Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-25 00:00:00

05.01.2012р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (а.с.3-6), який уточнила 13.12.2012р. ( а.с.105-107) в якому зазначила, що 19.12.2011р. вона уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Згідно довідки ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ» на у квартирі зареєстровані продавець [PERSON] і [PERSON] Після продажу квартири [PERSON] знявся з реєстраційного обліку, а [PERSON] відмовляється добровільно зніматися з реєстраційного обліку у цій квартирі, хоча там не проживає. Договорів найма чи оренди з відповідачем не укладалося, тому ніяких підстав для користування цією квартирою у неї не має. Наявність реєстрації відповідача в квартирі перешкоджає їй, як власнику, вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Посилаючись на ст. 391,383 ЦК України, ст. 64 ЖК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою, визнати відповідачку такою, що втратила право користування цією квартирою, зняти її з реєстраційного обліку місця проживання у цій квартирі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги, викладені в уточненому позові [PERSON] підтримала повністю. Просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлена через засоби масової інформації. Причини неявки суду не повідомила, не подала заяви про розгляд справи за її відсутності, заперечень проти позову не надала. У попередньому судовому засіданні відповідач позов не визнавала. Ухвалою суду від 20.03.2012р. було зупинено провадження у цій справі до розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про поновлення строку на звернення до суду, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, переведення права покупця, визнання права власності, визнання договору купівлі-продажу нікчемним. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 13.07.2012р. у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено в повному обсязі. Рішення суду набрало законної сили 13.09.2012р. Ухвалою суду від 16.10.2012р. провадження у справі відновлено. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що [PERSON] України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ст.47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, або примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що 19.12.2011р. між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі- продажу нерухомого майна, відповідно до якого остання набула у власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 9). З довідки ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ»№2247 від 23.12.2012р. позивачу стало відомо, що у придбаній нею квартирі крім продавця зареєстрована також його колишня дружина [PERSON] На час подачі позову до суду [PERSON] знявся з реєстраційного обліку у проданій квартирі, а [PERSON] добровільно подати заяву до СГІРФО не бажає. Відповідач [PERSON] не є членом сімї власника житла [PERSON], договору найму житла з новим власником не укладала. Припиненням особи права власності на жиле приміщення члени сімї власника житла, в тому числі і колишні, втрачають право користування цим приміщенням. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] у звязку з припиненням права власності на це житло [PERSON], а тому наявність реєстрації відповідача у цій квартирі створює для позивача перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved