Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк»як правонаступника Відкритого акціонерного товариства Всеукраїнський [PERSON] про припинення дії згідно з кредитним договором, посилаючись на те, що вважає п1.1. та п.1.4 Кредитного договору №245/08ф від 27.02.2008 року, укладеного між нею та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк»як правонаступника ВАТ Всеукраїнський [PERSON] недійсним у звязку у звязку із визначенням у кредитному договорі суми кредиту в іноземній валюті та відповідно зі зміною відсоткової ставки за договором. Позивач просить зобовязати ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]»як правонаступника ВАТ Всеукраїнський [PERSON] припинити нарахування процентів за користування кредитними коштами не у відповідності до п.1.4 Кредитного договору №245/08ф від 27.02.2008 року, зобовязати ПАТ Всеукраїнський [PERSON]»як правонаступника ВАТ Всеукраїнський [PERSON] здійснити перерахунок сплачених процентів за Кредитним договором №245/08ф у відповідності до п. 1.4 за весь час дії договору, визнати п.1.1 Кредитного договору №245/08ф від 27.02.2008 року у частині «[PERSON] надає позичальнику грошові кошти у сумі 73700 доларів США»недійсним, змінити п.1.1 Кредитного договору №245/08ф від 27.02.2008 року таким чином: «[PERSON] надає позичальнику грошові кошти у сумі 372185,00 грн. в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладення кредитного договору в іноземній валюті зумовлює недійсність положення кредитного договору в частині визначення валюти кредитування,тобто п.1.1 Позивач посилається на те, що виражене зобов'язання кредитним договором в іноземній валюті суперечить нормам чинного законодавства, оскільки національною валютою є гривня, а визначати грошове зобовязання за наданням кредиту виражене в іноземній валюті, банк, за відсутності індивідуальної ліцензії на надання кредитів в іноземній валюті та за наявності лише Генеральної ліцензії на використання іноземної валюти не міг. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги, просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, повно і всебічно зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» як правонаступник Відкритого акціонерного товариства Всеукраїнський [PERSON] про припинення дії згідно з кредитним договором не підлягають задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 536 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У судовому засіданні встановлено, що 27 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський акціонерний [PERSON] та [PERSON] було укладено кредитний договір №245/08ф, відповідно до якого банком надано позичальнику грошові кошти у сумі 73700,00 доларів США, що складає еквівалент 372185,00 гривень за курсом НБУ на момент укладення договору в порядку і на умовах, визначених договором. Кредитні кошти було надано строком до 25 лютого 2028 року, за користування яким було встановлено плату в розмірі 14 % річних. За обслуговування кредиту було встановлено щомісячну плату в розмірі 260,53 грн., що становить 0,84% Відповідно до п. 1.2 Тимчасового положення про порядок створення, реєстрації комерційних банків і здійснення нагляду за їх діяльністю, затвердженого Правлінням [PERSON] банку України, протокол №16 від 17 липня 1992 року комерційні банки залежно від способу формування статутного фонду можуть створюватись у вигляді акціонерних товариств або товариств з обмеженою відповідальністю. Таким чином, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]»є комерційним банком. Судом встановлено, що 03.12.2001 року відповідачем було отримано ліцензію №25 на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також 03.12.2001 року отримано Дозвіл №35-1 на право здійснення банківських операцій, визначених пунктами 1-4 частини 2 та частиною четвертою ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Відповідно до п.5.3 [PERSON] №275 письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» Позивачем визнано факт наявності у Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]»Генеральної ліценції, завдяки якій [PERSON] мав можливість визначати у кредитному договорі суму кредиту в іноземній валюті та визначати розрахунок за договором в іноземній валюті. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]»є юридичною особою: Свідоцтво про реєстрацію банку №120 від 02 липня 1992 року; Банківська ліцензія №35, видана [PERSON] Банком України 25 травня 2010 року, код за ЄДРПОУ 19017842, місцезнаходження: Україна, м. Київ, вул. Зоологічна,5. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено неправильне застосування позивачем п. «г»ч.4 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»від 19.02.1993 року відповідно до якого індивідуальні ліценції видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції, зокрема індивідуальна ліцензія потребується у разі використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, оскільки операції з надання ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]»кредитів в іноземній валюті не потребують індивідуальної ліцензії НБУ. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Натомість підлягає застосування п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»від 19.02.1993 року, відповідно до якого Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Отже, що для здійснення валютних операцій з використанням іноземної валюти ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]»як комерційний банк згідно вищезазначеного Декрету КМУ повинен мати лише Генеральну ліцензію. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином, суд дійшов висновку про неправильне та необґрунтоване застосування позивачем [PERSON] про порядок видачі [PERSON] Банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління [PERSON] Банку України від 14 жовтня 2004 року №483. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд не приймає доводів позивача стосовно того, що на момент укладення кредитного договору законодавством України не було передбачено можливості визначити у кредитному договорі суму кредиту в іноземній валюті та визначити порядок розрахунку за кредитним договором у такій же валюті. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд не приймає також застосування позивачем до спірних відносин листа НБУ від 02.06.200 року «Про здійснення резидентами України операцій згідно з Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», оскільки в даному листі НБУ надавав розяснення щодо використання іноземної валюти на території України як застави. Судом встановлено безпідставне та необґрунтоване посилання позивача на постанову Правління НБУ «Про додаткові заходи щодо діяльності банків»від 11.10.2008 року №319. Даний документ не підлягає застосуванню до правовідносин сторін, оскільки не є нормативно-правовим актом, у тому числі у розумінні ст. 56 Закону України «Про [PERSON] України». Вказана Постанова №319 не пройшла передбаченої чинним законодавством України процедури обовязкової державної реєстрації, та, крім того, була прийнята значно пізніше укладеного кредитного договору, а тому не могла бути застосована на той час. Ст.533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених Законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Законом України «Про банки і банківську діяльність»встановлено, що кошти в розумінні цього Закону, це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Згідно п.3 частини першої ст. 47 цього Закону на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Судом встановлено, що згідно даних заявки на отримання кредиту, позивачу було запропоновано на власний розсуд обрати суму та валюту кредиту( гривня, долар США, Євро), що було і зроблено позивачем. Також зазначення підпису у кредитному договорі свідчить про те, що вона ознайомлена у письмовій формі з кредитними умовами, зокрема : цільове використання кредиту, загальні та особливі умови кредитування, форми забезпечення, строк та відсоткова ставка за кредитом, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту тощо, з валютними ризиками, при отриманні кредиту в іноземній валюті. Зміст умов кредитування зрозумілий. Норми чинного законодавства чітко визначають, що у разі визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інше не встановлено договором або законом. Офіційні курси іноземних валют, встановлюються НБУ і не є незмінними. Взявши на себе зобов'язання повернути отриманий кредит у вигляді іноземної валюти, позивач самостійно обрав вид кредитування в такий спосіб. Відповідач в свою чергу є особою, яка на власних умовах і на власний ризик здійснює діяльність пов'язану із залученням грошових коштів, а отже уклавши з позивачем кредитний договір в іноземній валюті розраховував на належне виконання позичальником своїх зобов'язань, а саме на повернення кредитних ресурсів, отриманих за вказаним договором. [PERSON] «Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів», встановлено, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату. Відповідно до ст. 651 ЦК України Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимог однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 652 ЦК України У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Таким чином, суд не в змозі змінити п.1.1 Кредитного договору №245/08ф від 27.02.2008 року таким чином: «[PERSON] надає позичальнику грошові кошти у сумі 372185,00 грн. в порядку і на умовах, визначених цим Договором, у звязку з неможливістю визнання п.1.1 Кредитного договору №245/08ф від 27.02.2008 року у частині «[PERSON] надає позичальнику грошові кошти у сумі 73700 доларів США»недійсним. Судом встановлено, що 23.12.2008 року у відповідності до положень п.п.5.1-5.1.3 Договору, плата за користування кредитними коштами була встановлена у розмірі 16,5 % річних. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором, банк, або інша кредитна установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами [PERSON] Банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. Ч. 6 ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк не може надавати кредит під процент, ставка якого є нижчою від процентної ставки за кредитами, які бере сам банк, і процентної ставки, що виплачується ним по депозитах. Згідно п.5.1 Кредитного договору, в разі настання події, незалежної від волі сторін Договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів Банку, в тому числі у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, прийняття компетентними державними органами України законів або підзаконних нормативних актів, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, [PERSON] має право ініціювати зміну розміру процентної ставки за користування кредитом.. Судом встановлено, що такою подією стало значне зростання вартості кредитних ресурсів Банку на міжбанківському кредитному ринку України та підвищення облікової ставки НБУ, яка безпосередньо впливає на вартість залучених та розміщених коштів, з 10 до 12% відповідно до Постанови Правління НБУ від 21.04.2008 №107 «Про регулювання грошово-кредитного ринку» Відповідно до підпункту 5.1.3 Договору, сторони погодили наступний порядок зміни розміру процентної ставки за користування Кредитом. Так, позичальник отримавши повідомлення Банку про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом, підписує додаткову угоду до Договору та направляє її на адресу банку. У випадку, якщо позичальник протягом 10 банківських днів з дати відправлення банком повідомлення про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом, не здійснив дій, передбачених підпунктом 5.1.2 п.5.1, відповідно до якого новий розмір процентної ставки вважається таким, що погоджений із позичальником. Новий розмір процентної ставки за користування кредитом нараховується з дня, наступного за днем закінчення десятиденного строку після направлення банком відповідного повідомлення позичальнику. Судом встановлено, що відповідачем направлено у відповідності до п.п.5.1.1,5.1.3 позивачу листа №02-004/3356 14.11.2008 року на адресу, зазначену у ст. 8 Договору, та повідомив позивача про необхідність зміни процентної ставки за користування кредитними коштами до 16,5% річних, у звязку з підвищенням облікової ставки НБУ та зростанням вартості грошових ресурсів на міжбанківському ринку України. Разом з листом позивачеві для ознайомлення та подальшого підписання було надано два екземпляри відповідної додаткової угоди до договору. Оскільки укладання додаткової угоди є лише одним з варіантів вираження згоди позивача з новим розміром процентної ставки за користування кредитними коштами, який сторони за взаємною згодою погодили у підпункті 5.1.3 п.5.1 Договору, а позивач не здійснив дій, передбачених підпунктом 5.1.2 договору, згідно підпункту 5.1.3 договору новий розмір процентної ставки вважається погоджений позивачем. Відповідно до ч.1. ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обовязків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина) випливає, що в п.5.1 Договору була прямо зазначена обставина, за умови виникнення якої може бути переглянута процентна ставка та порядок її перегляду. Відповідно до вимог п.3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління [PERSON] банку України від 10.05.2007 року №168 банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку, Таким чином, судом встановлено, що відповідач при зміні розміру процентної ставки за користування кредитом дотримався усіх вимог законодавства, нормативів НБУ та умов договору. Отже, порушень з боку відповідача під час виконання договору не встановлено. Наявність одночасно усіх чотирьох умов відповідно до ст. 652 ЦК України, необхідних для розірвання договору відсутня. Враховуючи вищевикладене, судом не можуть бути задоволені вимоги позивача стосовно зобовязання ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]»як правонаступника ВАТ Всеукраїнський [PERSON] припинити нарахування процентів за користування кредитними коштами у відповідності до п.1.4 Кредитного договору №245/08ф від 27.02.2008 року та у звязку з цим судом не може бути зобовязано ПАТ Всеукраїнський [PERSON]»як правонаступника ВАТ Всеукраїнський [PERSON] здійснити перерахунок сплачених процентів за Кредитним договором №245/08ф у відповідності до п. 1.4 за весь час дії договору Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» як правонаступник Відкритого акціонерного товариства Всеукраїнський [PERSON] про припинення дії згідно з кредитним договором, а саме про зобовязання ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]»як правонаступника ВАТ Всеукраїнський [PERSON] припинити нарахування процентів за користування кредитними коштами не у відповідності до п.1.4 Кредитного договору №245/08ф від 27.02.2008 року, зобовязання ПАТ Всеукраїнський [PERSON]»як правонаступника ВАТ Всеукраїнський [PERSON] здійснити перерахунок сплачених процентів за Кредитним договором №245/08ф у відповідності до п. 1.4 за весь час дії договору, визнання п.1.1 Кредитного договору №245/08ф від 27.02.2008 року у частині «[PERSON] надає позичальнику грошові кошти у сумі 73700 доларів США»недійсним, змінення п.1.1 Кредитного договору №245/08ф від 27.02.2008 року таким чином: «[PERSON] надає позичальнику грошові кошти у сумі 372185,00 грн. в порядку і на умовах, визначених цим Договоромне підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed