Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-24 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Правильна компанія» про стягнення заборгованості за кредитним договором. В підтвердження позивних вимог позивач посилається на те, що 22.09.2008 між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/152893/3172/74, відповідно до умов якого банк надав позичальникові кредит у розмірі 77 000,00 дол.США строком до 22.09.2023, а відповідач прийняв на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 15,1% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку погашення кредиту. Позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором, надавши кошти відповідачці в розмірі 77 000,00 дол.США , що підтверджується валютним меморіальним ордером. Між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Правильна компанія» було укладено договір поруки №014/152893/3172/74/881 від 22 вересня 2008 року, відповідно до якого, сторони договору встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед кредитором відповідати по зобовязанням боржника [PERSON], які виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобовязань . Поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. У порушення умов договору відповідачка [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 10.11.2010 р. сума заборгованості за кредитом складає 97 979,79 дол. США, що по офіційному курсу НБУ станом на 10.11.2010 року ( 1 дол.США 7,9107) складає 775 088,72 грн., а саме: заборгованість за кредитом 89 365,70 дол.США; 8 614,09 дол.США заборгованість по процентам. Крім того, позивачем нарахована пеня за порушення строків повернення кредиту в сумі 4 983,55 дол.США, що по офіційному курсу НБУ станом на 10.11.2010 року( 1 дол.США 7,9107) становить 39 423,37 грн. Всього позивач просить стягнути 814 512,09 грн. Відповідачам були направлені вимоги № 136-30/2954 від 10.10.2010 про порушення умов кредитного договору та дострокове погашення грошових зобовязань у 30-ти денний термін, але відповідачі своїх зобовязань не виконали. Просить стягнути солідарно з [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Правильна компанія» на користь Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції заборгованість за кредитним договором № 014/152893/3172/74 від 22.09.2008 року в розмірі 814 512,09 грн. та судові витрати. [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції, третя особа - Товариства з обмеженою відповідальністю «Правильна компанія», про визнання кредитного договору недійсним, визнання недійсним договору застави цінних паперів, визнання недійсним договору поруки. У підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що дійсно 22.09.2008 року між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/152893/3172/74, згідно якого відповідач за первісним позовом отримала кредит в розмірі та на умовах, встановлених договором. Даний кредит був отриманий позивачем для придбання цільових іменних облігацій за договором купівлі-продажу облігацій. 22 вересня 2008 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та ТОВ «Правильна компанія» був укладений договір поруки № 014/152893/3172/74/881, згідно якого товариство взяло на себе зобовязання перед банком відповідати за зобовязання [PERSON], які виникають з умов з умов кредитного договору у повному обсязі цих зобовязань. У 2008 році між банком та [PERSON] було укладено договір застави цінних паперів у порядку забезпечення вимог, що випливають з кредитного договору від 22.09.2008 року, згідно якого останній передає у заставу цінні папери іменні безпроцентні цільові облігації номінальною вартістю 223 110,00 грн., ринкова вартість 552 750 грн. у кількості 10 050 шт., які були емітовані у без документарній формі ТОВ «Правильна компанія». Умовою надання позивачеві кредиту за спірним договором був викуп цінних паперів простих іменних облігацій ТОВ «Правильна компанія», проценти за якими не нараховуються. Цей факт підтверджується спірним кредитним договором, п.1.4 якого передбачено, що кредит виданий за умову виплати 15,1 % річних, та п.1.1.2. якого передбачено, що кредитні кошти призначені для придбання іменних безпроцентних облігацій. Отже, метою та суттєвою умовою надання кредиту було повне використання [PERSON] суми кредиту для викупу цінних паперів облігацій, за якими він не отримує таку ж або більшу відсоткову ставку, як і його ставка за кредитом. Таким чином, відповідно до п.1 ч.5 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», якщо суму виданого кредиту треба повністю використати на викуп цінних паперів, така умова договору є несправедливою. Відповідно до ч.4 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливе положення угоди має бути змінено або визнано недійсним, проте з огляду на те, що це положення є метою надання кредиту, тобто суттєвою умовою договору, невідємною частиною кредитного договору за змістом ст.348 ЦК України, ч.3 ст.1056 ЦК України, то воно не може бути змінено, а визнання його недійсним тягне за собою визнання недійсним всього кредитного договору. Також, позивач має підстави стверджувати, що кредитний договір був укладений внаслідок обману, оскільки відносно нього мала місце недобросовісна реклама, заборонена ст.10 ЗУ «Про рекламу», що є проявом з боку банку нечесної підприємницької практики в розумінні ст.19 ЗУ «Про підприємницьку діяльність». Виходячи із змісту статті «[PERSON]: строим и живем», зрозуміло, що банк та товариство «Правильна компанія» вели сумісну діяльність щодо фінансування будівництва житлового комплексу «Новая Победа» в м.Дніпропетровську. Ця діяльність передбачена генеральною угодою, укладеною між ними, та банк рекламував цю діяльність, переконуючи можливих інвесторів в надійності товариства як забудовника та ділового партнера, а отже в цінності та забезпеченості квадратними метрами облігацій на придбання житла, які реалізує це підприємство. Банк та товариство фактично створили механізм спільного фінансування будівництва, але не дотримались ЗУ «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операцій з нерухомістю», згідно якому таке фінансування має здійснюватись виключно за допомогою спеціального фонду фінансування будівництва, , а фінансова установа, в даному випадку ПАТ «[PERSON] Аваль» -є управителем такого фонду, зобовязана контролювати забудовника та несе відповідальність перед довірителем інвестором за результатами інвестування. Беручи до уваги факт відмови банку задовольнити свої вимоги за спірним кредитним договором за рахунок облігацій ТОВ «Правильна компанія», заставлених [PERSON], які сам банк пропонував для придбання, з фактом недобросовісної реклами з боку банку, можна зробити висновок, що [PERSON] була введена банком в оману щодо відсутності ризику втрати іншого майна, окрім заставлених ним цінних паперів, в разі неспроможності виконати зобовязання за спірним кредитним договором. Просить визнати кредитний договір №014/152893/3172/74 від 22.09.2008, укладений між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] недійсним. Представник позивача ПАТ «[PERSON] Аваль» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та, посилаючись на ті самі підстави, просив суд їх задовольнити. Проти зустрічного позову заперечував та просив в його задоволенні відмовити. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] та позивача за зустрічним позовом у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та, посилаючись на ті самі підстави, просив суд їх задовольнити. Представник ТОВ «Правильна компанія» у судове засідання не зявився, що не перешкоджає розгляду справи на підставі доказів наданих у справі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 22.09.2008 року між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/152893/3172/74, відповідно до умов якого банк надав позичальникові кредит у розмірі 77 000,00 дол.США строком до 22.09.2023 року, а відповідач прийняв на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 15,1% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку погашення кредиту.(а.с.6-11) Позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором, надавши кошти відповідачці в розмірі 77 000,00 дол.США , що підтверджується валютним меморіальним ордером. Між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Правильна компанія» було укладено договір поруки №014/152893/3172/74/881 від 22 вересня 2008 року, відповідно до якого, сторони договору встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед кредитором відповідати по зобовязанням боржника [PERSON], які виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобовязань . Поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. (а.с.16) У порушення умов договору відповідачка [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 10.11.2010 р. сума заборгованості за кредитом складає 97 979,79 дол. США, що по офіційному курсу НБУ станом на 10.11.2010 року( 1 дол.США 7,9107) складає 775 088,72 грн., а саме: заборгованість за кредитом 89 365,70 дол.США; 8 614,09 дол.США заборгованість по процентам. Крім того, позивачем нарахована пеня за порушення строків повернення кредиту в сумі 4 983,55 дол.США, що по офіційному курсу НБУ станом на 10.11.2010 року( 1 дол.США 7,9107) становить 39 423,37 грн. Всього позивач просить стягнути 814 512,09 грн. Відповідачам були направлені вимоги № 136-30/2954 від 10.10.2010 про порушення умов кредитного договору та дострокове погашення грошових зобовязань у 30-ти денний термін, але відповідачі своїх зобовязань не виконали. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 , 530 ЦК України зобовязання маються виконуватися належним чином відповідно до умов договору та в встановлені строки . Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З урахуванням викладеного, з огляду на те, що відповідачі не виконали належним чином взятих на себе зобовязань за кредитним договором та договором поруки, відповідачка [PERSON] має значну суму заборгованості за договором, в тому числі, прострочену по сплаті кредиту та відсотків, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції, про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, законними і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд вважає, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції, третя особа - Товариства з обмеженою відповідальністю «Правильна компанія», про визнання кредитного договору недійсним, визнання недійсним договору застави цінних паперів, визнання недійсним договору поруки не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст.541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. У разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі від усіх боржників разом, так і з будь-кого з них окремо. Звертаючись до суду з позовом, банк обрав способом захисту свого права на повернення кредитних коштів предявлення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку з боржника і поручителя. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу ), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, п.20 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини з приводу отримання, користування та повернення кредитних коштів, а також визнання укладених правочинів недійсними з передбачених ст.230 ЦК України підстав. При цьому позичальник під час укладення спірних правочинів був ознайомлений з їх умовами та погодився з ними, не заперечував факту отримання та використання кредитних коштів і заявив вимоги про визнання цих договорів недійсними лише після звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України. Суд вважає, що в діях банку не встановлено жодних порушень застосування Закону України «Про захист прав споживачів», як під час укладення, так і в процесі виконання на підставі наданих позичальником належних і допустимих доказів. Позивач по зустрічному позову вважав, що однією з підстав визнання кредитного договору недійсним внаслідок обману та прояву нечесної підприємницької практики є наявність існування між банком і третьою особою ТОВ «Правильна компанія» правовідносин щодо сумісного фінансування та будівництва житла і застосування до вказаних правовідносин ЗУ «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» З таким висновком суд не може погодитись, оскільки зобовязання , які виникли між банком і ТОВ «Правильна компанія», визначені договором поруки № 014/138706/3161/74/1 від 22 жовтня 2007 року, що є забезпеченням за основним зобовязанням - кредитним договором. Враховуючи вищезазначене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що немає підстав для визнання кредитного договору, договору застави та договору поруки недійсними, оскільки судом встановлено, що договори відповідають вимогам діючого законодавства України, відповідають волевиявленню сторін та були спрямовані на виникнення правовідносин.

Outcome: approved