Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом про виселення [PERSON] з квартири № 3, яка знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Тернова, вул. Радянська, 12, разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В ході судового розгляду позивач надала уточнену позовну заяву, просила також визнати незаконним рішення виконавчого комітету Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області «Про закріплення житла за неповнолітніми дітьми»від 10 січня 2012 року № 3. Позивачем надано заяву про залишення позову без розгляду в частині визнання незаконним рішення виконавчого комітету селищної ради. Позивач зазначила, що вона є власницею 1/3 частки вищезазначеної квартири, 2/3 частки вказаної квартири на праві спільної приватної власності належить сину [PERSON] - третя особа по справі. З 1997 року за вказаною адресою зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON], після укладення шлюбу з [PERSON] Позивач зазначає, що діти відповідача не виявляють до неї поваги, ображають, обзиваючи непристойними висловлюваннями, після розірвання шлюбу з її сином відповідач систематично ображає позивача нецензурною лайкою, фізичною розправою. Також, позивач посилається на те, що з вини [PERSON] житло стало непридатним для подальшого цільового використання за житловими та санітарними нормами. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, посилаючись на те, що вона та її діти вселились у квартиру на законних підставах, як члени сім'ї власника житла, оплачує комунальні послуги, доглядає за належним технічним станом житла, не допускає порушень правил спільного співжиття з позивачем, яку вважає винною в тому, що між ними склались неприязні стосунки. Крім того, відповідач зазначає, що в її відсутність позивач ображала своїх онучок, виганяла їх з квартири та застосовувала психологічний вплив на їх дитячу психіку шляхом постійної погрози виселення. Від Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. Третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримав. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 січня 1996 року, на праві спільної сумісної власності [PERSON] належить 1/3 частка, а [PERSON] 2/3 частки квартири № 3, що знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Тернова, вул. Радянська, 12 (а. с. 24). У вищезазначеній квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON], її сина - [PERSON]В, колишньої невістки - [PERSON], неповнолітніх онучок [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 14.10.2011 (а. с. 28) Згідно з рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 10 жовтня 2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 29) Відповідно до рішення Виконавчого комітету Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 10 січня 2012 року за неповнолітніми [PERSON], [PERSON] закріплено житлову площу, яка належить їх батькові [PERSON], за адресою: [ADDRESS] (а. с. 67). У судовому засіданні достовірно встановлено та не заперечується сторонами, що як позивачем, так і відповідачем неодноразово подавались скарги з приводу взаємних конфліктів до Чугуївського РВ ГУМВС України у Харківській області, Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області. Так, 29.07.2012. Чугуївським РВ ГУМВС України у Харківській області за результатами розгляду заяви [PERSON] винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON], за відсутності в її діях складу злочину, передбаченого ст. 296 КК України (а. с. 34). Із матеріалів перевірки вбачається, що правоохоронними органами не було встановлено фактів антигромадської поведінки, порушень правил співжиття [PERSON], заходи запобігання і громадського впливу до неї не застосовувались. У судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно пояснень вказаних свідків після того, як батько дівчинок [PERSON] покинув родину, між позивачем і відповідачем склались особисті неприязні відносини. Допитана у якості свідка депутат Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області [PERSON] зазначила, що [PERSON] вживає всіх можливих заходів, щоб змусити відповідача з дітьми виселитись зі спірної квартири, внаслідок чого страждають дочки відповідача. Свідок [PERSON] пояснила, що особисто допомагала неповнолітній [PERSON] потрапити до квартири, оскільки, як пояснила дівчинка, її не пускала додому позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як видно із матеріалів справи і наданих сторонами доказів, при вселенні відповідача та її дітей до спірного житла не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, ніж те, що вони користуються ним нарівні з власником будинку. Позивачка не посилається в своєму позові на ці обставини і не надала докази, які б свідчили про наявність іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 157 Житлового кодексу України, членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частиною 1 ст. 116 Житлового кодексу України передбачено виселення членів сім'ї власника будинку, які проживаючи разом із ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Відповідно до ч. 3 ст. 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку і брати участь у витратах по утриманню будинку і придомової території. Статті 150, 190 Сімейного Кодексу України, на які посилається позивач, взагалі не регулюють правовідносини щодо виселення особи з житлового будинку. На підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд залишає без розгляду позов в частині визнання незаконним рішення Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області. Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Надані позивачем докази по справі не підтверджують ті обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, а саме, фактів руйнування відповідачем приміщення, систематичним порушенням правил співжиття. Крім того, предявлено позовні вимоги про виселення відповідача з дітьми з квартири, хоча позивач є власницею лише 1/3 її частки на праві спільної сумісної власності. Зважаючи на викладене, оскільки підстави для виселення відповідача та її неповнолітніх дітей із спірного житла відсутні, а вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про виселення.

Outcome: dismissed