Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просить визнати заповіт, складений [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], за реєстровим номером 1-284 від 02 лютого 2011 року, посвідчений Сьомою одеською державною нотаріальною конторою недійсним та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 10 лютого 2011 року. При цьому позивачка посилається на те, що 10 лютого 2011 року помер її рідний брат [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. Однак, при зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини їй стало відомо, що 02 лютого 2011 року померлим було складено заповіт на імя відповідача. [PERSON] зазначила, що її брат був наркозалежною особою, хворів на СНІД і туберкульоз, внаслідок чого неодноразово проходив лікування у відповідних закладах. Весь час перебування на стаціонарному лікуванні поводився неадекватно, не запамятовував імен, не впізнавав людей, практично не вставав з ліжка і в момент складення заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому вимушена звернутись до суду з зазначеним позовом. Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, при цьому погодився з висновком посмертної судово-психіатричної експертизи від 29 листопада 2012 року. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали. При цьому відповідач зазначив, що його дружина та мати померлого [PERSON] [PERSON] були знайомі з 1994 року та їх сімї підтримували дружні стосунки. Після смерті матері [PERSON] відповідач надавав йому допомогу в організації ритуальних послуг з поховання. В період проходження [PERSON] лікування у медичному закладі також надавав йому матеріальну допомогу на придбання продуктів харчування та медичних препаратів, згідно призначених лікарем рецептів. Препарати, які приймав [PERSON] не мали наркотичних складових і застосовувались ним безпосередньо у процедурному кабінеті, що зазначено у картці хворого. При житті [PERSON] позивачка ніякої матеріальної допомоги йому не надавала, у лікарні його не відвідувала, з ним не спілкувалась, оскільки між ними були погані стосунки, а після його смерті усі витрати, повязані з похованням відбувались на кошти відповідача, так як позивачка участі у похованні брата не приймала та взагалі на похоронах не була присутня. Представник третьої особи: Сьомої одеської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка є рідною сестрою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження, актовий запис №1279 Першого Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 26 травня 1958 року. 22 квітня 1978 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Татарінець» (актовий запис про шлюб №424 Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 22 квітня 1978 року). 10 лютого 2011 року [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №408 від 15 лютого 2011 року. Після смерті [PERSON] усі витрати з поховання відбувалися на кошти [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування Одеській крематорій» на одержання та підпоховання праху №430 від 15 лютого 2011 року, договорами на організацію проведення поховання від 14 лютого 2011 року та 15 лютого 2011 року. За свого життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 02 лютого 2011 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований за №1-284, згідно якого усе своє майно, з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось, заповів відповідачу [PERSON], [INFO]. Вказаний заповіт був власноручно підписаний [PERSON] Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності з ними родинних відносин. У відповідності до вимог ст.1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Згідно статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Жодних порушень при складанні та підписанні оспорюваного заповіту судом не встановлено. Після відкриття спадщини відповідач [PERSON] прийняв спадок, що складається з однокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], відповідно до вимог ст.ст.1268,1269 ЦК України, про що подав заяву до Третьої одеської державної нотаріальної контори і отримав витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі за №26533966 від 29 березня 2011 року. Частиною 1 ст. 225 ЦК України встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину ухвалою суду було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно акту №663 посмертної судово-психіатричної експертизи від 29 листопада 2012 року, виконаної комісією експертів КУ «Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня №1», [PERSON], померлий 10 лютого 2011 року усвідомлював значення своїх дій та був здатний керувати ними при складанні заповіту від 02 лютого 2011 року. З матеріалів цивільної справи та медичної документації вбачається, що [PERSON] хворів на туберкульоз та СНІД, психічними захворюваннями не страждав, перебуваючи на лікуванні у Міській туберкульозній лікарні ознак психічних відхилень у нього не було. Зазначені обставини також підтверджуються допитаними у судовому засіданні свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (лікар Міської туберкульозної лікарні), [PERSON] (лікар Міської туберкульозної лікарні), [PERSON] (головна медсестра Міської туберкульозної лікарні), [PERSON] (завідуюча відділенням Міської туберкульозної лікарні), які також показали, що будь-яких відхилень в поведінці [PERSON] не було, він знаходився в ясній свідомості, був адекватний, всіх впізнавав, не виявляв порушень пам'яті, був ослаблений у зв'язку із захворюванням на туберкульоз та СНІД. Ствердження позивачки, про те, що померлому призначались препарати, які вплинули на його волевиявлення під час складання заповіту, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є медичними працівниками, зазначили, що померлому призначались протитуберкульозні препарати, гепатопротектори та вітаміни, будь-яких медичних препаратів, які б могли вплинути на психічний стан хворого, [PERSON] не призначалось. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При таких обставинах, суд прийшов до висновку, що [PERSON] міг усвідомлювати значення своїх дій, повною мірою усвідомлено керувати ними та передбачати їх наслідки на момент складання заповіту, а тому вимоги позивачки задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.154 ЦПК України, суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Outcome: dismissed