Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що квартира [ADDRESS] належить йому та відповідачам [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло №003362 від 20.01.2000 року, видане відділом приватизації ВАТ ДМЗ ім.Петровського, згідно з розпорядженням №3035-П від 20.01.2000 року. Право спільної сумісної власності на квартиру підтверджується витягом з реєстру права власності на нерухоме майно №29444492 від 28.03.2011 року, виданого КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації. Вартість квартири складає 35335 грн. При проведенні приватизації житла в 2000 році не були виділені частки співвласників у спільному сумісному майні та в свідоцтві про право власності на житлову квартиру тільки зазначено, що приватизоване житло належить на праві спільної сумісної власності. Він та відповідачі приватизували квартиру, однаково володіють та користуються житлом, між ними не укладено ніяких угод стосовно власності на квартиру, тому на підставі ст.370 ЦК України їх частки в квартирі вважаються рівними, тобто кожному з них належить по 1/3 частки. На цей час він має намір подарити належну йому частину квартири, але внаслідок вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус може засвідчити угоду дарування лише після виділення (визначення) його частки у спільному майні. Внаслідок того, що вони, як співвласники спільно приватизували квартиру, між ними не укладено ніяких угод стосовно власності на квартиру, їх частки вважаються рівними, кожному співвласнику належить 1/3 частка квартири [ADDRESS], а відповідачі добровільно не бажають визначити право спільної часткової власності на вищезазначену квартиру. В звязку з цим, просив припинити право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], визначити право спільної часткової власності за ним та відповідачами по 1/3 частині квартири за кожним. Під час розгляду справи відповідачі за первісним позовом подали зустрічну позовну заяву до [PERSON], зазначивши, що дійсним є те, що вони та [PERSON] приватизували квартиру №7 в житловому будинку №36 по вул.Плеханова в м.Дніпропетровську, без виділення часток співвласників у спільному сумісному майні. Отже, частки співвласників в квартирі рівні - по 1/3 частки. З 1999 року між ними та відповідачем [PERSON] склались неприязні стосунки, що роблять неможливим спільне користування та володіння спірною квартирою. У зв'язку з чим, на теперішній час, вони фактично не проживають в зазначеній квартирі. Виходячи з суті позовної заяви, [PERSON] просить виділити (визначити) його частку у спільному майні з метою її подальшого дарування іншій особі. Вони не можуть погодитися з такою вимогою, виходячи з нижченаведеного. У разі продажу 1/3 частки зазначеної квартири, належної [PERSON], іншій особі - це утруднить та взагалі зробить неможливим спільне користування ними з чужою, невідомою особою спірною квартирою. Зазначають, що виділ в натурі 1/3 частки цієї квартири є неможливим, як варіант користування квартирою, не заважаючи один одному. Спільне користування і володіння майном є не неможливим, оскільки інший співвласник [PERSON] здійснює перешкоди у здійсненні права власності іншими співвласниками (принижує честь та гідність своєю поведінкою). Також така неможливість спільного користування та володіння майном виникає у зв'язку з відсутністю домовленості між співвласниками про режим користування та володіння майном. В даній справі у них (позивачів за зустрічним позовом) співвласників, частка квартири складає 2/3, а у відповідача [PERSON] - 1/3. Отже, частка квартири останнього є незначною. Якщо спір виникає стосовно частки у квартирі, як в даному випадку, то можливість виділення частки в натурі відсутня. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосовуються положення ч.ч.4,5 ст.71 СК України, щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошове компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У випадку незгоди відповідача, така можливість надана ним (позивачам) ч.2 ст.365 ЦК України, відповідно до якої суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умові попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. [PERSON] виявив намір подарувати свою частку у спірній квартирі. Як слідство, відчуження своєї частки - є припиненням права володіння та користування нею. Тобто, відповідачу його частка в спірній квартирі не потрібна. У зв'язку з чим, вони, оскільки їх частка у сукупності більше ніж частка відповідача, мають намір виплатити останньому грошову компенсацію його частки квартири. Виходячи з позову, вартість спірної квартири складає 35335 грн. Отже, вони (позивачі) перераховують на депозитний рахунок Кіровського районного суду м.Дніпропетровська грошову суму, що дорівнює вартості 1/3 частини спірної квартири в сумі 11778,34 грн. Припинення права власності на 1/3 частину спірної квартири не завдасть [PERSON] істотної шкоди, оскільки він має інше постійне місце проживання. Узагальнюючи вищевикладене можливо дійти висновку, що виділити в натурі 1/3 частку квартири неможливо та неможливе спільне володіння та користування квартирою з чужою людиною, а припинення права власності не спричинить відповідачу істотної шкоди, бо його частина є незначної і більшість часу відповідач проживає разом з рідною сестрою у м.Кривий Ріг. На підставі вищевикладеного, просили усунути ним перешкоди у здійсненні співвласниками спільного майна права власності, шляхом припинення права іншого співвласника [PERSON] на 1/3 частку у спільному майні - квартирі №7 в житловому будинку №36 по вул.Плеханова в м.Дніпропетровську; припинити право спільної сумісної власності на квартиру та визначити право спільної часткової власності за ними [PERSON] та [PERSON] на ? частку квартири за кожною. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] зазначили про підтримання останнім своїх позовних вимог та, посилаючись на викладені в позовній заяві підстави, просили задовольнити позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову за необґрунтованістю. Відповідачі за первісним позовом та позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON], а також їх представники, в судовому засіданні підтримали зустрічний позов та просили його задовольнити, відмовивши в задоволенні первісного позову [PERSON] Представник третьої особи Комунального підприємства Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації, в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. Про день та час слухання справи повідомлялись належним чином. Повідомлень про вступ до участі у справі відповідно до ч.3 ст.36 ЦПК України не надавали. Третя особа - Публічне акціонерне товариство Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровськогов наданій заяві просили провести розгляд справи за відсутності їх представника. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] та [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.01.2000 року ВАТ ДМЗ ім.Петровського та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.5,6). Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Сторонами по справі не заперечувалось, що частки кожного у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру [ADDRESS] є рівними, тобто частка кожного складає по 1/3. Позивач [PERSON] в своєму позові посилаючись на ст.370 ЦПК України просив визначити право спільної часткової власності за ним та відповідачами на 1/3 частину спірної квартири за кожним, припинивши право спільної сумісної власності на квартиру. А відповідачі за первісним позовом та позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] просили усунути ним перешкоди у здійсненні співвласниками спільного майна права власності, шляхом припинення права іншого співвласника [PERSON] на 1/3 частку у спільному майні квартирі, припинити право спільної сумісної власності на квартиру та визначити право спільної часткової власності за ними [PERSON] та [PERSON] на ? частку квартири за кожною, посилаючись на положення ст.365 ЦК України, зокрема на те, що частка [PERSON] у спільній сумісній власності на спірну квартиру є незначною і не може бути виділена в натурі, як варіант користування квартирою не заважаючи один одному, а також на те, що спільне володіння і користування майном є неможливим через чинення [PERSON] перешкод у здійсненні права власності ними, як співвласниками (приниження честі та гідності своєю поведінкою) та через відсутність домовленості між співвласниками про режим користування та володіння майном. Разом з тим, суд не може погодитись з вказаними підставами, оскільки частки [PERSON] та [PERSON], [PERSON] у спільній сумісній власності на квартиру, як не заперечували та вважають сторони є рівними та складають по 1/3 частки, а тому частку [PERSON] в розмірі 1/3 в порівнянні із часткою інших співвласників (позивачів за зустрічним позовом), що складає 2/3 не можна вважати незначною. Також суд не приймає до уваги доводи позивачів за зустрічним позовом щодо неможливості виділення частки в натурі, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цьому останніми у відповідності до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України не надано. Крім того, вказана обставина не є достатньою для позбавлення [PERSON] права володіти та розпоряджатись належною йому часткою у спільному майні. Посилаючись на неможливість спільного володіння і користування квартирою через чинення перешкод у здійсненні права спільної сумісної власності з боку [PERSON], позивачі за зустрічним позовом належних доказів цьому також не надали, а посилання на образливі вислови з боку [PERSON] на адресу [PERSON], що містяться в повідомленнях про поштовий переказ (а.с.50), свідчать про наявність неприязнених стосунків між сторонами, але не підтверджують факт чинення [PERSON] перешкод у користуванні спірною квартирою. В звязку з цим, суд приходить до висновку, що відсутні передбачені законом підстави для позбавлення [PERSON] права на частку у спільному майні та належних доказів в цій частині позивачами за зустрічним позовом не надано. З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] слід задовольнити частково та визначити право спільної часткової власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] за кожним; право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] у відповідності до ч.3 ст.372 ЦК України припинити. В іншій частині в задоволенні зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку на користь [PERSON] сплачені останнім при подачі позову державне мито в сумі 353 грн. 35 коп. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., а всього 473 грн. 35 коп. судових витрат. В частині стягнення з відповідачів на користь [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн. останньому слід відмовити, оскільки відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Окрім цього, [PERSON] слід повернути внесену останньою, в якості вартості частки у спільному майні, на депозитний рахунок ТУ ДСА у Дніпропетровській області суму в розмірі 11778 грн. 34 коп., перераховану згідно квитанції 32220.450.1 від 14.11.2011 року. На підставі викладеного та

Outcome: partial