Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], в обґрунтування якого зазначив, що вони з відповідачем остаточно припинили сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, оскільки між ними існує взаємне непорозуміння та небажання проживати разом, причиною чого стали різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, відсутність взаєморозуміння і довіря, внаслідок чого виникали конфлікти, від шлюбу з відповідачем мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з відповідачкою і на їх утримання він надає матеріальну допомогу у добровільному порядку, спір про поділ майна на даний час відсутній, просить розірвати шлюб, оскільки примирення між ними не можливе. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на примирення не згоден, шлюб просить розірвати. Відповідач в судовому засіданні позов визнала повністю, не заперечує проти розірвання шлюбу. Прізвище після розірвання шлюбу просить залишити їй [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі справи вбачається та сторонами не оспорюється, що 25 лютого 1995 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Курської сільської ради Білогірського району Автономної Республіки Крим, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №2 (а.с. 4), від якого сторони мають двох дітей: [PERSON], 28..06.1997 року народження, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5, 6), які на час розгляду справи у суді проживають разом з відповідачкою. У судовому засіданні встановлено, що сторони подружніх та сімейні відносини не підтримують з січня 2012 року, не бажають примиритися і зберегти сімю. Частиною 2 ст. 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно зі ст. 24 ч. 1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 ч. 1 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ст. 56 ч. ч. 3, 4 СК України) Відповідно до ст. ст. 111, 112 Сімейного кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя, та вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони не підтримують подружніх відносин, не бажають примиритися, не мають наміру підтримувати подружніх відносин, не мають бажання зберегти сімю, втратили любов та взаємоповагу, наполягають на розірванні шлюбу, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Викладене приводить суд до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України, оскільки в судовому засіданні було зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, почуття любові та взаємоповаги зникло, а подальше спільне проживання суперечить їх інтересам. На підставі викладеного та

Outcome: approved