Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя покликаючись на те, що він, перебував у шлюбі з відповідачем з 1980 року. 09 листопада 2010 року рішенням Залізничного районного суду шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу вони купили кв. № 3 в буд. № 13 на вул. Шевченка у м. Львові в рівних частках кожен. Він не може проживати в спірній квартирі разом з відповідачем, так як створив нову сімю, де в нього народилась дитина, і тому змушений винаймати квартиру. Оскільки між ними неможливе подальше спільне проживання, йому необхідні кошти на придбання житла, він звертається до суду з позовною заявою щодо стягнення з відповідачів на його користь компенсації вартості спірної квартири. Добровільно врегулювати спір з відповідачем не вдалось. Квартира знаходиться майже в центрі м. Львова, зроблено відмінний ремонт, її комерційна вартість станом на даний час становить 70000,00 дол. США, що в еквіваленті становить 560000,00 грн. Просить зобовязати відповідача сплатити на його користь компенсацію вартості ? частини кв. № 3 в буд. № 13 на вул. Шевченка у м. Львові в сумі 280000,00 грн. У судовому засіданні представник позивача дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач та її представник у судовому засіданні проти позову заперечили та пояснили, що дійсно [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 1980 року до листопада 2010 року. 04 жовтня 2010 року згідно договору купівлі продажу квартири вони придбали кв. № 3 в буд. № 13 на вул. Шевченка у м. Львові загальною площею 45 м.кв. Дана квартира належить кожному з них на праві спільної часткової власності, тобто поділена між подружжям на рівні частки. Позику, яка надана [PERSON] для купівлі даної квартири, подружжя сплатило солідарно. Створення позивачем нової сімї жодним чином не є підставою та ніяким чином не зобовязує відповідача сплачувати йому компенсацію вартості частини квартири. Підставу, на якій відповідач повинна це зробити позивач не вказує. Положення СК України передбачають лише поділ майна подружжя, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач в своїй позовній заяві жодних доказів, що підтверджують кожну обставину, якими обґрунтовує свої позовні вимоги не наводить. Позивач стверджує, що вартість спірної квартири становить 70000,00 дол. США, що в еквіваленті 560000,00 грн., однак, даних, які б це підтверджували не має. Просять у задоволені позовних вимог позивача відмовити за їх безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю. Судом встановлено, що сторони, [PERSON] та [PERSON], перебували у шлюбі з 1980 року по 09 листопада 2010 року. Як безспірно встановлено в ході розгляду справи, за час перебування у шлюбі сторони, які постійно працювали та отримували відповідну платню, придбали майно, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: кв. № 3 на вул. Шевченка 13 у м. Львові, що стверджується договором купівлі-продажу квартири від 04 жовтня 2001 року та реєстраційними посвідченнями від 16 жовтня 2001 року /а.с. 9, 68, 69-70/. Наявність іншого спільного майна подружжя судом не встановлено. Згідно ст. 71 СК України, на яку покликається позивач, як на підставу задоволення позову, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на квартиру, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Отже, виходячи з аналізу вказаних норм закону, однією з безумовних підстав для присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно є внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, що підтвердить платоспроможність однієї зі сторін та забезпечить повне та неухильне виконання рішення суду. Окрім того зазначені норми закону взагалі не передбачають права суду зобовязувати одного з подружжя, зокрема відповідача [PERSON] у даній справі, виплатити грошову компенсацію замість частки у майні, зокрема позивача [PERSON] у справі, без її на те згоди. Також, відповідач [PERSON], в судовому засідання заперечила виплату позивачу грошової компенсації замість його частки у спірній квартирі та зазначила, що її матеріальне становище не дозволяє їй придбати частку позивача. Суд критично оцінює пояснення представника позивача з приводу наявності відповідних коштів у відповідача внаслідок продажу кв. № 11а на вул. М.Вовчка 16 у м.Львові, оскільки вони не доведені жодними належними та допустимими доказами. Крім того безпідставними та голослівними є твердження позивача та його представника про неможливість проживання в спірній квартирі з відповідачем, оскільки на їх підтвердження позивачем та його представником не надано суду жодних доказів. Також надуманими є твердження позивача про те, що ринкова вартість спірної квартири становить 560000,00 грн., оскільки згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4659 від 15 червня 2012 року дійсна /ринкова/ вартість кв. № 3 на вул. Шевченка 13 у м. Львові становить 340460,00 грн. З огляду на наведене суд вважає, що, в судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, позивачем та його представником не подано жодних переконливих доказів на підтвердження позовних вимоги а саме того факту, що суду надано право зобовязати відповідача сплатити частку у майні подружжя без її на те згоди та без попереднього внесення на депозит суду відповідної суми. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх обєктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого ствердження в судовому засіданні, а тому до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed