Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-29 00:00:00

В лютому 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив визнати незаконним звільнення з посади заступника директора Публічного акціонерного товариства Науково- виробниче підприємство Більшовикна підставі наказу № 242 від 10.12.2011 року; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. В обгрунтування позовних вимог послався на те, що з 03 серпня 2009 року він перебував у трудових відносинах з ПАТ Науково-виробниче підприємство Більшовик, надалі- ПАТ НВП Більшовик, з 24.11.2011 року переведений на посаду зуступника генерального директора на умовах повного робочого дня. Вказує на те, що 20 грудня 2011 року ним було подано заяву на ім`я директора товариства про надання відпустки за період з 2009 по 2011 року, яка зареєстрована за вхідним номером 1351-1 від 20.12.2011 року; а 21 грудня 2011 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні по 20 січня 2012 року, в підтвердження чого послався на листки непрацездатності серії АБР № 617071, АВК № 436490, АВК № 437117. 23 січня 2012 року позивач позивач дізнався про своє звільнення після отримання по пошті рекомендованого листа від відповідача з проханням зявитись до відділу кадрів ПАТ НВП Більшовик у звязку зі звільненням та необхідністю отримання розрахунку при звільненні. 24 січня 2012 року при зверненні до відділу кадрів та при поданні листків непрацездатності , в прийнятті яких було відмовлено, він дізнався про наявність наказу № 242 від 20.12.2011 року з підстав, передбачених частиною 2 статті 41 КЗпП України, у звязку із втратою довір`я, одночасно йому було повернуто трудову книжку. Як зазначає позивач, він не погоджуючись з таким формулюванням причини звільнення, подав до канцелярії відповідача заяву про ознайомлення з матеріалами, які стали підставою для звільнення, однак заява залишена без реагування. Позивач вважає звільнення незаконним, таким ,що суперечить трудовому законодавству, оскільки звільнення відбулось без погодження з профспілковим комітетом, у період тимчасової непрацездатності . В позовній заяві наголосив на тому, що підстави для звільнення з посади у звязку з втратою довір`я , передбачені законом, у відповідача відсутні. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, подавши письмові заперечення. В обгрунтування заперечень послався на те, що відповідачем при складанні оспрюваного наказу № 242 від 20.12.2011 року про звільнення позивача була допущена технічна помилка щодо підстав звільнення. Як пояснив представник відповідача при зазначені підстави звільнення позивача було помилково зазначено пункт 2 статті 41 КЗпП України замість підстав передбачених пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України, одноразового грубого порушення трудових обов`язків, яка сталась з вини спеціаліста М`якоти О.М., яка готувала наказ. Наявність даної помилки виявилась лише при отриманні копії позову. Після чого було прийнято 28.04.2012 року наказ № 96, яким було внесено зміни до Наказу № 242 від 20.12.2011 року про звільнення позивача за пукнтом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України. Представник відповідача пояснив, що позивач був звільнений з посади за грубе порушення трудових обов`язків, яке полягало у тому, що під час проведення чергової виробничої наради 20.12.2011 року позивач кинув заяву про надання щорічної відпустки голові правління-генеральному директору [PERSON] та не очікуючи отримання згоди на відпустку та наказу про надання відпустки, відмовився від продовження своїх трудових обов`язків, покинув своє робоче місце та залишив підприємство. В обгрунтування зазначеного, представник відповідача послався на акт від 20.12.2011 року, складений працівниками товариства, що були свідками вищезазначеної події. Крім того, представник відповідача в запереченнях послався на те,що позивач звернувся до голови правління-генерального директора без дотримання субординації та з порушенням моральних правил суспільства. При цьому також представник відповідача послався на те, що керівництвом товариства відпустка позивачу не погоджувалась. Також вказав на те, що оскільки позивач перебував на лікарняному з 21.12.2011 року по 20.01.2012 року, то в цей період він не міг перебувати у відпустці. З урахуванням наведеного, вважав , що в позові слід відмовити, оскільки звільнення відбулось з дотриманням норм трудового законодавства, одначасно зазначивши, що оскільки позивача звільнено за пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України згода профспілкового комітету при звільненні з цих підстав не вимагається. Представником позивача до початку зясування обставин було подано уточнену позовну заяву в якій позивач зазначив , що внесення змін до наказу про звільнення щодо підстав звільнення відбулось з грубим порушенням трудового законодавства, оскільки звільнення за пунктом 1 частини1 статті 41 КЗпП України є дисциплінарним стягнення та повинно проводитись з додержаяннм правил, встановлених для їх застосування. Позивач в ході розгляду справи вказав , що з наказом від 28.04.2012 № 96, які змінили підстави звільнення він не був ознайомлений, пояснень щодо обставин, які стали підставою для звільнення від нього не вимагались, а акт від 20.12.2011 року не є підставою для звільнення за п.1 частини1 статті 41 КЗпП України. З урахуванням наведеного вище, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Третя особа- Голова правління-генеральний директор ПАТ Науково-виробниче підприємство Більшовик[PERSON], який залучений судом до участі у справі, будучи повідомленим належним чином про місце, день та час судового розгляду, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, у звязку з чим судом ухвалено про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що з 03.08.2009 року позивач прийнятий на посаду виконавчого директора-першого заступника голови правління генерального директора Публічного акіонерного товариства НВП Більшовик. З 24.10.2011 позивач обіймав посаду заступника генерального директора з зовнішніх звязків в ПАТ НВП Більшовик. Судом встановлено, що 20.12.2011 року позивача звільнено з посади заступника генерального директора з зовнішніх звязків на підставі Наказу від 20.12.2011 року № 242 з підстав передбачених пунктом 2 статті 41 КЗпП України.( а.с.10). Не погоджуючись із зазначеним наказом позивач звернувся до суду з позовом про визнанння його незаконним та поновленні на роботі. Судом також встановлено, що 28 квітня 2012 року відповідачем ПАТ НВП Більшовик внесено зміни до наказу від 20.12.2011 року № 242 в частині підстав звільнення, а саме зазначено про звільнення за пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України . (а.с.53). Як вказав в ході розгляду справи представник відповідача при прийнятті наказу про звільненні позивача, економістом відділу техніко-економіних досліджень та організації управління [PERSON] було допущено технічну помилку в зазначені підстав проведеного звільнення та пояснив , що позивача звільнено саме за одноразове грубе порушення трудових обов`язків . Представник відповідача вказав, що підставою для прийняття наказу про звільнення позивача за п.1 ч.1 статі 41 КЗпП України є акт від 20.12.2011 року складений за підписом першого заступника голови правління-виконавчого директора [PERSON], директора з економіки та фінансів [PERSON], економіста відділу техніко- економічних досліджень та організації управління М`якоти О.М. про те, що позивач кинув заяву про відпустку та не дочекавшись наказу про надання відпустки покинув своє робоче місце та пійшов з підтприємства . Вказані дії позивача, що відображені у акті і є грубим порушенням трудових обов`язків позивачем. Позивач в судовому засіданні факт залишення свого робочого місця заперечував, пославшись на те, що в цей день 20.12.2011 року він виконував свої функціональні обов`язки цілий робочий день. Зазначив , що про своє звільнення дізнався лише 24.01.2012 року. Відповідно до ст.147 КзПП України звільнення є видом дисциплінарного стягнення , яке застосовується до працівника в разі порушення ним трудової дисципліни. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 41 КзПП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства , установи, організації всіх форм власності, а також його заступниками. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року Про практику розгляду судами трудових споріввирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Судом встановлено, що вищезазначений акт, який був підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення не містить факту порушення трудових обов`язків позивача, визначених його посадовими обов`язками,обставини викладені в ньому не відображають вчинення позивачем проступку та не свідчать про наявність ознак істотного порушення трудової дисципліни , а відтак не може бути підставою для звільнення позивача. При цьому в ході розгляду справи директор з економіки та фінансів [PERSON]В,який приймав участь у складанні акту та був допитаний у якості свідка, не зміг пояснити в чому полягало порушення трудових обовязків позивача, зазначивши також, що 20.12.2011 року особисто не бачив як позивач покинув своє робоче місце та територію товариства. Допитана в якості свідка економіст відділу технічко-економічних досліджень та організації управління М`якота О.М. ,яка готувала наказ про звільнення, та приймала участь у складанні акту, пояснила, що готувала наказ по вказівці голови правління-генерального директора товариства [PERSON] з яких підстав їй було доручено підготувати наказ про звільнення пояснити не могла. При цьому також зазначила, що 20.12.2011 року вона не бачила ,як позивач покинув своє робоче місце, також пояснила, що їй не відомо де було робоче місце позивача. Представник відповідача в ході розгляду справи інших обставин порушення трудової дисципліни позивачем, які були підставою для звільнення не навів. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, оскільки судом не встановлено обставин порушення позивачем трудової дисципліни з якими закон пов`язує звільнення за п.1 статті 41 КЗпП України. При цьому , суд критично оцінює наявність наказу про внесення змін до наказу про звільнення та зміни підстав звільнення з пункту 2 статті 41 на пункт 1 частини1 статті 41 КЗпП України, оскільки такі підстави є самостійними правовими підставами для звільнення . В даному випадку суд вважає необгрунтованими посилання представника відповідача на наявність технічної помилки щодо підстав звільнення, оскільки наявність наказу , який змінив підстави для звільнення, свідчить про незаконність проведеного звільнення та порушення трудових прав позивача, які підлягають захисту. Крім того, судом встановлено , що звільнення позивача відбулось з грубим порушенням порядку застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення та проведення звільнення. Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник бо уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Судом встановлено, що пояснення по факту , який був підставою для прийняття наказу, від позивача не вимагались. Доказів в спростування зазначеного вище представником відповідача не надано. Судом встановлено, що позивач ознайомився з наказом № 242 лише 24.01.2012 року. З наказом № 96, який змінив підстави для звільнення, позивача також не ознайомлювали. Будь-яких заходів відповідачем щодо необхідності отримання пояснень від позивача , а також необхідності ознайомлення позивача з наказами відповідачем вжито не було. Вказане свідчить про грубе порушення відповідачем порядку проведеного звільнення, що є безумовною підставою для визнання наказу про звільнення незаконним. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на ішну роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи, що звільнення позивача з посади заступника генерального директора зовнішніх звязків є незаконним він повинен бути поновлений ПАТ НВП Більшовикна посаді. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи , але не більш як за одни рік. З довідки відповідача, оформленої відповідно до постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача складає 262грн.72 копійок ( а.с.45). Кількість днів вимушеного прогулу з 21.12.2012 року по 07 серпня 2012 року становить 158 дні. При цьому судом встановлено, що позивач в період з 21 грудня 2011 року по 20 січня 2012 року перебував на лікарняному , що становить 16 днів перебування на лікарняному.( а.с.14-16). Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими народженням та похованнямправо на матеріальне забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності виникає з настанням непрацездатності в період роботи включаючи і день звільнення. Згідно з листами Міністерства праці та соціальної політики України від 27.08.2007 року за № 514/020-99-07 та від 20.08.2008р. за № 548/020/153-08 встановлено, що листки непрацездатності видані працівнику після його звільнення, оплаті не підлягають, оскільки вони підтверджують настання страхового випадку не повязаного з виконанням роботи. Таким чином зі сплати сум середнього заробітку підлягає виключенню 16 днів находження позивача на лікарняному. Отже, середня заробітна плата позивача складає 262грн.72 копійки,а тому 158-16=142х 262грн.72=37306,24 коп, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за час вимушеного прогулу. Відповідно до пунктів 2, \~4 ч. 1 \~ст. \~367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, \~але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Тому в силу ст.367 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді заступника генерального директора з зовнішніх звязків. В порядку статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 373грн.06 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved