Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-04 00:00:00

У жовтні 2012 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтовування заявлених вимог вказувала, що 12.06.2003 року померла її мати - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтв про народження, одруження та смерть. На випадок своєї смерті заповіт вона не залишила. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері є позивач. Згідно довідки про склад сім'ї позивач фактично прийняла спадщину відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української PCP, що діяв на час смерті спадодавиці, оскільки проживала та була зареєстрована за однією адресою разом із матір'ю на день її смерті. 08.10.1993 року рішенням XIX сесії XXI скликання [PERSON] районної ради народних депутатів Миколаївської області «Про затвердження проекту відводу земель, наданні земельних ділянок під індивідуальну житлову забудову» (згідно п. 20 додатку до рішення) матері [PERSON] /І.О. - [PERSON] було надано під індивідуальну житлову забудову земельну ділянку площею 0,09 га, розташовану за адресою м. Миколаїв, вул. 6-та Вітовська, 60. Відповідно до зазначеного рішення інститутом землевпорядкування було розроблено проект відводу земельної ділянки в натурі. Мати позивачки - [PERSON] у встановленому законодавством порядку отримала державний акт про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,09 га розташовану за адресою: м. Миколаїв, вул. 6 Вітовська, 60 (із межами від А до Б - землі мікрорайону, від Б до В вул. 6 Вітовська, 62, від В до Г вул.. 6 Вітовська, від Г до А вул..6 Вітовська, 58), виданий [PERSON] районною радою народних депутатів Миколаївської області від 12.01.1994 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 546. Таким чином, після смерті спадкодавиці [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,09 га, розташованої в м. Миколаєві по вул. 6 Вітовська, 60, а право власності спадкодавця підтверджено Державним актом про право приватної власності на землю, виданим на ім'я [PERSON], [PERSON] районною радою народних депутатів Миколаївської області від 12.01.1994 року та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 546 на підставі рішення XIX сесії XXI скликання [PERSON] районної ради народних депутатів Миколаївської області 08.10.1993 року. У 2007 році позивач відповідно до вимог законодавства звернулася до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на належну їй земельну ділянку, розташовану в м. Миколаєві по вул. 6 Вітовська, 60. Однак нотаріусом відповідно до листа № 17/02-14 від 12.01.2010 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, розташовану в м. Миколаєві по вул. б Вітовська, 60 у зв'язку з тим, що Державний акт про право приватної власності на землю, виданий [PERSON] районною радою народних депутатів Миколаївської області від 12.01.1994 року на ім'я [PERSON] має незастережні виправлення, а відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат» та п. 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України N 20/5 від 03.03.2004 року нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережені виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем. У зв'язку з цим позивачу було рекомендовано звернутися до суду з даними позовними вимогами. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила про задоволення позову. Відповідач - Миколаївська міська Рада, свого представника в судове засідання не направила, проте надала до суду заяву про слухання справи в їх відсутності, позовні вимоги визнали, просили суд прийняти рішення за наявними в справі матеріалами на підставі діючого законодавства. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, взявши до уваги заяву від відповідача, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 12.06.2003 року померла мати [PERSON] - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтв про народження, одруження та смерть. На випадок своєї смерті заповіт вона не залишила. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON], яка померла 12.06.2003 року згідно матеріалів спадкової справи є позивач. Згідно довідки про склад сім'ї позивач фактично прийняла спадщину відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української PCP, що діяв на час смерті спадодавиці, оскільки проживала та була зареєстрована за однією адресою разом із матір'ю на день її смерті. 08.10.1993 року рішенням XIX сесії XXI скликання [PERSON] районної ради народних депутатів Миколаївської області «Про затвердження проекту відводу земель, наданні земельних ділянок під індивідуальну житлову забудову» (згідно п. 20 додатку до рішення) матері [PERSON] - [PERSON] було надано під індивідуальну житлову забудову земельну ділянку площею 0,09 га, розташовану за адресою м. Миколаїв, вул. 6-та Вітовська, 60. Відповідно до зазначеного рішення [PERSON] у встановленому законодавством порядку отримала державний акт про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,09 га розташовану за адресою: м. Миколаїв, вул. 6 Вітовська, 60 (із межами від А до Б - землі мікрорайону, від Б до В вул. 6 Вітовська, 62, від В до Г вул.. 6 Вітовська, від Г до А вул..6 Вітовська, 58), виданий [PERSON] районною радою народних депутатів Миколаївської області від 12.01.1994 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 546. Таким чином, після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,09 га, розташованої в м. Миколаєві по вул. 6 Вітовська, 60, а право власності спадкодавця підтверджено Державним актом про право приватної власності на землю, виданим на ім'я [PERSON] [PERSON] районною радою народних депутатів Миколаївської області від 12.01.1994 року та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 546 на підставі рішення XIX сесії XXI скликання [PERSON] районної ради народних депутатів Миколаївської області 08.10.1993 року. У 2007 році позивач відповідно до вимог законодавства звернулася до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на належну їй земельну ділянку, розташовану в м. Миколаєві по вул. 6 Вітовська, 60. Однак нотаріусом відповідно до листа № 17/02-14 від 12.01.2010 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, розташовану в м. Миколаєві по вул. 6 Вітовська, 60 у зв'язку з тим, що Державний акт про право приватної власності на землю, виданий [PERSON] районною радою народних депутатів Миколаївської області від 12.01.1994 року на ім'я [PERSON] має незастережні виправлення, а відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат» та п. 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України N 20/5 від 03.03.2004 року нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережені виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем. Дійсно при дослідженні Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,09 га, розташовану за адресою: м. Миколаїв, вул. 6 Вітовська, 60 (із межами від А до Б - землі мікрорайону, від Б до В вул. 6 Вітовська, 62, від В до Г вул.. 6 Вітовська, від Г до А вул..6 Вітовська, 58 виданого [PERSON] районною радою народних депутатів Миколаївської області від 12.01.1994 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 546, з'ясовується, що виправлено без застереження по батькові матері (з «Ілларіоновн на «Ілларіонівні» замість «Іларіонівні») та виправлено площу земельної ділянки з «0,10» га на «0,09» га. При цьому зі змісту розпорядження [PERSON] районної ради народних депутатів Миколаївсько: області «Про затвердження проекту відводу земель, наданні земельних ділянок під індивідуальн. житлову забудову» (згідно п. 20 додатку до рішення) моїй матері - [PERSON] таріонівні (російською мовою «Хорунженко Александре Илларионовне») було надано під індивідуальну житлову забудову земельну ділянку, розташовану за адресою м. Миколаїв, вул. 6-та Вітовська, 60. Розбіжності в написанні по батькові спадкодавця при отриманні земельної ділянки, мають бути розцінені як граматична помилка, оскільки всі інші анкетні дані та обставини придбання земельної ділянки померлою співпадають. Дані протиріччя неможливо усунути або виправити в адміністративному порядку, оскільки власник земельної ділянки помер. Згідно з п.6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суди мають повноваження розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі, прізвище, імя, по батькові якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. З ст.1268 Цивільного Кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, в зв'язку з чим законними є вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом, оскільки нотаріус не може прийняти для вчинення нотаріальних дій документи, які мають підчистки або дописки, у зв'язку з чим є неможливим оформлення спадкових прав позивачем в іншому порядку, окрім судового. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved