Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-27 00:00:00

Позивачка звернулась з зазначеними вимогами з тих підстав, що після смерті її батьків [PERSON] та [PERSON] відкрилась спадщина домоволодіння по провул.Сабурова, 14 в м.Бердичеві .Вона своєчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини .У неї була домовленість з іншим спадкоємцем [PERSON] про те, що будинок вони оформлять на них двох.Проте в 2008 році вона дізналась, що брат оформив все спадкове майно на себе , а в 2009 році подарував його своїй дочці відповідачці по справі. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимог підтримав повністю.Ствердив, що її права як спадкоємця 1 черги були порушені. Відповідачка проти позову заперечила.Ствердила, що вона не зобовязана відповідати після смерті свого батька за вчинення дій по оформленню спадщини. Їй будинок було подаровано в 2009 році, позивачка знала про оформлення права власності на будинок і не заперечувала щодо цього. Представник відповідача зазначила, що відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності.Позивачка дійсно подала заяви, могла в будь-який час оформити спадщину.Знала про те, що в 1997 році її брат оформив спадщину на себе , отже знала про порушення своїх прав.З позовом до суду не зверталась більше 11 років , а тому пропустила строки позовної давності,що стверджено показами свідків. Вислухавши пояснення відповідачки, представників сторін, свідків, дослідивши представлені сторонами письмові докази, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] помер 22.04.1984 року (а.с.9), [PERSON] померла 6.09.1996 року (а.с.10), вказані особи являлись батьками позивачки(а.с.12-14). Після смерті 6.09.1996 року [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 4/6 частини житлового будинку по провул.Сабурова,14 в м.Бердичеві як спадкоємець 1 черги отримав син [PERSON] Микитивич (а.с.17,62-63).В свідоцтві від 27.11.1997 року вказано, що спадкове майно належало спадкодавиці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.09.1985 року та свідоцтва про право власності(а.с.137,138) . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.1997 року [PERSON] як спадкоємець 1 черги набув право власності на 2/6 частини житлового будинку по провул.Сабурова,14 в м.Бердичеві,які належали спадкодавцеві [PERSON] на підставі договору для представлення в безстрокове користування земельної ділянки (а.с.18,139-141). Відповідно до ст.549 ЦК України 1963 року позивачка вчинила дії , що свідчать про прийняття спадщини після смерті як батька так і матері .Згідно з вказаною нормою визнавалось що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Доводи позивачки про своєчасне подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька та матері стверджені копією її заяви про прийняття спадшини від 13.02.1997 року (а.с.66),записами в алфавітній книзі обліку спадкових справ за 1997 рік (а.с.67,68,119), записами в алфавітній книзі обліку спадкових справ за 1982-1984 роки про подання нею заяви про прийняття спадщини(а.с.166). Факт прийняття спадщини позивачкою не оспорюється і відповідачкою, її представник ствердила,що позивачка дійсно подала заяви про прийняття спадщини. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 560 ЦК України 1963 року є правом, а не обов'язком спадкоємця, а тому доводи відповідача щодо пропуску позивачкою строку для звернення до суду є безпідставними.Статтею 71 ЦК України 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин,визначено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено(позовна давність) установлюється в три роки . Покази свідків [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON] щодо обізнаності позивачки про оформлення спадщини її братом в 1997 році і того, що вона їм стверджувала, що на спадщину не претендує, не можуть бути взяті судом до уваги як доказ пропуску строку звернення до суду. Вказані свідки також ствердили суду, що позивачка щорічно приїзжала ,зупинялась в спадковому будинку до 2008 року ,що свідчить про прийняття нею нею спадщини і фактичне управління спадковим майном.Крім того, позивач прийняла спадщину і шляхом зверення до нотаріальної контори , від спадщини протягом встановленого законодавством строку не відмовлялась.Нині покійний брат позивачки також як спадкоємець прийняв спадщину, а тому у позивача не було підстав вважати, що її права порушені. Державний нотаріус 27.11.1997 року видав [PERSON] 2 свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/6 та 4/6 частини домоволодіння по провул.Сабурова, 14 в м.Бердичеві із порушенням вимог ст.549 ЦК України 1963 року, оскільки позивач прийняла спадщину на ? частину спадкового майна на 1/3 частину після смерті батька та ? частину після смерті матері. За таких обставин її вимоги про визнання частково недійсним свідоцтв про право на спадщину , визнання права власності на частину домоволодіння є підставними .Суд задовільняє вимоги позивачки щодо визнання недійсним в 1/6 частині свідоцтва про право на спадщину ,виданого 27.11.1997 року [PERSON],який є спадкоємцем 2/6 частин житлового будинку № 14 по провул.Сабурова в м.Бердичеві після смерті [PERSON] , реєстраційний номер свідоцтва 5-1301.Суд визнає недійсним в 2/6 частинах свідоцтво про право на спадщину ,видане 27.11.1997 року [PERSON],який є спадкоємцем 4/6 частин житлового будинку № 14 по провул.Сабурова в м.Бердичеві після смерті [PERSON] , реєстраційний номер свідоцтва 5-1302.Суд визнає за позивачкою право власності на 1/2 частину житлового будинку № 14 по провул.Сабурова в м.Бердичевів порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON]. Позивач , як вбачається зі змісту позову, матеріалів цивільної справи № 2-122/10,в 2008 році дізналась про порушення своїх прав як спадкоємця і про те, що спадкове майно було відчужене ії братом [PERSON] [PERSON]за договором дарування від 13.11.2008 року . За захистом порушених прав вона звернулась до суду 7.10.2010 року, отже в межах строку ,передбаченого ст.257 ЦК України,доводи заяви відповідача про пропуск строку є безпідставними. На підставі вказаного вище договору дарування відповідач [PERSON] прийняла у власність житловий будинок № 14 по провул.Сабурова в м.Бердичеві (а.с.16).Дарувальник [PERSON] не мав права відчужувати ? частину будинку, яка була прийнята позивачкою як спадкове майно , дарувальник помер 18.06.2009 року(а.с.11). Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у звязку із недодержанням в момент його чинення стороною загальних правил, передбачених ст.203 ЦК України. Відповідно до ст.330 ЦК України якщо майно, відчужене особою, яка не мала на це права , добросовісний набувач набуває право власності на нього,якщо це майно не може бути витребуване у нього. Таким чином, права позивачки ,яка є власником ? частини спадкового майна , не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача про визнання правочину частково недійсним з використанням правового механізму,встановленого ст.ст. 215,216 ЦК України. За таких обставин суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог позивачки про визнання частково недійсним договору дарування за безпідставністю. Судові витрати позивача відповідно до ст.88 ЦПК України відшкодуванню з відповідачки на її користь не підлягають.

Outcome: dismissed