overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-17 00:00:00

21 січня 2013 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначив, що 28.08.2006 р. він придбав у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] далі по тексту (спірний житловий будинок) за 9,5 тис. доларів США з відстрочкою виплати. Після передачі грошей він прийняв спірний житловий будинок у власність та виконав будівельні роботи. В останній час відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, а тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просить визнати за ним право власності на спірний житловий будинок. Позивач та його представник підтримали свої позовні вимоги. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Третя сторона, яка не заявляє самостійних вимог до суду не з'явилась. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ст.15 ч.2 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним заходам цивільного судочинства. Відповідно до ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичної особи в межах , заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін, які приймають участь у справі. Так судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] у 2006 р. виникли грошові правовідносини щодо нерухомого майна. Після виникнення цих правовідносин позивач придбав будівельні матеріали для поліпшення спірного нерухомого майна. У зв'язку з цим позивач просить визнати право власності на спірний житловий будинок. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що він придбав у власність житловий будинок на підставі розписки від 28.08.2006 р. (а.с.5) та виконав будівельні роботи у спірному житловому будинку. Однак, до цих доводів суд відноситься критично. Посилання позивача на те, що він придбав нерухоме майно у власність на підставі розписки суперечать вимогам цивільного законодавства, яким передбачені ст.ст. 210, 640, 657 ЦК України. При виникненні даних правовідносин щодо нерухомого майна позивачем не були виконані вимоги цих статей цивільного законодавства. А тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. При поданні позову позивач сплатив судові витрати у сумі 647,4 грн. Суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, а тому у відповідності до ст.88 ЦПК України вони розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-17 00:00:00

У березні 2013 року до Слов'янського міськрайонного суду звернулася [PERSON] з позовною заявою до Словянської міської ради за участі третіх осбі: ДП Центр Державного земельного кадастру [PERSON], [PERSON] про визначення розмірів земельної ділянки. Суд,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-17 00:00:00

У лютому 2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на його користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з ним, посилаючись на те, що він з відповідачкою згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 13 січня 2011 року розірвали шлюб, і проживають окремо, а їх не повнолітній син [PERSON] залишився проживати з ним. У звязку з тим, що відповідачка допомоги на утримання сина не надає, просив суд стягнути з відповідачки аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Представник відповідачки адвокат [PERSON] позовні вимоги визнав частково та просив суд стягнути аліменти з [PERSON] на утримання сина у розмірі 1/4 частини від заробітку доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних обставин. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 13 січня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 2). Сторони від спільного шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] ( а.с. 3). Стаття 5 протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен із подружжя зобовязаний виконувати обовязки цивільного характеру, що виникають зі шлюбу, сімї та необхідності виховання дитини. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже відповідач зобовязана утримувати свою неповнолітню дитину. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище позивача, дитини та матеріальне становище відповідача, інші обставини справи. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Беручи до уваги викладене та враховуючи стан здоровя та матеріальне становище дитини, позивача і відповідача, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-17 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязаного з потребою у обгрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-17 00:00:00

Позивачка просить суд стягнути на її користь з відповідачки 7000 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка була їй заподіяна 17 квітня 2011 року злочинними діями відповідача, а саме нанесенням їй відповідачем легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоровя, від яких вона перенесла сильний фізичний біль, стрес та душевні страждання. Окрім цього, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь 150 грн. витрат на правову допомогу. В судовому засіданні позивачка позов підтримала з тих же підстав. Відповідач позов не визнав, оскільки не наносив відповідачці вказаних тілесних ушкоджень. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.04.2011 року о 19 годині відповідач [PERSON], знаходячись в будинку №12 по вул. 50-річчя Жовтня в с. Калинівка, Житомирського району, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, на ґрунті неприязнених стосунків, умисно наніс позивачці удар кулаком в обличчя, по тулубу та бив потерпілу головою об стіну, чим спричинив останній легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоровя у вигляді синців на обличчі і лівій молочній залозі. Зазначений факт підтверджуються постановою Житомирського районного суду від 12.03.2013 року, згідно якої встановлено, що [PERSON] заподіяв позивачці згадані тілесні ушкодження, а також згідно якої відповідача звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі пунктів «г», «д» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 08 липня 2011 року (а.с. 5). Встановленим фактам відповідають цивільні правовідносини. Отже, наявність факту заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачці, внаслідок вчинення ним вищевказаного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, є підставою для часткового задоволення позову. При визначені розміру моральної шкоди суд враховує глибину та тривалість душевних страждань позивачки, та виходячи з розумності і справедливості, суд оцінює заподіяну їй моральну шкоду у грошовому еквіваленті, що дорівнює 2500 грн., яких буде достатньо для відновлення душевного стану позивачки. При визначенні розміру моральної шкоди суд також приймає до уваги, що відповідач є батьком позивачки, інвалідом другої групи та людиною похилого віку. Водночас, суд критично ставиться до пояснень відповідача, про те, що він не спричиняв позивачці згаданих тілесних ушкоджень, оскільки вищевказану постанову Житомирського районного суду від 12.03.2013 року ним в апеляційному порядку не оскаржено. Окрім цього, у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 214 грн. 60 коп. та на користь позивачки 150 грн. витрат на правову допомогу.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-17 00:00:00

20.02.2013р. [PERSON], діючий за згодою своєї матері [PERSON] звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу 1\\2 частини квартири [ADDRESS]. У заяві позивач вказував, що договір купівлі-продажу був укладений між [PERSON], яка діяла від імені неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON] і зареєстрований на Товарній Біржі Нерухомість-Миколаїв від 23.07.1999року. 25.06.2008року [PERSON] померла. Нотаріально даний договір не посвідчувався, що перешкоджає позивачу в даний час розпорядитися спірною квартирою. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, просив про їх задоволення. У судове засідання представник відповідача не зявився, про день слухання справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив З відома представника позивача, суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ГПК України. Заслухавши доводи представника позивача, оцінивши представлені докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 23.07.1999 року [PERSON], діюча від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу, згідно якого придбала у власність [PERSON] 1\\2 частину квартири [ADDRESS]. Даний договір був оформлений на Товарній Біржі Нерухомість-Миколаїв і зареєстрований від 23.07.1999року., а також 27.08.1999р. у МБТІ за №19227. Нотаріально даний договір не посвідчувався. 25.06.2008року [PERSON] померла. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу квартири ( житлового будинку) повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги вабить недійсність договору. Відповідно до ст. 220 ч.2 ЦК України, якщо одна із сторін повністю або частково виконали умови угоди, що вимагає нотаріального посвідчення, суд має право визнати угоду дійсною. На підставі викладеного, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи тим, що 26.01.2009 року помер [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина, яку останній заповідав йому. Однак, коли він звернувся до нотаріальної контори, йому було розяснено, що строк визначений законом на прийняття спадщини він пропустив і йому потрібно звернутися до суду. Просив визначити йому додатковий строк для вчинення дій, так як пропустив його з поважних причин, бо був юридично не обізнаний з особливостями прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в заяві. Представник відповідача позов визнав, просив розглянути справу без його участі, про що надав заяву до суду. Дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 26.01.2009 року помер [PERSON], який мешкав в с. Черепівка Буринського району Сумської області, у звязку з чим відкрилася спадщина, спадкоємцем за заповітом якої є позивач, але заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк він не подав, оскільки, був юридично необізнаний щодо необхідності подання заяви до нотаріальної контори, що підтверджується показами позивача, свідоцтвом про смерть спадкодавця, заповітом, довідкою Черепівської сільської ради, державним актом про право приватної власності на земельну ділянку. Частиною 1 статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи, фактичні обставини справи, а також те, що позивач не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, при цьому визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що строк подання заяви про прийняття спадщини він пропустив з поважних причин, у звязку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини мотивуючи тим, що вони з ним перебувають у зареєстрованому шлюбі і мають дитину, яка в теперішній час знаходиться на її утриманні, а відповідач проживає окремо та не надає матеріальної допомоги. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в сумі ? частини від його заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач позов визнав, пояснивши, що згоден сплачувати аліменти, так, як він працює. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню при попередньому судовому засіданні з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.. 174 цього ж Закону. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволенню позову. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі і мають дитину доньку [PERSON] [INFO], яка перебуває на утриманні позивачки і батьком якої є відповідач, однак він проживає окремо та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що підтверджується поясненнями сторін, свідоцтвом про народження дитини, довідкою виконавчого комітету Успенської сільської ради Буринського району Сумської області, свідоцтвом про шлюб. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 цього Кодексу. При таких обставинах, суд, враховуючи, що відповідач є батьком малолітньої дитини, вважає, що відповідно до Закону він повинен надавати матеріальну допомогу на її утримання, а його заперечення з цього приводу не ґрунтуються на вимогах закону та не можуть бути підставою для звільнення від цього обовязку. При визначенні розміру аліментів які необхідно стягувати з відповідача, суд приймаючи до уваги його матеріальне становище і матеріальне становище дитини та позивачки, а також стан їх здоровя, вважає, що розмір аліментів на утримання дитини повинен становити 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-17 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Зважаючи на складність у викладенні повного тексту рішення суду, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини, відклавши виготовлення повного тексту рішення на пять днів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-17 00:00:00

22 січня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» (далі-позивач) звернулося до суду з вказаним позовом, уточнивши який в судовому засіданні представник, просив стягнути на користь ТОВ «МГЗ» з відповідача заборгованість за комунальні послуги в розмірі 272, 37 грн., а також судовий збір у сумі 214, 60 грн. В обґрунтування уточненого позову представник позивача вказав, що у відповідності з довідкою К ПДЕЗ «Океан», [PERSON] , 1984 року народження, проживає в квартирі [ADDRESS] , площею 64, 7 кв. м. В порушення статей 64, 156, 162 ЖК України, відповідач не оплатив комунальні послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання, надані йому позивачем. Станом на 18.04.2013 року, загальна сума заборгованості складає 272, 37 грн. Представник позивача у судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні уточнений позов визнали в повному обсязі, не заперечували проти його задоволення. Відповідно до ч. 4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідача позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що уточнений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами по справі був укладений договір на постачання теплової енергії та абонентське обслуговування. Для розрахунків за спожиті послуги абонентам була видана розрахункова книжка. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України на споживачів комунальних послуг покладено обов`язок своєчасної щомісячної їх сплати. Відповідач не виконав свої зобов`язання своєчасно, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за комунальні послуги які відповідач добровільно погасив але не в повному обсязі. Згідно ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Відповідно до ст.. 322 ЦК України, тягар утримання майна лежить на його власникові. Тобто за період, коли відповідач був власником вищезазначеної квартири він має сплатити борги, що виникли за цей період. Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений ним при подачі позову до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-17 00:00:00

У лютому 2013 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 05 червня 2010 року, Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, Миколаївської області, Україна, актовий запис N° 214. В обґрунтування позову позивач вказував, що шлюбні відносини із відповідачкою припинені, в зв`язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сім`ї неможливо у зв`язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного, у зв`язку з чим сторони припинили подружні відносини. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що спір щодо місця проживання дитини та спільно нажитого майна відсутній. Дитина залишається проживати разом із відповідачкою. У судовому засіданні позивач підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти його задоволення. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 05 червня 2010 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований, Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, Миколаївської області, Україна, актовий запис N2 214. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що спір щодо місця проживання дитини та спільно нажитого майна відсутній. Дитина залишається проживати разом із відповідачкою. Шлюбні відносини сторонами припинені з 17.02.2012 року. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того, згідно з ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У судовому засіданні відповідачка - [PERSON] , висловила своє бажання відновити своє дошлюбне прізвище - « [PERSON] ».

Outcome: approved