Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-05 00:00:00

13.11.2012 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] в обґрунтування якого зазначила, що з серпня 2005 року вона проживала разом з відповідачем за місцем проживання останнього в м. Курськ [PERSON] Федерації однією сімєю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народився син [PERSON], народжений 30.06.2006 року. Однак через різні погляди на життя, не бажання відповідача приймати участь у вихованні спільної дитини шлюбні стосунки між нею та відповідачем у вересні 2008 року припинилися і вона забравши дитину переїхала проживати на Україну в Миколаївську область. З цього часу відповідач припинив будь-яким чином утримувати їх спільного сина, не цікавиться його вихованням. Тому, посилаючись на відмову відповідача добровільно надавати матеріальну (грошову) допомогу на утримання їх спільної дитини, просила ухвалити судове рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ? його заробітку (доходу), що проживає з нею до досягнення дитиною повноліття, про стягнення з відповідача неустойки (пені) в розмірі 1 відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення та стягнути з [PERSON], одноразово, грошові кошти на суму 2988 грн. понесених нею на підготовку та забезпечення навчання дитини в першому класі середньої школи № 19 м. Миколаєва. Ухвалою суду від 06.06.2013 року, з підстав встановлених п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, закрито провадження у справі в частині вимог позивачки [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів та відшкодування додаткових витрат на підготовку та забезпечення навчання дитини в середній школі. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надала суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, заявлену решту вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі ? частини його заробітку (доходу) до досягнення ним повноліття підтримала і просила їх задовольнити, не заперечувала проти розгляду справі в заочному порядку. Відповідач по справі [PERSON] проживає в [PERSON] Федерації, а тому вручення останньому судових документів та його допит про обставини справи здійснювався за відповідними судовими дорученнями Новобузького районного суду. Як вбачається з документів, наданих суддею Ленінського районного суду м Курська [PERSON] Федерації на виконання вищезазначених судових доручень, [PERSON] отримавши судові документи в судове засідання для його допиту в якості відповідача не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ч. 1ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Зазначені положення передбачені також статтею 180 СК України. Відповідно з даними, зазначеними у свідоцтві про народження (копії) серії 1-ФП № 033832 від 06.10.2006 року, позивачка [PERSON] і відповідач [PERSON] являються батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно довідки Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області за № 1698 від 06.11.2012 року на утриманні громадянки [PERSON], яка проживає [INFO] Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, перебуває неповнолітня дитина [PERSON], [INFO]. Дослідженні матеріали справи, вказують на те, що з вересня 2008 року батько неповнолітнього сина [PERSON], відповідач у справі [PERSON], проживає окремо від нього, майнової чи грошової допомоги на його утримання не надає, позивачка самостійно утримує дитину, а відповідач добровільно не виконує свого обов'язку щодо її утримання жодним способом. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження при судовому розгляді справи, а тому суд ухвалює рішення про задоволення позову про стягнення аліментів з врахуванням положень, викладених у ст.182, ст.183 СК України. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved