Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] міської ради Києво-Святошинського району про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 24.07.2009 помер дядько її [PERSON]. 02.10.2009Вишневою міською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа за №270 спадкодавця - [PERSON]. Згідно заповіту, який був складений державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] 18.07.1997 , [PERSON] все своє майно, заповідав позивачці. 12.10.2010 позивачка звернулася до [PERSON] міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на спадкове майно але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дії, оскільки до спадкової справи не поданий документ, що підтверджує право власності на спадковий житловий будинок, а також згідно з рішенням реєстратора КП "Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської ради Київської області" первинна реєстрація права власності на спірний будинок не була проведена. 12.10.2010Державним нотаріусом [PERSON] міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] Позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на земельну ділянку, яка належала померлому. Тому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок №21 з відповідними господарськими будівлями і спорудами розташований по вулиці Гоголя в місті Вишневе Київської області, який належав [PERSON], який помер 24.07.2009 . В судовому засіданні позивачка та її представник уточнили свої позовні вимоги, зазначивши, що позивачем була надана завірена копія договір куплі-продажу домоволодіння від 07.03.1961, який був зареєстрований Київським міжміським бюро технічної інвентаризації від 10.03.1961 за записом у реєстрову книгу під номером 85. До 19.01.1996 згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29.07.1998 . Згідно з виписки із протоколу засідання виконавчого комітету [PERSON] селишної Ради депутатів трудящих, Києво-Святошинського району Київської області УРСР від 18.05.1971 померлий отримав дозвіл на перебудову в будинку в зв'язку з газифікацією. В складі спадкового майна відповідно до технічного паспорту від 04.03.2010 маються самочинно побудоване майно, тому позивачка просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на домоволодіння, яке розташоване по вулиці Гоголя в місті Вишневе Київської області, яке належало [PERSON], який помер 24 липня 2009 року в місті Вишневе, Києво-Святошинського району Київської області, а саме майно, яке не є самочинно побудованим. Представник [PERSON] міської ради визнала позов. [PERSON] особа КП БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області в судове засідання не з»явилась, про день час та місце судового засідання повідомлялась, згідно заяви просили слухати справу у свою відсутність. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що 24.07. 2009 помер дядько позивачки [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть видане Виконавчим комітетом [PERSON] міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27.07.2009 02.10.2009 [PERSON] міською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа за №270 спадкодавця - [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Зі змісту ст.ст. 1223, 1233 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно заповіту, який був складений державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] 18.07.1997 [PERSON] все своє майно, заповідав позивачці. Згідно з ст. ст. 1217-1219 ЦК 'України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов'язків, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з рішенням реєстратора КП "Бюро технічної інвентаризації Києво- Святошинської ради Київської області"від 15.04.2010 за №46, первинна реєстрація права власності на спірний будинок не була проведена. Згідно ч. З ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Отже, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: на жилий будинок в м. Вишневе, Києво-Святошинського району, Київської області, вулиця Гоголя, будинок №21 та земельна ділянка площею 0,0809 га, що знаходиться за адресою м. Вишневе, Києво-Святошинський район, Київська область, вулиця Гоголя, 21. Судом встановлено, що 12.10.2010 Державним нотаріусом [PERSON] міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на земельну ділянку, яка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії КВ №221, виданого [PERSON] міською радою народних депутатів Києво- Святошинського району Київської області 05 листопада 1997 року, на підставі рішення V сесії XXII скликання [PERSON] міської ради народних депутатів Києво- Святошинського району Київської області від 15.05.1996 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4953/43. Належність вищезазначеного будинку померлому підтверджується договором куплі- продажу домоволодіння від 07 березня 1961 року, який був зареєстрований Київським міжміським БТІ від 10.03.1961 технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду та будинковою книгою. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 10 додатку №1 до п. 2.1. «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28 січня 2003 р. № 6/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445, документом для реєстрації права власності може бути рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Задовольняючи позовні вимоги, суд враховує, що до 19.01.1996 згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29.07.1998 . Саме цього дня набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09 липня 1998 року №121. Зокрема, ч.4 ст.З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Отже, спірний будинок був введений в експлуатацію та належним чином зареєстрований за померлим [PERSON]. Крім того, з технічного паспорту на будинок від 1962 року та 1997 року вбачається, що спірний будинок будувався у 1961 році, штампи БТІ про самочинне будівництво відсутні. Згідно з виписки із протоколу засідання виконавчого комітету [PERSON] селишної Ради депутатів трудящих, Києво-Святошинського району Київської області УРСР від 18 травня 1971 року [PERSON] отримав дозвіл на перебудову в будинку в зв'язку з газифікацією. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved