Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-28 00:00:00

В листопаді 2011 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом з подальшими уточненнями позовних вимог, в якому просив стягнути на його користь суму страхового відшкодування 12 665,16 грн., у виплаті якої було неправомірно відмовлено відповідачем, 759, 90 грн. неустойки, 4570,99 грн. інфляційних витрат, 1285,72 грн. 3% річних , 4000 грн. судових витрат на правову допомогу. Позивач в судове засідання не з'явився, направив свого представника, який вимоги позову підтримав, просив про задоволення позову в повному обсязі. В останнє судове засідання не зявився, просив слухати справу у його відсутність. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач безпідставно відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що [PERSON] не надав усіх необхідних документів, а саме довідки ДАІ про ДТП. Так, позивач одразу після скоєння ДТП викликав працівників міліції через службу 102. Той факт, що за викликом приїхали працівники ППС, а не ДАІ не вина [PERSON] Всі інші дії та документи, передбачені Договором страхування, він виконав та надав в повному обсязі. Представник відповідача в минулих судових засіданнях заперечував проти позову посилаючись на те, що згідно умов укладеного з позивачем договору страхова компанія відмовляє у виплаті страхового відшкодування у разі, якщо страхувальник порушив умови договору страхування. Так, по-перше, [PERSON] порушив п. 18.1.1.5 Договору –не надав Довідки ДАІ про підтвердження обставин та часу ДТП на перехресті вулиць Очаківська та Одеського шосе 16.03.2008 року. По-друге, надані страхувальником дані про факт настання страхового випадку є неправдивими, оскільки викликає сумнів зміст Постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 16.03.2008 року. В обґрунтування своїх заперечень надали суду Довідку Управління ДАІ УМВС в Миколаївській області від 16.08.2012 року , яка видана на запит СТзДВ «ГАРАНТІЯ», про відсутність реєстрації ДТП 16.03.2008 р. за участю транспортного засобу Хюндай Тюсон, дн ВЕ 0163 АК під керуванням водія [PERSON] В останнє судове асідання не зявилася, просила слухати справу у її відсутність на підставі наданих письмових заперечень. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 29 листопада 2007 року між [PERSON] та СТДВ «Гарантія» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 20 12 0001-0007, відповідно до якого страхувальником є [PERSON], застрахованим транспортним засобом є автомобіль Хюндай Тюсон 2.0, 2007 року випуску, рн ВЕ 0163 АК, в тому числі і на випадок пошкодження чи знищення ТЗ в процесі руху внаслідок ДТП. Страхова сума встановлена у 132 800 грн., безумовна франшиза 0,5 %, строк дії договору до 29 листопада 2008 року. Вигодонабувачем за договором зазначено ВАТ «ЕРСТЕ Банк », оскільки транспортний засіб купувався за рахунок кредитних коштів. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При дослідженні обставин справи та оцінці доказів, суд виходить з того, що відповідно до правової позиції ВСУ , яка обов’язкова судом до застосування на підставі ст. 360-7 ЦПК України, первинним у взаємовідносинах сторін є договір, і якщо в ньому міститься посилання на правила страхування, то в такому випадку вони є обов’язковими для обох сторін. Згідно умов п. 18.1.1. Договору [PERSON] повинен був при пошкодженні застрахованого ТЗ негайно заявити про подію в державні органи, які уповноважені розслідувати дану подію, зокрема, у разі ДТП –у органи ДАІ і забезпечити наявність документів, що підтверджують факт настання страхової події. Для отримання страхового відшкодування, крім письмового повідомлення про подію, яка має ознаки страхової, надати страховику заяву про виплату страхового відшкодування на документі згідно переліку, які і є обґрунтуванням заяви, в тому числі документи ( довідки, протоколи, постанови, рішення, вироки), видані повноважним державним органом, в яких зазначені місце, дата, час, причини, обставини і наслідки події, дата і час надходження в зазначені органи, опис застрахованного ТЗ, перелік пошкоджень і перелік його втрачених частин, повні дані власників транспортних засобів, що брали участь у події і кожного учасника події (якщо вони встановлені), ступінь їхньої вини (якщо вина встановлена); суть правопорушення і прийняте в справі рішення про накладення адміністративного стягнення . Відповідно до п. 19.1 Договору, страхове відшкодування виплачується після надання страхувальником страховику всіх необхідних документів по страховому випадку , визначених в розділі 18 цього Договору, огляду пошкодженого ТЗ Страховиком і складання Акту огляду, визначення обставин, причин, розміру і характеру заподіяного збитку і визнання страховиком події страховим випадком.. 16 березня 2008 року близько 15.30 год. на перехресті вул. Одеське шосе і Очаківська в м. Миколаєві , здійснюючи обгін іншого автомобіля, водій застрахованого ТЗ Горохов С,М, наїхав на бордюр і пошкодив переднє праве колесо, а також ходову частину автомобіля. За фактом пошкодження автомобіля з власної необережності позивач звернувся до органів міліції для фіксації даного ДТП. Як вбачається з Матеріалу № 2148 про відмову у порушенні кримінальної справи Центрального РВ ММУ, оглянутого в судовому засіданні, працівниками СУР Центрального РВ ММУ була винесена Постанова про відмову у порушенні кримінальної справи від 16.03.2008 року в зв’язку з відсутністю події злочину і складено протокол огляду автомобіля , де були докладно описані пошкодження ТЗ. Дана постанова ніким не оспорювала ся та не оскаржувала ся, отже прийняти до уваги заперечення відповідача щодо сумнівності часу її складання та змісту суд прийняти не може. З письмової відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування [PERSON] від 29 жовтня 2008 року вбачається, що 17.03.2008 р. до СТзДВ «Гарантія»надійшла письмова заява позивача про випадок ДТП, що має ознаки страхового, який стався 16 березня 2008 року з застрахованим ТЗ марки Хюндай Тюсон, дн ВЕ 0163 АК. На підставі п. 20.3.8 (з) Договору страхування [PERSON]М, відмовлено у виплаті страхового відшкодування , оскільки органи ДАІ на місце настання випадку викликані не були, у зв’язку з чим до компанії не були надані відповідні документи згідно п. 18.1.1.5 (4). З матеріалів страхової справи вбачається, що до Заяви-повідомлення [PERSON]М, були додані документи, що посвідчують особу, копія Свідоцтва про реєстрацію ТЗ, посвідчення водія, Протокол № 1535 від 16.03.2008 р. медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп’яніння вживання, копію Постанови про відмову у порушенні кримінальної справи, лист вигодонабувача ВАТ «Ерсте банк»про згоду здійснення страхового відшкодування безпосередньо [PERSON]. Також СК «Гарантія»був замовлений Висновок № 28 автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди, завданої власнику ТЗ [PERSON] внаслідок аварійного пошкодження автомобіля Хюндай Тю сон 2.0, дн № [NUMBER]. Сума шкоди становить 12 665 грн. 16 коп. 25 липня 2008 року позивачем була надана до СК заява на виплату страхового відшкодування , де зазначені реквізити для сплати. Стосовно підстав відмови у сплаті страхового відшкодування через ненадання розгорнутої довідки ДАІ Страховику позивачем суд доходить наступного. Так, закон пов'язує обов’язок страховика здійснити страхове відшкодування саме з страховим випадком, а не з наданням певних доказів страхувальником. У ст. 979 ЦК, ст. 16 Закону № 85/96-ВР роз’яснено, що за договором страхування страховик зобов’язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов’язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Тобто, виходячи зі змісту цих норм, можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобов’язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Зокрема, сам факт порушення страхувальником визначеного договором страхування строку чи переліку подання документів при своєчасному повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від страхового відшкодування, а лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов’язок виплатити страхове відшкодування. Пунктом 18.1 Договору встановлений обов’язок страхувальника в разі надання події, що має ознаки страхового випадку, негайно повідомити відповідні державні органи та Страховика за телефонами, визначеними в графі «Страховик»( що було виконано [PERSON]М.) та протягом двох робочих днів надати письмове повідомлення про подію. У системному зв’язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК, яким на страхувальника покладено обов’язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому. Сам факт порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, за наявності факту своєчасного повідомлення страховика про настання страхового випадку не може бути підставою для відмови від здійснення страхової виплати. Тобто, виходячи зі змісту норм ЗУ «Про страхування» та Глави 67 ЦК України, можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобов’язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Суд враховує, що закон пов’язує обов’язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не з наданням певних доказів страхувальником. Зокрема, відсутність довідки ДАІ не є підставою для відмови у виплатфі страхового відшкодування, оскільки відсутність певних документів саме по собі не може бути підставою для такої відмови відмови, а лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов’язок виплатити страхове відшкодування. Так, позивач виконав умови п. 18.1 Договору і повідомив органи МВС про ДТП за загальновідомим номером телефону 102 (окремого номеру виклику саме ДАІ не існує), а відповідно до положень п. п. 20.3.1 та 20.3.3 зазначеного Договору відповідач міг самостійно перевіряти надану страхувальником інформацію та запросити або надіслати запити у відповідні установи для отримання документів, яких не вистачає, однак останній цього не зробив. Враховуючи, що таких підстав, як ненадання страхувальником необхідних документів для встановлення обставин страхового випадку і здійснення відповідної виплати страхової суми не передбачено наведеними правовими нормами, умовами страхування та договором, суд згідно з п. 3 ст. 988 ЦК та ст. 20 Закону № 85/96-ВР приходить до висновку про неправомірність відмови страхової компанії у виплаті страхового відшкодування [PERSON] Так, надання позивачем страховій компанії свідомо неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку, на що в тому числі посидається представник відповідача у своїх запереченнях, не підтверджено належними доказами, до того ж страхова компанія не була позбавлена можливості провести авто технічне дослідження спеціаліста , не скористалася і своїм правом клопотати про призначення суової експертизи під час розгляду справи у суді. Крім того, підпунктом 2.11 Правил дорожнього руху передбачено, що у разі, коли під час дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено лише застраховані транспортні засоби та немає загиблих і травмованих , допускається оформлення відповідних матеріалів представником страхової організації без участі працівника підрозділу Державтоінспекції за згодою учасників пригоди. При розрахунку страхового відшкодування, суд виходить з правил, встановлених розділом 19 Договору і з урахуванням безумовної франшизи, сума становить 12601, 83 грн. ( 12665,16 грн. –0,5 % ). До того ж ст. 9 ЗУ «Про страхування»встановлено, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Відповідно до п. 21.2 Договору за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. Відповідно до ст.. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов’язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Оскільки умовами Договору між сторонами не передбачена сплата неустойки за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, а норми ГКУ, на які посилається позивач, не підлягають застосуванню до дійсних правовідносин сторін, у стягненні неустойки слід відмовити. На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст. 988, 990, 991, 997, 999 ЦК, ст.. 26,28 Закону України «Про страхування», позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Також позивачем заявлені вимоги про застосування санкцій, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України - щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. Суд доходить висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі Договору страхування є грошовим зобов’язанням, в якому серед інших прав і обов’язків сторін є обов’язок страховика на вимогу страхувальника за певних умов сплатити страхове відшкодування. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов’язань на них поширюється дія вказаної норми ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов’язання. За такого, за час прострочення виплати суми страхового відшкодування у розмірі 12601, 83 грн. з 11 червня 2008 р. (позивачем вірно обраховано максимальний період, з якого за умовами Договору у страховика виник обов’язок скласти страховий акт та сплатити страхове відшкодування по день звернення до суду з вказаним позовом ( заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач не надав) - 01 листопада 2011 року інфляційні витрати становлять 3893 грн. 96 коп. ( 16495 грн. 34 коп. - 12601, 83 грн. –сукупний індекс інфляції за період з липня 2008 р. ро листопад 2011 р. = 130,9 %) ; розмір 3% річних за 1238 днів прострочення становить 1281,13 грн. За такого за Договором страхування на користь позивача належить стягнути 17 776 грн. 92 коп., отже вимоги підлягають частковому задоволенню. Також позивач просив стягнути на його користь витрати на правові послуги у розмірі 4000 грн., що підтверджується Договором про надання правової допомоги від 27.10.2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та Квитанцією № 445903 від 28.10.2011 р. Згідно Постанови Кабінету міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов’язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави»від 27.07.2006 року, у тому випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, то граничний розмір компенсації не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Виходячи з часу та якості складання позовної заяви, тривалості участі представника в судових засіданнях, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягають стягненню 2200 грн. Відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 214 грн. 60 коп.

Outcome: partial