Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-04 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивачка, звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить рішенням суду визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що ій належить на праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул.Заводська,31 у м.Болград Одеської області, що підтверджується договором дарування вказаного домоволодіння від 23.11.2002р. За вказаною адресою з 1992 року зареєстрований [PERSON], але з моменту придбання домоволодіння, з 2002 року [PERSON] у вказаному домоволодінні не проживає; виїхав до м.Ізмаїл, проте знайти його вона не може, він не дзвонить і не приїжджає, його точне місце знаходження їй невідоме. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про слухання справи за ії відсутністю, та не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач, що був сповіщень належним чином про час та місце судового засідання, до суду не з'явився, причини своєї неявки не повідомив, заяви про слухання справи за його відсутності не подавав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул.Заводська,31 у м.Болград Одеської області, в якій зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] який, починаючи з листопада 2002р., не користується житлом без поважних причин, виїхав з нього, не повідомивши місця свого перебування. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відсутність відповідача в будинку понад строки, встановлені законом, про наявність домовленостей між сторонами про більш тривалий термін користування житлом, суду невідомо. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто, сервітутне право. Ч.2ст.405 ЦК України, передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, в разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло в якості членів сімї, право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Враховуючи відсутність особи за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд визнає її (особу) такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до діючого законодавсва України,з няття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Приймаючи до уваги, що [PERSON] у будинку позивача без поважних причин не проживає більше одного року, суд вважає, що позовні вимоги позову є обгрунтованими і піждлягають задоволенню, оскільки відповідач дійсно втратив право на користування вищезазначеним житлом. На підставі ч.2ст.405 ЦК України,

Outcome: approved