Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-11 00:00:00

Заступник прокурора Київського району міста Одеси, який діє в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] Державного комітету України з земельних ресурсів в місті [PERSON] та просить ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 19 червня 2006 року за № 2483; визнати недійсним та скасувати Державний акт серії ЯГ № 945661 на право власності на земельну ділянку площею 0,0871 га, для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Макаренко, 39, належну [PERSON]; скасувати державну реєстрацію вказаного Державного акту на право - власності на земельну ділянку шляхом виключення з Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; витребувати у [PERSON] земельну ділянку, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Макаренко, 39, кадастровий номер 5110136900:38:001:0048, шляхом повернення у власність територіальній громаді м. Одеси. У судовому засіданні представник прокуратури позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі, ухваливши рішення у відсутності відповідачів (заочне). Відповідачі в судове засідання не з'явились, сповіщались належним чином про час та місце слухання справи, про що свідчить залучене до матеріалів справи надруковане у встановленому законодавстві друкованому виданні, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи за їх відсутністю до суду не надходило. Представник відповідача -[PERSON] Державного комітету України з земельних ресурсів в місті [PERSON] в судове засідання не з'явився, сповіщався належним чином про час та місце слухання справи, причини неявки суду не відомі. В наступному судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 17 березня 2006 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, Одеської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" з вимогами визнати право власності на земельну ділянку площею 871 кв. м., для індивідуального дачного будівництва, яка знаходиться в м. Одесі по вул. Макаренко, 39 та просив суд ухвалити рішення, яким зобов'язати Одеську регіональну філію державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" зареєструвати право власності на вищезазначену земельну ділянку. При цьому позивач посилався на те, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 6101 та зареєстрованому в КП «ОМБТІ і РОН»в кн.. 48неж-61, за № 3106, реєстраційний № 7345922 являється власником 21/1000 частини нежилих будівель дачного містечка, що складається з відокремленої частини будівлі літ. «В», загальною площею 40,0 кв.м., розташованій за адресою м. Одеса, вул. Макаренка, 39. Бажаючи реалізувати своє право на безкоштовне отримання у власність вищезазначену земельну ділянку він звернувся до Одеського міського голови з проханням передачі йому у приватну власність земельної ділянки, але отримав відмову та у зв'язку з цим [PERSON] вимушений звернутися до суду. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2006 року по справі № 2-4800/06 за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, площею 871 кв.м. для індивідуального дачного будівництва, розташовану за адресою м. Одеса, вул. Макаренко, 39. 24 травня 2006 року [PERSON] земельних ресурсів у м. Одесі видало [PERSON] державний акт серії ЯГ № 206425 на право власності на земельну ділянку площею 0,0871 га га, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Макаренко, 39 та зареєструвало його в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010650500741 (а. с. 15). Підставою видачі державного акту на право власності на земельну ділянку було рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2006 року по справі № 2-4800/06. 15 червня 2006 року [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку площею 0,0871 га, що знаходиться в місті Одесі по вулиці Макаренко, 39, що підтверджено договором дарування земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 2483 (а. с. 13). На підставі вищезазначеного договору дарування 07 листопада 2006 року [PERSON] земельних ресурсів у м. Одесі видало [PERSON] державний акт серії ЯГ № 945661 на право власності на земельну ділянку площею 0,0871 га, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Макаренко, 39 та зареєструвало державний акт в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010650501461 (а. с.11). З того часу зміна власників земельної ділянки не відбувалась, на цей час її власником є [PERSON] В подальшому, 06 вересня 2010 року, рішенням Апеляційного суду Одеської області по справі № 22ц-5837/10, було частково задоволено апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області, який виступав в інтересах держави в особі Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2006 року по справі за позовом [PERSON] Постановлено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до Одеської міської ради, Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Держкомітеті України по земельних ресурсів»про визнання права власності на земельну ділянку та видачу Державного акту про право власності на земельну ділянку. (а. с. 6-10). Таким чином, на момент розгляду даної цивільної справи Київським районним судом м. Одеси рішення Приморського районного суду м. Одеси, яке стала підставою для видачі державного акту та визнання права власності на земельну ділянку № 39 по вулиці Макаренко в місті Одесі за [PERSON] - скасоване. Частина 3 статті 61 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою ст. 203 Цивільного Кодексу України. Недійсний правочин - це правочин, що не відповідає вимогам Закону, отже, умови чинності правочину одночасно є умовами його дійсності. Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства. Щоб правочин вважався чинним, а відповідно і правомірним, при його вчиненні мають бути дотримані умови законності змісту правочину. Зміст правочинів, відповідно до п. 1 ст. 203 ЦК України, не повинен порушувати положень як законів, так і інших нормативно-правових актів, прийнятих на основі Конституції України. Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. Виходячи з наведеного, договір дарування земельної ділянки посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 19 червня 2006 року № 2483 має бути визнаний недійсним. Згідно приписів ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Також слід зазначити, що записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації та посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку. Згідно п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, технічна документація з користування земельною ділянкою включає виписку з рішення відповідної ради або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу. дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Окрім того, відповідно до вимог ч. 1. ст.153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. При цьому, відповідно до вимог ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. Разом із тим, суд приходить до висновку, що дії [PERSON] не свідчать про самовільне та незаконне зайняття земельної ділянки, оскільки на спірній земельній ділянці розташовано 21/1000 частини нежилих будівель дачного містечка, що складається з відокремленої частини будівлі літ. «В», загальною площею 40,0 кв.м., які належать [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 6101 та зареєстрованому в КП «ОМБТІ і РОН»в кн. 48неж-61, за № 3106, реєстраційний № 7345922, які знаходяться в приватній власності, а з виникненням права власності на будівлю чи споруду до власника переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташована належна йому будівля чи споруда. Тобто у даному випадку можливо лише стверджувати про землекористування без належно оформлених документів, а повернення земельної ділянки призведе до порушення положень ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України. Крім того, суд зазначає, що оскільки державний акт від 24 травня 2006 року на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ № 206425 було видано [PERSON] земельних ресурсів у м. Одеса [PERSON] на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2006 року по справі № 2-4800/06, яке на даний час скасоване та не є чинним, зазначений державний акт слід скасувати, що автоматично приводить до визнання договору дарування від 19 червня 2006 року не дійсним та скасування державного акту від 07 листопада 2006 року на земельну ділянку, серії ЯГ № 945661, виданого [PERSON] земельних ресурсів у м. Одеса [PERSON] на підставі вищевказаного договору дарування. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 373 ЦК України, що регламентує право власності на земельну ділянку, містить аналогічну по суті норму, згідно якої право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють міські ради. Таким чином, власником земельної ділянки до моменту її відчуження на підставі рішення суду, була Одеська міська рада як орган, що уповноважений по закону розпоряджатися землями комунальної власності, чиї інтереси в даному випадку порушені. Отже, передачею земельної ділянки у власність відповідачів порушено права та інтереси держави в особі Одеської міської ради, яка встановлює єдиний порядок для громадян та юридичних осіб по реєстрації, перереєстрації земельних ділянок, зміні їх цільового призначення, нерухомого майна, а також отримання у власність земельних ділянок і отримання державних актів на них. Згідно статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 121 Конституції України представництво інтересів держави у суді покладається на органи прокуратури України. Згідно ч. 5 ст. 36-1 Закону України підставою для представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних політичних та інших інтересів внаслідок протиправних дій фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Таким чином прокурор самостійно визначає підстави для представництва в судах, форму його здійснення. Державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі державних інтересів є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на охорону землі як національного багатства. Статтею 1 Земельного кодексу України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно рішення Конституційного Суду України № 1-1/99 від 8 квітня 1999 року державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі державних інтересів є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на охорону землі, як національного багатства. Наведені вище обставини та законодавчі положення свідчать про необхідність задоволення позовних вимог в частині скасування Державного акту серії ЯГ № 206425 від 24 травня 2006 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0871 га для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Макаренко, 39, виданого [PERSON] земельних ресурсів у м. Одесі ; визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 19 червня 2006 року за № 2483. Разом із тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині скасування державної реєстрації вказаного державного акту на право власності на земельну ділянку, оскільки суд не є тим органом, який відповідно до закону здійснює державну реєстрацію державних актів та їх скасування, а тому суд не може ні зареєструвати державний акт, ні скасувати його реєстрацію. Суд має право зобовязати орган державної влади чи місцевого самоврядування (в даному випадку відповідача [PERSON] Держкомзему у м. Одеса) здійснити скасування державної реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку. Однак такі позовні вимоги не були заявлені, а навіть якби позов і містив такі вимоги їх слід було б розглядати в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства і лише після відмови [PERSON] Держкомзему у м. Одеса здійснити скасування державної реєстрації державного акту. Згідно ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Таким чином, рішення суду по справі про визнання недійсним державного акту є підставою для [PERSON] Держкомзему у м. Одеса для скасування його державної реєстрації. Окрім викладеного, суд вважає за необхідне відмовити й у задоволенні позовних вимог в частині повернення земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Одеса, вулиця Макаренко, 39 територіальній громаді м. Одеси. На переконання суду повернення земельної ділянки, на якій розташований належні [PERSON] на праві приватної власності 21/1000 частини нежилих будівель дачного містечка, що складається з відокремленої частини будівлі літ. «В», загальною площею 40,0 кв.м., які належать [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 6101 та зареєстрованому в КП «ОМБТІ і РОН»в кн. 48неж-61, за № 3106, реєстраційний № 7345922, що призведе до порушення положень ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України.

Outcome: partial