки їх не огляне призначений страховиком аварійний комісар або експерт. Жодної з цих вимог Закону, а звідси умови договору страхування [PERSON] і [PERSON] не виконали. Відповідно до ст. 35 зазначеного Закону, для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування зобов'язана звернутися до страховика з заявою, встановленого зразка та надати необхідні документи, якими обґрунтовує свою заяву, право на отримання страхового відшкодування, та розмір завданих збитків. Ні [PERSON], ані [PERSON] до ПАТ УСК ГАРАНТ-АВТОз повідомленням про настання страхового випадку ДТП 24.01.2011 року та заявою про сплату страхового відшкодування, не дивлячись на неодноразові рекомендації представника страховика у двох судових засідання та неодноразові особисті роз'яснення, не звернулися. Тобто, страхувальник та потерпіла особа своїми діями повністю позбавили можливості страховика встановити обставини ДТП, оглянути пошкоджені транспортні засоби, визначити розмір збитків та їх характер. П. 5 ст. 26 Закону України Про страхуванняпідставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є створення страховикові перешкод у визначенні обставин справи, характеру та розміру збитків. По-четверте, моральна ж шкода не може бути відшкодована Страховою компанією оскільки відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК країни (фізична біль та страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевні страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів). Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у п. 9.3 ст. 9 (обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51000 грн. на одного потерпілого) цього Закону. Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену п. 3,4 ч. 2 ст. 23 ЦК України (душевні страждання ,яких зазнала фізична особа у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням його майна, у принижені честі та гідності, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи), таке відшкодування у розмірі визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки позивач, згідно позовної заяви, пов'язує завдану йому моральну шкоду лише з пошкодженням належного йому автомобіля, така завдана йому моральна шкода згідно приписів вищезазначеного Закону за рахунок Страхової компанії відшкодуванню не підлягає. Таким чином на цей час вбачаються всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ УСК ГАРАНТ-АВТО. Співвідповідач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти позову [PERSON] заперечувала, вказала, що підстав для стягнення з неї шкоди немає. Суд, вислухавши позивача і його представника та представників співвідповідачів [PERSON] і ПАТ Українська страхова компанія ГАРАНТ-АВТО, зясувавши позицію співвідповідача [PERSON], допитавши свідка [PERSON], перевіривши матеріали справи, матеріали адміністративної справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, суд вважає, що уточнені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково по наступним підставам. Згідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Відповідно до вимог ч.4 ст.61 ЦПК України, при вирішенні питань цивільно-правової відповідальності осіб, які вчинили кримінальні злочини чи адміністративні правопорушення, питання, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, підтверджуються вироком у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постановою суду у справі про адміністративне правопорушення. В судовому засіданні встановлено, що постановою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 12 травня 2011 року водій [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення на підданий адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 6 місяців ( а.с. 3,4). Постановою судді апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2011 року апеляційна скарг [PERSON] залишена без задоволення, а вказана вище постанова суду першої інстанції без змін ( а.с. 3,4). Як вбачається з вказаної постанови, [PERSON] 24.01.2011 року о 16.00 годині керував автомобілем ВАЗ 2109, державний номерний знак [NUMBER] у 198 метрах від стенду Ківшарівкапри виборі безпечної швидкості руху не врахував умови дорожньої обстановки, не впорався з керуванням та здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER]. При розгляді адміністративної справи [PERSON] свою провину не визнавав та зазначав, що в скоєнні ДТП обоюдна провина водіїв. Також поясняв, що рухався з с. Курилівка в сторону с. Ківшарівка зі швидкістю 40 км/год. оскільки були погані погодні умови. По ходу руху його автомобіль почало водити по дорозі, у зв'язку з чим він не впорався з керуванням, виїхав на узбіччя зустрічної смуги, де здійснив зіткнення з транспортним засобом Мицубісі Лансер. Не викликаючи співробітників ВДАІ. [PERSON] домовився з водієм транспортного засобу Мицубісі Лансер- [PERSON] щодо відшкодування останньому завданої шкоди, після чого водії покинули місце ДТП. Допитаний в якості свідка інспектор ВДАІ [PERSON], пояснював, що в квітні 2011 року він виїжджав на місце ДТП по заяві [PERSON], яка була подана до міліції вже після вчинення ДТП. При складанні протоколу [PERSON] підтвердив фактичні обставини, про що зазначив в протоколі. [PERSON] пояснював, що дійсно 24.01.2011 року трапилося ДТП, в результаті якого був пошкоджений транспортний засіб [PERSON] [PERSON], який скоїв ДТП, запропонував йому не викликати співробітників ВДАІ, оскільки він знаходився у стані алкогольного сп'яніння і в підтвердження своєї провини у скоєнні ДТП падав свідку розписку, яка є у матеріалах справи (а.с.184) та згідно якої брав на себе зобов'язання відшкодувати заподіяну шкоду, а саме, відновити пошкоджений транспортний засіб. Постановою органу дізнання від 14 квітня 2011 року було відмовлено у порушенні кримінальної справи за фактом даної ДТП. У постанові зазначено, що ДТП сталася з вини [PERSON], який порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України. Також обидва водії порушили вимоги п.2.10 Правил, залишивши місце ДТП і не повідомивши про неї орган ДАІ. Автомобіль Мицубісі Лансер, д/н [NUMBER] в результаті ДТП отримав наступні технічні ушкодження: деформацію передньої частини автомобіля ( повний перелік пошкоджень вказаний у висновку експертного автотоварознавчого дослідження №10-11 від 31.01.2011р.) Цю постанову [PERSON] не оскаржив. Відповідно до вимог ст.61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням по адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доводяться при розгляді інших справ, тобто у даному випадку вина водія відповідача [PERSON] повністю встановлена й доведена. Згідно наданих документів позивачу спричинена матеріальна шкода ( висновок експертного автотоварознавчого дослідження за № 10-11 від 21.01.2011р. ) в сумі 77036,02 грн. (а.с. 7-31). Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992р.( з відповідними змінами) " Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди" під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав ( договору оренди, довіреності тощо). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. [PERSON] на відповідній правовій підставі керував автомобілем [NUMBER], оскільки він внесений в свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу згідно заяви власника як особа, що має право керування автомобілем. У зв'язку із чим відповідач [PERSON], як особа, з вини якого сталася ДТП і позивачеві заподіяна шкода, зобов'язаний відшкодувати заподіяну його винними діями шкоду, а підстави для солідарної відповідальності [PERSON] відсутні. Суд вважає, що сума матеріальної шкоди підлягає задоволенню повністю в розмірі 77036,02 грн., оскільки вона підтверджена висновком експерта. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини та відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Суд вважає, що сума моральної шкоди позивачем значно завищена і необґрунтована. Так, позивач вказує, що зазнав моральних страждань, які полягають у спричиненні йому незручностей та у порушенні звичайного ритму життя внаслідок неможливості використання автомобіля на протязі півроку. При цьому судом до уваги приймається характер вчиненого відповідачем правопорушення, глибина душевних страждань позивача, відсутність інших шкідливих наслідків ДТП, крім пошкодження автомобіля, у звязку з чим суд вважає необхідним і достатнім, враховуючи принцип розумності і справедливості, стягнути на його користь з відповідача 2000 рн. у відшкодування моральної шкоди, відмовивши у задоволенні іншої частини вимог в цій частині за необґрунтованістю. Доводи позивача та його представника про необхідність стягнення суми позову солідарно з відповідачів суд вважає безпідставними, оскільки [PERSON] є особою, відповідальною за причинення шкоди, факт оформлення ним в страховій компанії Гарант-автополіса страхування цивільно-правової відповідальності №ВС/1364454 (а.с.99,117,118) не тягне автоматичного обовязку страховика провести відшкодування, оскільки ні [PERSON], ні позивач, до страховика не зверталися, тобто, страхувальник та потерпіла особа своїми діями повністю позбавили можливості страховика встановити обставини ДТП, оглянути пошкоджені транспортні засоби, визначити розмір збитків та їх характер, що є підставою для відмови у визнанні страхового випадку страховиком та виплати відшкодування на підставі ст.ст.22,26,33,35 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У відповідності до ст.88 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Витрати на сплату судового збору 1067,67грн. (а.с.41-43) та на виготовлення експертного висновку у сумі 850грн підтверджуються наданими доказами (а.с.183), у звязку з чим вони підлягають стягненню на користь позивача.

Outcome: partial