Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-11 00:00:00

ТОВ «СМП-166» звернулось до суду з заявою про перегляд судового рішення, що набрало законної сили, у звязку з нововиявленими обставинами, в який просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 20.06.2012 року по цивільній справі №2020/5632/2012. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що 30.11.2012 року, тобто після прийняття судом касаційної інстанції ухвали від 21.11.2012 року, якою рішення судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 15.08.2012 року було скасовано, а рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.06.2012 року залишено в силі, йому стали відомі обставини, які вказують на те, що договір про припинення зобов'язання внаслідок передання відступного від 28.06.2011 року між ТОВ «ТДХ» і ТОВ «Метиздон» є удаваним, оскільки він вчинений сторонами для приховання іншого правочину, а саме міни, яку сторони насправді вчинили. На думку заявника це впливає на правові підстави виникнення у ТОВ «ТДХ» права власності на спірне майно. Зазначені обставини мають істотне значення для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, вони не були відомі заявнику на час розгляду справи і таким чином згідно з пунктом 1 частини 2 статті 361 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення. ТОВ «Іматра» звернулось до суду в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору із позовною заявою про визнання права власності на індивідуально визначене майно. Свої вимоги третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, обґрунтовує тим, що 26.08.2012 року нею було укладено ряд договорів, відповідно до яких ТОВ «Іматра» набуло прав власності на наступне індивідуально визначене майно: - підїзну залізничну вивантажуючу колію до розвантажуючої платформи з двома стрілковими переводами р-50 загальною довжиною 1228 п.м. в т.ч. повишена колія 132 п.м. (м.\~Харків ст.\~Н.Баварія), інв..№1014, 1961 року будівництва, що знаходиться за адресою м.\~Харків, вул. Виконкомівська, 32; - кран вантажопідємний КК-16/12.55-25-9 тип козловий електричний з підкрановими коліями довжиною 125 м., зав.№71, інв.\~№ 1659, 1988 року будівництва, що знаходиться за адресою м.\~Харків, вул. Виконкомівська, 32. - інвентарну бетоно-змішувальну установку СБ-145-2 інв.\~№ 1857, 1987 року будівництва, що знаходиться за адресою м.\~Харків, вул. Виконкомівська, 32; - інвентарну бетоно-змішувальну установку СБ-145-2 інв.\~№ 1856, 1987 року будівництва з зовнішніми мережами електропостачання та електрощитами (включаючи електрощитову площею 9,6 кв.\~м.), зовнішні мережі водопостачання, блоки бункерів зберігання сипучих матеріалів (піску, щебеню, інертних матеріалів), галереї подачі сипучих матеріалів в бетонозмішувальний вузол, блок-склад хімічних добавок, систему розвантаження цементу), що знаходиться за адресою м.\~Харків, вул. Виконкомівська, 32; Підставою для звернення ТОВ «Іматра» до суду з відповідною позовною заявою стало те, що після набуття прав власності на вищезазначене майно, ТОВ «Іматра» стало відомо, що у Комінтернівському районному суді міста Харкова розглядається заява ТОВ «СМП-166» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення від 20.07.2012 р. Комінтернівського районного суду міста Харкова, що набрало законної сили. Зазначеним рішенням, яке залишено у силі Ухвалою ВССУ від 21.11.2012 року, визнано право власності [PERSON] на індивідуально визначене майно, в тому числі і на майно, що було придбано ТОВ «Іматра» на підставі вищезазначених договорів. Разом з тим, на думку третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, саме вона є законним власником вищезазначеного майна. ТОВ «Іматра» залучено до справи в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Представник заявника в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій вказує, що вимоги викладені в заяві про перегляд рішення, повністю підтримує та просить суд розглянути справу за його відсутності. Представники ТОВ «ТДХ», [PERSON] та ТОВ «Іматра» в судове засідання не з'явилися. Через канцелярію суду подали заяви, в яких представник ТОВ «ТДХ» та представник [PERSON] просили розглянути справу за їх відсутності, представники ТОВ «Іматра» позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, підтримали в повному обсязі та просили суд розглянути справу за їх відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача, відповідача, заявника та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. У провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова знаходилася цивільна справа № 2020/5632/2012 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТДХ» про визнання права власності на майно, визначене індивідуальними ознаками, яке знаходиться за адресою, вул.\~Виконкомівська, 32 у місті Харкові і про зобов'язання відповідача передати позивачу зазначене майно. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.06.2012 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені в повному обсязі. За [PERSON] визнано право власності на майно визначене індивідуальними ознаками, яке знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Виконкомівська, 32, а саме: - бетонозмішувальна установка СБ 145/2, 1987 р.в.; - бетонозмішувальна установка СБ 145/2, 1988 р.в.; - кран козловий КК-16/12 ,5-25-9, жовтий, 1988 р.в.; - грейфер до козлових кранів 1,5 куб.м з механізмом замикання Т-11, 1991 р.в.; - тепловоз ТГК-2, 1962 р.в. потужністю 250 к.с. ([PERSON] У-1Д6-250-ТК); - Залізничний кран КД-Е-163, 1980 р.в.; - компресор пересувний ПК СД-525, 1989 р.в.; - розбірний склад цементу, 1988 р.в.; - під'їзна залізнична колія до розвантажувальної платформі, 1984 року введення в експлуатацію. Суд зобов'язав відповідача передати позивачеві вищевказане майно. На дане рішення Товариством з обмеженою відповідальністю «СМП-166» подана апеляційна скарга. Рішенням судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 15.08.2012 року апеляційну скаргу заявника було задоволено: рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.06.2012 року скасовано та постановлене нове рішення, відповідно до якого у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено повністю. На вказане рішення судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 15.08.2012 року позивачем, відповідачем і заявником було подано касаційні скарги. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.11.2012 року рішення судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 15.08.2012 року було скасовано, а рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.06.2012 року залишено в силі. При цьому при встановленні фактів і відповідних їм правовідносин суди першої, апеляційної та касаційної інстанції дійшли, зокрема, висновку, що 01.10.2011 року між позивачем (громадянином [PERSON]Г.) і відповідачем (ТОВ «ТДХ») був укладений договір купівлі-продажу. Згідно з пунктом 1.3 договору купівлі-продажу від 01.10.2011 року право власності на майно належить продавцю (ТОВ «ТДХ») на підставі договору про припинення зобов'язання переданням відступного від 28.06.2011 року, укладеного між ТОВ «ТДХ» і ТОВ «Метиздон». Таким чином, на думку сторін договору купівлі-продажу від 01.10.2011 року правовим титулом щодо виникнення у ТОВ «ТДХ» права власності відносно спірного майна, є положення статті 600 ЦК України про юридичні наслідки передання відступного, а саме припинення зобов'язання внаслідок передання боржником кредиторові відступного. Разом з цим з порівняльно-правового аналізу умов договору купівлі-продажу № 55 від 26.04.2011 року, договору про припинення зобов'язання внаслідок передання відступного від 28.06.2011 року, укладених між ТОВ «ТДХ» і ТОВ «Метиздон», та документів про їх виконання, які знаходяться в матеріалах справи, слідує, що розмір грошового зобов'язання ТОВ «Метиздон» перед ТОВ «ТДХ» згідно договору купівлі-продажу № 55 від 26.04.2011 року становить 390000,00 грн., а вартість майна, яке ТОВ «Метиздон» зобов'язався передати і передав у якості відступного з метою припинення свого грошового зобов'язання в звязку з придбанням товару, становить також 390000,00\~грн. Тобто суми зазначених угод рівні. Конструктивною ознакою договору про припинення зобовязання переданням відступного є неможливість подальшого виконання боржником договору, на припинення якого спрямована передача відступного. У цьому разі кредитор, який одержує задоволення за рахунок відступного відмовляється від частини свого права вимоги до боржника. Якщо сторони прийшли до згоди про повну заміну предмета виконання в грошовій частині зобов'язання купівлі-продажу, то це призводить до того, що кожна сторона передає другий стороні один товар в обмін на інший товар на одну і ту ж суму. З обставин справи вбачається, що оскільки сума кредиторської заборгованості покупця - ТОВ «Метиздон» перед продавцем - ТОВ «ТДХ» за договором купівлі-продажу № 55 від 26.04.2011 року тотожна вартості майна, переданого ТОВ «Метиздон» на користь ТОВ «ТДХ» в якості відступного за договором від 28.06.2011 року, то ТОВ\~«Метиздон» не приступив до виконання свого грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу № 55 від 26.04.2011 року. За такими обставинами суд кваліфікує взаємовідносини між ТОВ «ТДХ» та ТОВ «Метиздон» згідно до статті 715 ЦК України як відносини з зобов'язання міни. Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно частини 3 статті 203 ЦК України вимогою, додержання якої є необхідної для чинності правочину є те, що волевиявлення учасника (учасників) правочину має бути вільним і відповідати його (їх) внутрішній волі. Волевиявлення ТОВ «ТДХ» і ТОВ «Метиздон», виражене в договорі про припинення зобов'язання переданням відступного від 28.06.2011 року не відповідало їх внутрішній волі, яка в дійсності була спрямована на вчинення правочину міни. На підставі статті 235 ЦК України суд визнає договір про припинення зобов'язання внаслідок передання відступного від 28.06.2011 року між ТОВ «ТДХ» і ТОВ «Метиздон» удаваним оскільки він вчинений сторонами для приховання іншого правочину, а саме міни, яку сторони насправді вчинили. Суд при цьому дійшов до висновку, що правовий титул ТОВ «ТДХ» щодо спірного майна виник не на підставі договору про припинення зобов'язання переданням відступного, а на підставі договірного зобовязання міни. Відповідно до частини 1 статті 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Згідно пункту 1 частини 2 статті 361 ЦК України підставою для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Тобто нововиявленими обставинами є юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Вказані вище обставини під час розгляду справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанції досліджені не були, оскільки в матеріалах справи були відсутні договір купівлі-продажу № 55 від 26.04.2011 року та договір про припинення зобов'язання переданням відступного від 28.06.2011 року, укладені між ТОВ «ТДХ» і ТОВ «Метиздон», та документи про їх виконання сторонами. Зазначені обставини і правові підстави придбання ТОВ «ТДХ» прав на спірне майно стали відомі заявникові лише 30.11.2012 року, тобто після прийняття судом касаційної інстанції відповідної ухвали і мають істотне значення для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи. Ці обставини є істотними для справи, вони не були відомі заявнику на час розгляду справи і таким чином згідно з пунктом 1 частини 2 статті 361 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення. Крім того суд зазначає, що рішення господарського суду Харківської області від 14.10.2010 року по справі №29/281-10 та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 25.11.2010 року, на які посилався суд касаційної інстанції як на підставу прийняття ухвали від 21.11.2012 року, постановою Вищого господарського суду України від 27.01.2011 року були скасовані та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову КУВП «Пластік» було відмовлено. За таких обставин суд задовольняє вимоги заявника та скасовує рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.06.2012 року по справі №2020/5632/2012. Відповідно до положень ст. 34 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору можуть вступити у справу до закінчення судового розгляду, пред'явивши позов до однієї чи обох сторін. Ці особи мають усі процесуальні права і обов'язки позивача. Розглянувши позовну заяву ТОВ «Іматра» судом встановлено наступне. Товариство з обмеженою відповідальністю «Іматра» володіє правовим статусом суб'єкта господарювання і реалізує свою спеціальну правоздатність, здійснюючи підприємницьку діяльність, на підставі державної реєстрації від 24.07.2012 року номер запису в ЄДР 1\~480\~102\~0000\~053376. 26.08.2012 року між ТОВ «Іматра» (покупець) та ТОВ «Нурмес» (продавець) було укладено наступні договори купівлі-продажу індивідуально визначеного майна: - договір №7 купівлі-продажу майна, за яким ТОВ\~«Іматра» придбало підїзну залізничну вивантажуючу колію до розвантажуючої платформи з двома стрілковими переводами Р-50 загальною довжиною 1228 п.м. в т.ч. повишена колія 132 п.м. (м. Харків ст.\~Н.\~Баварія), інв.\~№1014, 1961 року будівництва, що знаходиться за адресою м.\~Харків, вул. Виконкомівська, 32; - договір №9 купівлі-продажу майна, за яким ТОВ\~«Іматра» придбало кран вантажопідємний КК-16/12.55-25-9 тип козловий електричний з підкрановими коліями довжиною 125 м, зав.№71, інв.\~№ 1659, 1988 року будівництва, що знаходиться за адресою м.\~Харків, вул. Виконкомівська, 32; - договір №10 купівлі-продажу майна, за яким ТОВ\~«Іматра» придбало інвентарну бетоно-змішувальну установку СБ-145-2 інв.\~№ 1857, 1987 року будівництва, що знаходиться за адресою м.\~Харків, вул. Виконкомівська, 32; - договір №11 купівлі-продажу майна, за яким ТОВ\~«Іматра» придбало інвентарну бетоно-змішувальну установку СБ-145-2 інв.\~№ 1856, 1987 року будівництва з зовнішніми мережами електропостачання та електрощитами (включаючи електрощитову площею 9,6 кв.\~м.), зовнішні мережі водопостачання, блоки бункерів зберігання сипучих матеріалів (піску, щебеню, інертних матеріалів), галереї подачі сипучих матеріалів в бетонозмішувальний вузол, блок-склад хімічних добавок, систему розвантаження цементу), що знаходиться за адресою м.\~Харків, вул. Виконкомівська, 32. Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень вищезазначених договорів, право власності на індивідуально визначене майно переходить до покупця у момент підписання уповноваженими представниками сторін актів приймання передачі. ТОВ «Іматра» надано до матеріалів справи копії актів приймання-передачі майна, складені до перелічених договорів, які підписані представниками ТОВ «Іматра» та ТОВ «Нурмес» з обох сторін, та які свідчать про передачу майна від продавця покупцеві. Отже у ТОВ «Іматра» виникло право власності на вказане майно. Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Іматра» набуло у власність вищезазначене індивідуально визначене майно у ТОВ «Нурмес», який, в свою чергу, придбав вказане майно у ТОВ «СМП-166», відповідно до наступних договорів, які надано до матеріалів справи: -Договору купівлі-продажу №1 рухомого майна від 16.08.2012 року; -Договору купівлі-продажу №3 рухомого майна від 16.08.2012 року; -Договору купівлі-продажу №4 рухомого майна від 16.08.2012 року; -Договору купівлі-продажу №5 рухомого майна від 16.08.2012 року. Відносно ТОВ «СМП-166», на момент відчуження вказаного індивідуально визначеного майна, господарським судом Харківської області було відкрито провадження у справі про банкрутство (справа №5023/182/12) та розпочато процедуру розпорядження майном. ТОВ «СМП», як законному власнику вказаного майна, ухвалою господарського суду Харківської області від 27.07.2012 року, було надано дозвіл на його відчуження. ТОВ «Іматра» вважає, що саме їй належить право власності на перелічене вище майно, з цих підстав і звернулося з відповідними позовними вимогами до суду. Суд приходить до висновку про законність вимог ТОВ «Іматра», з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів, з наступних підстав. Відповідно до правових приписів ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 320 ЦК України встановлено, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 13 Конституції України Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Згідно з положеннями статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що договори, на підставі яких ТОВ «Іматра» набуло право власності на індивідуально визначене майно, недійсними не визнано. Згідно з положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільного права та інтересу є визнання права. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. [PERSON] та ТОВ «ТДХ» в особі директора [PERSON] через канцелярію суду були надані заяви про визнання позову. У зазначених заявах [PERSON] та ТОВ «ТДХ» визнають в повному обсязі позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ТОВ «Іматра» та визнають за ТОВ «Іматра» право власності на наступне індивідуально визначене майно: - підїзна залізнична вивантажуюча колія до розвантажуючої платформи з двома стрілковими переводами Р-50 загальною довжиною 1228 п.м. в т.ч. повишена колія 132 п.м. (м. Харків ст.н.Баварія), інв.\~№1014, 1961 року будівництва, що знаходиться за адресою м.\~Харків, вул. Виконкомівська, 32; - кран вантажопідємний КК-16/12.55-25-9 тип козловий електричний з підкрановими коліями довжиною 125 м, зав.№71, інв.\~№ 1659, 1988 року будівництва, що знаходиться за адресою м.\~Харків, вул. Виконкомівська, 32. - інвентарна бетоно-змішувальна установка СБ-145-2 інв.\~№ 1857, 1987 року будівництва, що знаходиться за адресою м.\~Харків, вул. Виконкомівська, 32; - інвентарна бетоно-змішувальна установка СБ-145-2 інв.\~№ 1856, 1987 року будівництва з зовнішніми мережами електропостачання та електрощитами (включаючи електрощитову площею 9,6 кв.\~м.), зовнішні мережі водопостачання, блоки бункерів зберігання сипучих матеріалів (піску, щебеню, інертних матеріалів), галереї подачі сипучих матеріалів в бетонозмішувальний вузол, блок-склад хімічних добавок, систему розвантаження цементу), що знаходиться за адресою м.\~Харків, вул. Виконкомівська, 32. Відповідно до ч.1 ст.174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приходить до висновку, що визнання відповідачами позову ТОВ «Іматра» не суперечить закону, не порушує їх права та законні інтереси та права та законні інтереси третіх осіб. За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Іматра» підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому суд приходить до висновку, що [PERSON] на праві власності належить наступне індивідуально-визначене майно: - грейфер до козлового крану 1,5 куб.м. з механізмом запирання Т-11, 1991 р.в.; - тепловоз ТГК-2, 1962 р.в., потужністю 250 лс (дизель У-1Д6-250-ТК); - залізничний кран КД-Е-163, 1980 р.в. - компресор пересувний ПК СД-525, 1989 р.в.; - розбірний склад цементу. Судом встановлено, що 01 жовтня 2011 року між [PERSON] та ТОВ «ТДХ» було укладено договір купівлі-продажу переліченого майна. За умовами договору право власності на майно переходить до покупця 15.04.2012 року. Продавець зобовязався передати його покупцю протягом десяти календарних днів з моменту переходу права власності. 26.04.2012 року [PERSON] направив ТОВ «ТДХ» вимогу про передачу придбаного ним майна. 04.05.2012 року директор ТОВ «ТДХ» надіслав [PERSON] відповідь, в якій зазначив, що укладений договір виконанню не підлягає, оскільки пункт 2.1. договору суперечить вимогам ч.1 ст.334 ЦК України. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки сторони у договорі чітко встановили момент переходу права власності, то покупець набув таке право саме з дати, визначеної у договорі. Відповідно до положень ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що на даний час, договір купівлі-продажу від 01 жовтня 2011 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «ТДХ» недійсними не визнано. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в частині визнання права власності на майно, визначене індивідуальними ознаками, яке знаходиться по вул.\~Виконкомівській, 32 в м.\~Харкові: - грейфер до козлового крану 1,5 куб.м. з механізмом запирання Т-11, 1991 р.в.; - тепловоз ТГК-2, 1962 р.в., потужністю 250 лс (дизель У-1Д6-250-ТК); - залізничний кран КД-Е-163, 1980 р.в. - компресор пересувний ПК СД-525, 1989 р.в.; - розбірний склад цементу. На підставі викладеного,

Outcome: partial