Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-29 00:00:00

07.05.2013 року позивач звернувся до суду із позов до відповідача про визнання договору оренди землі недійсним. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 3,7919 га., яка розташована на території Каплинцівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області. У 2007 році позивач уклав з відповідачем договір оренди належної йому земельної ділянки строком на 10 років, але в подальшому виявилось, що вказаний договір не відповідає вимогам закону в частині не зазначення у ньому обєкта оренди та умов збереження стану землі. Крім того, позивач зазначає, що в порушення вимог ст. 15 Закону України «Про оренду землі» зазначені у договорі додатки до нього, які мають бути його невідємною частиною, фактично відсутні, тому позивач просить суд визнати зазначений договір недійсним та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній і просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти вимог позивача з підстав викладених у письмових запереченнях та додатково пояснив суду, що позивач є власником орендованої земельної ділянки, при укладенні угоди з позивачем було досягнуто згоди по всіх умовах договору і жодних заперечень з боку позивача не було. Позивач щорічно отримує орендну плату, а з 2012 року відповідач з власної ініціативи збільшив розмір цієї виплати. Відповідач виконує належним чином всі умови договору, місце розташування обєкту оренди підтверджується державним актом про право власності на землю, а умови збереження стану обєкта оренди визначені в п. 16 договору, оскільки сільськогосподарське призначення землі покладає на відповідача обовязки по збереженню стану земельної ділянки у відповідності до вимог чинного земельного та природоохоронного законодавства України. Крім того, відповідач вказує на пропущення позивачем строку позовної давності та просить у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, проходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,7919 га., яка розташована на території Каплинцівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №654192 (а.с. 4). Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем, як орендодавцем та ВАТ «Каплинцівське», як орендарем був укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,7917 га. строком на 10 років зі сплатою річної орендної плати у розмірі 629,32 грн., який зареєстровано у Пирятинському відділі Полтавської регіональної філії центру ДЗК 05.03.2007 року за номером 040756000006 (а.с. 5-6). За змістом статуту ПАТ «Каплинцівське» - Публічне акціонерне товариство «Каплинцівське» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Каплинцівське» (а.с. 15-18). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно положень ст. 15 Закону України «Про оренду землі», в редакції яка діяла на час укладення сторонами спірного договору, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Як вбачається зі змісту спірного договору оренди землі пунктом 2 визначено розмір земельної ділянки, яка передається в оренду, при цьому, в порушення п. 1 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час укладення договору) у договорі не зазначено місце розташування земельної ділянки. Договір оренди містить пункт 17, який має назву «Умови збереження стану обєкта оренди», при цьому, вказана графа не заповнена, конкретні умови не визначені, що вказує на відсутність у договорі однієї з його істотних умов, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час укладення договору). Суд не погоджується з твердженнями представника відповідача, що місце розташування обєкту оренди визначене в державному акті на право власності на земельну ділянку і це є достатнім, оскільки ст. 15 Закону України «Про оренду землі» визначені умови, які мають міститись в самому змісті договору, а не в його додатках і такої умови як місце розташування обєкту оренди договір не містить. Суд також не погоджується із тим, що у змісті договору, на думку відповідача, визначені умови збереження стану обєкта оренди, оскільки відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про оренду землі», цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду та умови збереження стану об'єкта оренди є окремими істотними умовами договору, отже вони мають викладатись окремо, а не ототожнюватись одна з одною. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної у постановах від 18.07.2012 року (справа №6-77цс12), 04.04.2012 року (справа №6-21цс12), 14.03.2012 року (справа №6-7цс12), 06.02.2012 року (справа №6-104ц11), відсутність у договорах оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі», зокрема умов збереження стану об'єкта оренди (абзац 6), є підставою для визнання таких договорів оренди недійсними. Вказана правова позиція Верховного Суду України також викладена у литі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10-139/0/4-12 від 27.09.2012 року про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм земельного права. Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Враховуючи викладені обставини, наведені норми чинного законодавства України та правову позицію Верховного Суду України по відповідній категорії справ, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки відсутність у договорі оренди землі хоча б однієї з істотних умов, зокрема, умов збереження стану обєкта оренди, передбачених Законом України «Про оренду землі» є підставою для визнання договору недійсним. Стосовно посилань представника відповідача на сплив строку позовної давності, суд зазначає, що відповідно до позиції Верховного Суду України викладеної у постанові від 03.03.2009 року, угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. При цьому недійсні угоди не породжують для сторін прав та обовязків, тому до вимог про визнання недійсними таких угод строки позовної давності не застосовуються На підставі викладеного,

Outcome: approved