Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-12 00:00:00

Позивач, вказуючи, що відповідач [PERSON] та малолітня дочка відповідача [PERSON] значаться зареєстрованими в належній їй квартирі [ADDRESS] але вже більше року без поважних причин не проживають у належній їй на праві особистої власності квартирі. Звернулася до суду з позовом про визнання їх такими особами, що втратили право на користування належним їй житлом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася без поважних причин, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи і вислухавши пояснення позивача та свідків і дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення частково, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.ст. 71,72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 27 листопада 1992 року (а.с. 5) та дублікатом свідоцтва про право власності, виданим Бережанським МБТІ 19 червня 2008 року (а.с. 6), також встановлено, що в квартирі позивача з 20.04.1999 року значиться зареєстрованою відповідач - онука позивача [PERSON] та малолітня дочка онуки [PERSON], що підтверджується будинковою книгою (а.с. 7-9) та встановлено, що хоч відповідач з малолітньою дочкою і зареєстрована в квартирі позивача, однак в ньому не проживають більше одного року без поважних причин, тобто відповідач втратила право на користування цим житлом. Цей факт підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], які пояснили, що відповідач та її дочка [PERSON] приблизно з березня 2011 року не проживають у належній позивачу квартирі, і не з'являються там навіть періодично. Таким чином, поскільки відповідач, будучи зареєстрованою у квартирі, належній позивачу, понад встановлені Законом строки без поважних на те причин там не проживає, то вона втратила право на користування цим житлом, а тому позовні вимоги позивача в цій частині слід визнати підставними і задовольнити їх. Що стосується позовних вимог в частині визнання [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням, то вони є безпідставними. Відповідно до ст. 52 Конституції України, ст.ст. 3,4,18 Закону України від 7 березня 2002 року „Про охорону дитинства" всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі мають рівні права і свободи. Держава гарантує і розробляє систему заходів щодо основних правових, екологічних, організаційних, культурних та соціальних засад щодо охорони дитинства, удосконалення законодавства про правовий і соціальний захист дітей. В ст. 3 Конвенції від 20 листопада 1989 року „Про права дитини" зазначено, що діти мають право на особливе піклування та допомогу і суди, в усіх діях щодо дітей мають першочергову увагу приділяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи, що [PERSON] є малолітньою, на даний час відсутні відомості про наявність у неї іншого житла, санітарно-гігієнічні та побутові умови проживання в ньому відповідають її фізичному та розумовому розвитку, вона, як член сім'ї власника жилого приміщення має право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником, позбавлення її права користування житлом істотно порушить законні права та інтереси [PERSON], а тому підстав для визнання її особою, що втратила право користування жилим приміщенням, немає. На підставі наведеного,

Outcome: partial