Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-29 00:00:00

У квітні 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПСП «АГРО ВАМ», в якому, змінивши в ході розгляду справи заявлені вимоги, просила визнати укладені між нею та ПСП «АГРО ВАМ» договори оренди земельних ділянок недійсними. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що оспорювані договори оренди землі в порушення вимог ст. 15 Закону України «Про оренду землі», не містять в собі такої істотної умови, як передача земельної ділянки в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Крім того, на момент укладення цих договорів позивачем вже було укладено договори оренди належних земельних ділянок з ВАТ «Парафіївський цукровий завод». Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 липня 2012 року в задоволенні позову [PERSON] до ПСП «АГРО ВАМ» про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить зазначене рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції всупереч вимогам закону не звернув увагу на те, що в порушення вимог ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в оспорюваних договорах відсутня така істотна умова, як передача земельної ділянки в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, а відсутність цієї умови є підставою для визнання укладених договорів оренди недійсними. В письмових запереченнях ПСП «Агро ВАМ» просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 липня 2012 року залишити без змін, посилаючись на його законність, обґрунтованість та ухвалення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що відсутні законні підстави для визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, оскільки підписання спірних договорів сторонами та виконання їх умов протягом двох років свідчить про повне погодження сторін з викладеними в них умовами, а позивачем не було надано доказів невиконання або неналежного виконання цих умов. Проте з таким висновком місцевого суду не може погодитись апеляційний суд, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам чинного законодавства, яким регулюються спірні правовідносини, враховуючи наступне. Апеляційним судом по справі встановлено, що [PERSON] згідно державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 069342 та серії ЧН № 100058 є власником земельної ділянки площею 0,42 га, кадастровий номер 7421755700:04:000:0708 та земельної ділянки площею 3,81 га, кадастровий номер 7421755700:04:000:099, які розташовані на території Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області (а.с. 11, 15). 08 вересня 2009 року між позивачем та ПСП «Агро ВАМ» було укладено два договори оренди вищевказаних земельних ділянок, за якими орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельні ділянки строком на 10 років (а.с. 8-9, 12-13). Зазначені договори зареєстровано в Ічнянському районному відділі Чернігівської регіональної філії Центру ДЗК, про що 15 вересня 2009 року вчинено записи за № 040983400073 та № 040983400072 відповідно. Передача вказаних земельних ділянок орендарю підтверджується відповідними актами прийому - передачі від 08 вересня 2009 року (а.с. 10, 14). Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору) істотними умовами договору оренди землі були: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, умови збереження стану об'єкта оренди, умови і строки передачі земельної ділянки орендарю, умови повернення земельної ділянки орендодавцеві, існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки, визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини, відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Проте, з оспорюваних договорів оренди землі вбачається, що в них відсутня така істотна умова, як передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відповідно до положень ч. 2 ст. 15 вказаного Закону, відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Таким чином, у разі виявлення факту відсутності у договорі хоча би однієї істотної умови після проведення його державної реєстрації, такий договір підлягає визнанню недійсним за правилами ст. 15 Закону України «Про оренду землі». Вказаний висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 6 лютого 2012 у справі № 6-104ц11, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає доведеним факт того, що оспорювані договори оренди земельних ділянок не містять в собі усіх істотних умов, які визначені законом, що є правовою підставою для визнання їх недійсними, в звязку з чим рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати, а саме 53, 65 грн. сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги за оскарження вимоги немайнового характеру (а.с. 44).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved