Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ „Марганецький ГЗК про відшкодування моральної шкоди, вказуючи, що працюючи на різних посадах в ПАТ «МГЗК» він отримав професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пило токсичний бронхіт першої-другої ст.; емфізема легень першої-другої ст.) ЛН другого ст., нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Згідно акту розслідування, професійне захворювання виникло внаслідок важкої фізичної праці, роботи в умовах несприятливого мікроклимату, шуму. Висновком МСЕК від 12.03.2012 року, внаслідок професійного захворювання йому встановлено 35% втрати професійної працездатності. Виконавчою дирекцією фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в м. Марганці йому було виплачено одноразову допомогу та призначено щомісячні виплати, але моральна шкода не виплачувалась. Професійним захворюванням йому заподіяна моральна шкода. З вини підприємства він втратив працездатність змушений здійснювати додаткові зусилля для організації свого життя, йому постійно треба підтримувати втрачене здоров"я та утримувати сім»ю. Тому просить суд стягнути з ПАТ Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат в якості відшкодування моральної шкоди 10000 грн., на підставі ст. 237-1 КЗпП України. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та пояснили, що у зв'язку з професійним захворюванням позивач продовжує лікування на теперішній час тому є підстави для задоволення позову. Представник відповідача ПАТ „МГЗК [PERSON] позов не визнав та пояснив, що дані виплати здійснюються не роботодавцем, а Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, оскільки на день встановлення професійного захворювання діяв цей закон. Крім того, вини підприємства у заподіянні позивачу професійного захворювання немає. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ВАТ МГЗК. Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання від 17.02.2012 року, [PERSON] працював в умовах шкідливого впливу 36 років 3 місяці 23 дні. Професійне захворювання виникло за таких обставин: робота в умовах несприятливого мікроклімату, шуму. В результаті професійного захворювання [PERSON] довгий час знаходився на лікуванні, лікувався амбулаторно та стаціонарно, проходить лікування по теперішній час, що підтверджується медичними документами. Згідно висновку МСЕК, 12.03.2012 року позивачу встановлено 35% втрати працездатності внаслідок внаслідок профзахворювання за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пило токсичний бронхіт першої-другої ст.; емфізема легень першої-другої ст.) ЛН другого ст., нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). З 2001 року обовязок відшкодування шкоди, в тому числі моральної, покладено на ФССНВВ відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». У зазначеному законі строки позовної давності на звернення потерпілого із заявою про відшкодування моральної шкоди не передбачено. Немає застережень щодо існування такого строку і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». Законом України про Державний бюджет на 2007 рік зупинялася дія в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей абзацу 4 ст. 1, підпункту «е» ч. 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 ЗУ «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Законом України від 28.12.2007 року № 107-У1 з п. З прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 року». Згідно абз. 9 пункту 5 Рішення Конституційного суду України №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) , саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Таким чином, спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров"я, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров"я умовах та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вина відповідача ПАТ „МГЗК полягає у порушенні законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, про що зазначено в п. 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 17.02.2012 року. За моральну шкоду, заподіяну працівнику під час виконання трудових обовязків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває в трудових відносинах. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки професійне захворювання змінило його звичний образ життя та життєві звязки, принесло в його життя біль, страждання, нервове напруження, йому прийшлося повністю змінити своє життя, виключивши тяжку працю, а звідси змінилося відношення і у сімї. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України відшкодувати позивачу моральну шкоду повинен відповідач, оскільки встановлена вина підприємства у захворюванні позивача. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд враховує душевні, психічні та моральні страждання, які спричинені позивачу професійним захворюванням, тяжкість вимушених змін, і оцінюючи дослідженні у судовому засіданні обставини приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в сумі 3500 грн., в решті позову необхідно відмовити за необгрунтованістю.

Outcome: partial