Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-14 00:00:00

\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~ Позивач у березні 2013 року звернулась до суду з позовом до державного підприємства «Харківський завод електроапаратури» про визнання права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що вона постійно проживає в кімнаті [ADDRESS] . В зазначене житлове приміщення відомчого \\~гуртожитку ДП «Харківський завод електроапаратури», її вселила адміністрація цього підприємства у зв`язку з трудовими правовідносинами. Рішенням адміністрації та профспілкового комітету позивачці було надано ліжко-місце у вказаній кімнаті, а з 1996 р. адміністрація підприємства надала в її одноосібне користування всю кімнату [ADDRESS] , в якій вона проживає до цього часу. В 2010 році адміністрація повідомила позивачку, що готуються документи на передачу будинку до комунальної власності. Також її повідомлено, що свого часу, при вселенні та наданні їй в одноосібне користування вказаної кімнати, ордер на цю кімнату не оформлявся. Оскільки, в разі передачі будинку у власність міста, новий власник може заперечувати правомірність її проживання в наданій кімнаті, вона звертається до суду за визнанням права користування цим житлом. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву щодо розгляду справи у її відсутності позов підтримала в повному обсязі, просила визнати за нею, а також за її малолітнім сином право користування житловим приміщенням. Представник відповідача державного підприємства «Харківський завод електроапаратури» в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій позов визнає та просив розглянути справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка \\~разом зі свої малолітнім сином постійно проживає в кімнаті [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з місця проживання. В зазначене житлове приміщення відомчого гуртожитку ДП «Харківський завод електроапаратури» позивачку вселила адміністрація цього підприємства у зв`язку з трудовими правовідносинами. Спочатку, \\~рішенням адміністрації та профспілкового комітету позивачці було надано ліжко-місце у вказаній кімнаті, а після \\~адміністрація підприємства надала в її одноосібне користування всю кімнату №316, в якій вона проживає до цього часу. В 2010 році адміністрація повідомила позивачку, що готуються документи на передачу будинку до комунальної власності. Також її повідомлено, що свого часу, при вселенні та наданні їй в одноосібне користування вказану кімнату, ордер на цю кімнату їй не оформлявся. Судом встановлено, що за вказаних обставин, які підтверджуються наданими документами та конклюдентними діями сторін, правовідносини позивачки з підприємством, щодо проживання в гуртожитку регулювались сторонами розд. 4 ЖК УРСР та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою РМ УРСР від 03.06.86 р. № 268 (Положення). Відповідно статей 125, 132 ЖК України, п. 41 Положення, з гуртожитку не можуть бути виселені без надання іншого житлового приміщення, особи, які відпрацювали на підприємстві більше 10 років. За весь час проживання у спірному житловому приміщенні відповідач не оспорював і не оспорює правомірність подальшого проживання позивачки в ньому та не пропонує для подальшого проживання інше житлове приміщення. Наведені обставини дають підстави для визнання права позивачки користування спірним житловим приміщенням, оскільки, в разі передачі будинку у власність міста, за відсутності ордеру, новий власник може заперечувати правомірність її проживання в наданій кімнаті. Відповідно статті 1 ЖК України, статті 47 Конституції України, громадяни мають право на житло. На підставі викладеного,

Outcome: approved