Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просила визнати недійсним договір дарування від 09.06.2009року , укладений між [PERSON] та [PERSON], а також визнати недійсним договір дарування від 09.08.2011р. між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], предметом дарування за якими є квартира [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що її батько [PERSON], який помер [INFO], страждав на алкоголізм, постійно пиячив, крім того був жадібною людиною та ніколи не залишився без свого житла, подарувавши його будь-кому. На підставі чого позивач вважає, що волевиявлення її батька під час укладання договору дарування не було вільним, оскільки він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідачі та їх представник проти задоволення позовних вимог заперечували, пояснивши, що [PERSON] ніколи не страждав на алкоголізм, волевиявлення його було вільним під час укладання договору дарування, оскільки він прожив 20 років у шлюбі з [PERSON] і у них були дуже добрі стосунки з дружиною та її дітьми. 3-і особи у судове засідання не з»явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не надали. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, 29 червня 2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар квартиру [ADDRESS]. Даний договір було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано у реєстрі права власності на нерухоме майно, відповідно до вимог чинного законодавства України. Згідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO]. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Між тим, позивачем по справі не доведено під час судового розгляду справи обставини, які б свідчили про те, що [PERSON] на час укладання вищезазначеного договору дарування не усвідомлював значення своїх дій та не керував ними. Суд критично ставить до пояснення свідків з боку позивача, оскільки вони спростовуються поясненнями свідків з боку відповідачів, а також довідками від КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» та КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер № 3» про те, що [PERSON] за медичною допомогою до них не звертався, на лікуванні та обліку не перебував та актом судово-психіатричного експерта № 145 від 11.02.2014р., відповідно до якого [PERSON] під час життя і 09.06.2009р. ознак будь-якого хронічного стійкого психічного розладу не виявляв і за своїм психічним станом на момент підписання договору дарування 09.06.2009р. був здатен усвідомлювати свої дії та керувати ними. Оскільки жодних інших доказів на підставу своїх позовних вимог позивачем по справі до суду не надано, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed