Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-03 00:00:00

В липні 2011 року ПАТ КБ „ПриватБанк звернулось до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог вказувало, що між Банком та Відповідачем був укладений кредитний договір № НМN0GК0000000008 від 06.08.2008 року - Відповідно до умов укладеного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 23356.38 (Долар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 06.08.2018 року. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості позичальником здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості: за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Починаючи з 13.01.2009 року позичальник зобовязання належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 29 червня 2011 року [PERSON] допустила заборгованість в сумі 20740,12 дол. США по кредиту, 7238,27 дол. США - по процентам за користування кредитом, 1146,06 дол.США заборгованість з комісії, 4103,72 дол. США пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 31,37 дол. США та 1661,41 дол. США штрафу відповідно до договору, а всього 34920,95 дол. США. З підстав передбачених ст. 33 Закону України „Про іпотеку позивач просив в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу Банком з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу з будь-якою іншою особою, а також виселити [PERSON] та неповнолітню [PERSON] з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, у поданому через канцелярію суду запереченні позов не визнає. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, вказував, що договір кредиту з боку Банку був удаваним з самого моменту його підписання, а щодо договору іпотеки то він недійсний, оскільки на його укладання не було згоди органу опіки та піклування. Просить відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду від 19.10.2011 року до участі у справі було залучено третю особу без самостійних вимог службу у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради. Представник третьої особи [PERSON] проти позову заперечувала з тих підстав, що звернення стягнення на предмет іпотеки позбавить неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO], житла. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню частково. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 06 серпня 2008 року між Позивачем та Відповідачем було укладено кредитний договір № HMN0GK0000000008, за яким Банк надав кредит на придбання нерухомості в розмірі 23356,38 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.08.2018 року. Цього ж числа між Позивачем та Відповідачем було укладено іпотечний договір, згідно якого останній передав в іпотеку у якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 06 серпня 2008 року, нерухоме майно, а саме: 2-кімнатну квартиру загальною площею 27,1 кв.м., що належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Нетішинського міського округу Хмельницької області [PERSON], 05.08.2008 року за реєстровим номером №1223 від 05.08.2008 року укладеного з [PERSON], та зареєстрованого в КП Нетішинське БТІ в книзі №1, номер запису 769/29, реєстраційний номер нерухомого майна 23609357. Згідно умов договору Відповідач зобовязувався погашати заборгованість щомісячними платежами в розмірі 393,94 дол. США. Починаючи з 13.01.2009 року остання зобовязання за вказаним договором належним чином не виконувала. 17.06.2011 року Банк надіслав іпотекодавцю письмову вимогу №30.1.0.0/2-402 про усунення порушення, яка залишилась без задоволення. Станом на 29 червня 2011 року [PERSON] допустила заборгованість в сумі 20740,12 дол. США по кредиту, 7238,27 дол. США - по процентам за користування кредитом, 1146,06 дол.США заборгованість з комісії, 4103,72 дол. США пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, а всього 33228,17 дол. США. Ці обставини підтверджуються матеріалами справи, в тому числі, кредитним договором та договором іпотеки, які на день розгляду справи не визнані недійсними, розрахунком заборгованості іншими матеріалами справи. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно з ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до положень ч.1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про недійсність договору іпотеки квартири № НМN0GК0000000008 від 06.08.2008 року, з підстав відсутності дозволу органу опіки та піклування на його укладення. З наявної в матеріалах справи копії договору іпотеки вбачається, що на момент його укладання, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO] та проживала за адресою: [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Таким чином, не було необхідності в отриманні дозволу від органу опіки та піклування, оскільки ні [PERSON], ні її малолітня дочка [PERSON] не були зареєстровані в предметі іпотеки. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду передбачено нормами ст. ст. 39, 41, 42 Закону України «Про іпотеку» та ст. ст. 590, 591 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Однак, за порушення позичальником строків виконання грошового зобовязання за договором банком одночасно нараховано штраф 31,37 дол. США (фіксована частина), 1661,41 дол. США (процентна складова), при цьому останній нараховано, в тому числі, й на суму пені. Пеня і штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить положенням ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Відповідач повинна сплатити банку як неустойку лише 4103,72 дол. США пені., тому загальна сума заборгованості становитиме 33228,17 дол. США (20740,12 дол. США + 7238,27 дол. США+ 1146,06 дол. США+ 4103,72 дол. США). Представник відповідача заперечував стосовно суми заборгованості, оскільки вважає кредитний договір у валюті укладений сторонами для того щоб прикрити цією угодою дійсний договір у гривні. Вважає, що кредитний договір не вступив в дію, оскільки не відбулось факту передачі валюти Банком до Позичальника. Дане твердження спростовується наявним в матеріалах справи копією заяви про видачу готівки №01 від 06.08.2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку»у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно із п. 24 договору іпотеки сторони погодились, що початкова ціна при зверненні стягнення на предмет іпотеки у порядку ст. 38 Закону України „Про іпотеку встановлюється в розмірі зазначеному у пункті 33.4 цього Договору, згідно з яким сторони визначили, що вартість предмета іпотеки за домовленістю складає 169557,50 грн. Відповідно до умов укладеного сторонами договору іпотеки невиконання умов кредитного договору [PERSON] надала безумовне право Позивачеві на звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки. Відповідно до положень ст.ст. 33,35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушень у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкодою для звернення з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою основного зобовязання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». З огляду на ч.3 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, лише у випадках, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Позивачем перед зверненням до суду виконані вимоги ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку»та іпотекодавцю, який є також і кредитором, направлено письмову вимогу №30.1.0.0/2-402 від 17.06.2011 року про усунення порушень за кредитним договором, із зазначенням змісту порушених зобовязань щодо погашення заборгованості, попереджено іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання зобовязань за кредитним договором у 30-тиденний строк За таких обставин іпотекодержателем дотримана процедура звернення стягнення на предмет іпотеки, що є підставою для задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Враховуючи вищевикладене [PERSON] та [PERSON] підлягають виселенню з житла, яке є предметом іпотеки та розташоване за адресою: [ADDRESS]. За змістом ст.ст. 3, 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про виселення [PERSON] та [PERSON] є підставою зняття їх з реєстрації місця проживання у квартирі. За таких обставин в цій частині позов банку не підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: approved