Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-18 00:00:00

У березні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що він є власником ? частини житлового будинку №84 (у квартирі №1) по вул.Шевченка у с.Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.11.2009 року. У січні 2012 року довідався про те, що земельна ділянка під належною йому частиною будинку була набута у власність лише відповідачкою [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.06.2001 року, та на неї виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії 1-КВ №043148. Вважає земельну ділянку у [ADDRESS] такою, що була набута в шлюбі, на ній знаходиться належне йому нерухоме майно. Тому просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії 1-КВ №043148, зареєстрований у книзі записів державних актів на право власності на землю за №1852, на земельну ділянку у [ADDRESS], площею 0,0826 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, на імя [PERSON]. Також просив визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки у [ADDRESS], площею 0,0826 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Представник позивача позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснив, що раніше сторонами вже здійснювався судовий розподіл частини майна, але спірна земельна ділянка не була предметом розгляду. Оскільки існує чинне судове рішення про визнання нерухомості на цій ділянці спільним майном подружжя [PERSON], то і земельна ділянка має бути розподілена пропорційно, по 0,0413 га, без фактичного виділення часток в натурі, а лише у визначених ідеальних частках, по ? частині ділянки розміром 0,0826 га. Відповідачка у судовому засіданні проти позову заперечила, просила відмовити у повному обсязі. Додатково пояснила, що дійсно у період шлюбу з позивачем на відплатній основі ними було набуто право власності на спірну земельну ділянку. Підтвердила, що принаймні до 2010 року, коли остаточно набрало чинності рішення суду від 16.11.2009 року, визнавала за позивачем право на спірну частину земельної ділянки. Але після набрання чинності рішенням суду у тій справі вважає, що все майно розподілено, та підстав для розподілу спірної земельної ділянки вже немає. Представник Тарасівської сільської ради у судове засідання не зявився повторно, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надіслав заяву про слухання справи у його відсутність. Заперечень проти позову не подав. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 1991 року по 2008 рік сторони перебували в шлюбі. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.11.2009 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя. У тому числі було визнано право власності [PERSON] та [PERSON] на ? частину житлового будинку у с.Тарасівка, по вул.Шевченка, 84, за кожним. [PERSON] оспорювала назване рішення до Верховного Суду України включно. Рішення залишено без змін та набрало чинності. 16.06.2001 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Святошинського районного нотаріального округу м.Києва, відповідачкою було придбано земельну ділянку у [ADDRESS], площею 0,0826 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Відповідачкою було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії 1-КВ №043148, зареєстрований у книзі записів державних актів на право власності на землю за №1852, на земельну ділянку у [ADDRESS], площею 0,0826 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, на імя [PERSON]. До 2010 року відповідачка визнавала за позивачем право власності на ? частину цієї ділянки, як придбану у шлюбі, а тепер не визнає, про що заявила особисто у судовому засіданні. Ці обставини підтверджуються всіма доказами, зібраними у справі, в їх сукупності, та не оспорюються сторонами. Таким чином, згідно рішення суду, яке набрало чинності, сторонами у шлюбі було на відплатній основі набуто нерухоме майно, житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці у [ADDRESS], було розподілено між сторонами порівну. Згідно оспорюваного державного акту площа цієї ділянки 0,0826 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. При цьому сама спірна земельна ділянка предметом розподілу при розгляді судом не була. Отже, чинне рішення суду є первинним і обовязковим до виконання, а встановлені ним факти є преюдиційними та приймаються судом у порядку ст.61 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.120 ЗК України, при переході права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий лише на імя відповідачки, суперечить чинному рішенню Києво-Святошинського районного суду Київської області, оскільки порушує права позивача, як співвласника житлового будинку на спірній земельній ділянці, а тому має бути скасований, як незаконний. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» право власності та право постійного користування на земельні ділянки виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державною реєстрацією

Outcome: approved