Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-25 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до Липовецького районного суду Вінницької області із позовом до Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок по спадкуванню за законом. Свої позовні вимоги позивачі мотивують тим, що 14 жовтня 2007 року помер їх батько –[PERSON], а 17 лютого 2011 року померла їх мати –[PERSON]. Після їх смерті відкрилась спадщина, яку позивачі прийняли шляхом звернення до нотаріуса із заявами. Однак при оформленні спадщини їм було відмовлено державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на належний спадкодавцям житловий будинок, який розташований за адресою: Вінницька область, Липовецький район, місто Липовець, провулок Мічуріна, 13, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нього. Просять суд визнати за ними по 1/2 частці за кожним право власності по спадкуванню за законом на житловий будинок з усіма господарськими будівлями, що розташований за адресою: Вінницька область, Липовецький район, місто Липовець, провулок Мічуріна, 13. В судовому засіданні позивачі свої вимоги підтримали, просять суд їх задовольнити. Представник відповідача –Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області в судове засідання не з’явився, однак надав суду заяву про визнання позову та розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, та за даних обставин розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши усі зібрані по справі докази та давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини, що є предметом спору регулюються Главою 29 «Захист права власності»Цивільного кодексу України та Книгою Шостою „Спадкове право” Цивільного кодексу України 2004 року, оскільки спадщина відкрилась після 1 січня 2004 року Судом встановлено, що 14 жовтня 2007 року в місті Липовець Вінницької області помер [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей було зроблено відповідний актовий запис № 95 та видано свідоцтво про смерть серія 1-АМ № 091390 (а.с. 15). За життя [PERSON] заповітного розпорядження не склав, що підтверджується матеріалами спадкової справи №202/2008 (а.с. 40-50). Також судом встановлено, що 17 лютого 2011 року в місті Липовець Вінницької області померла [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей було зроблено відповідний актовий запис № 13 та видано свідоцтво про смерть серія 1-АМ № 194698 (а.с. 16). За життя [PERSON] заповітного розпорядження не склала, що підтверджується матеріалами спадкової справи №364/2011 (а.с. 52-60). Згідно паспорта, серія АВ №572154 (а.с. 7), свідоцтва про одруження, серія 1-АМ №091021 (а.с. 9) та свідоцтва про народження, серія ІІ-АМ №475791 (а.с. 10), позивач [PERSON] приходилась дочкою померлим [PERSON] та [PERSON] Профирівній, а відтак являється їх спадкоємцем за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України. Згідно паспорта, серія АВ №638916 (а.с. 11), свідоцтва про народження, серія ІІІ-АМ №419841 (а.с. 13), позивач [PERSON] являється дочкою померлим [PERSON] та [PERSON] Профирівній, а відтак являється їх спадкоємцем за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 18 липня 1976 року (а.с. 14) померлі [PERSON] та [PERSON] за життя перебували у шлюбі, а відтак майно набуте ними за час шлюбу, в тому числі спірний житловий будинок, є їх спільною сумісною власністю відповідно до ст. 60 СК України. Як вбачається із матеріалів спадкових справ №202/2008 (а.с. 40-50) та №364/2011 (а.с. 52-60) позивачі спадщину померлих прийняли та являються єдиними особами які заявили про своє право та претендують на майно померлих. Після прийняття спадщини постановами державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 03 травня 2012 року та 14 листопада 2012 року (а.с.49, 50, 59, 60) позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок у зв’язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності… У відповідності до виписки від 20 березня 1984 року (а.с. 19), виписки із погосподарської книги, домової книги (а.с. 22-26) та договору № 126 на газифікацію житлових будинків на замовлення населення (а.с.27) померлі [PERSON] та [PERSON] отримували земельну ділянку по провулку Мічуріна, 13 в місті Липовець, проживали у спірному будинку та обслуговували його. Крім того даний факт підтверджується також технічним паспортом (а.с.30-34) виготовленим 25 березня 2008 року комунальним підприємством «Вінницьке обласне об’єднане бюро технічної інвентаризації»у якому власником житлового будинку № 13 по провулку Мічуріна, міста Липовець записано [PERSON] та яке відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, що діяла на час фактичного завершення будівництва будинку та прийняття його до експлуатації, проводило державну реєстрацію права власності та права користування на об’єкти нерухомого майна. Таким чином суд приходить до висновку, що при житті згаданий житловий будинок, що розташований за адресою: Вінницька область, місто Липовець, провулок Мічуріна, 13 перебував у приватній власності [PERSON] та [PERSON], яка припинилась внаслідок їх смерті, у відповідності до положень ст. 346 ЦК України, де зазначено, що однією із підстав припинення права власності є смерть власника, окрім цього, згідно ч.4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Крім того, відповідач позов визнав, що відповідно до ст. 61 та ч. 4 ст. 174 ЦПК України є підставою для його задоволення. За таких обставин, суд вважає, що позивачами доведено обставини вказані ними в позовній заяві належними та допустимими доказами доданими до позовної заяви, які ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, що регулюють вказані правовідносини, а тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 182, 331, 392 ЦК України, ст. 60 СК України,

Outcome: approved