Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-08 00:00:00

До Кузнецовського міського суду з позовною заявою звернувся [PERSON] до ЗАТ «Управління будівництва РАЕС»з вимогами стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки в сумі 89961,48 грн. та моральну шкоду у сумі 1 000 грн., а також 120 грн. судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 01.06.2004 року працював в ЗАТ УБ «РАЕС»на посаді начальника дільниці №7. Звільнений за власним бажанням відповідно до наказу №58 від 20.03.2007 року. У день звільнення йому не проведена виплата усіх належних йому сум. Від представника відповідача [PERSON] у справі надійшли заперечення на позов, у яких просить відмовити у задоволенні вимог повністю. Заперечення обґрунтовує тим, що постановою господарського суду Рівненської області від 01.07.2010 року боржника ЗАТ «УБ РАЕС»визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. З 2005 року на всі активи та грошові кошти відповідача був накладений арешт, який знятий 09.07.2010 року. 11.04.2008 року комісія по трудових спорах ЗАТ «УБ РАЕС»м. Кузхнецовська видала позивачу [PERSON] посвідчення про стягнення із ЗАТ «УБ РАЕС»на користь стягувача [PERSON] 1 043,15 грн. посвідчення КТС від 11.04.2008 року знаходилось на примусовому виконанні у відділі ДВС. Виконавче провадження з примусового виконання посвідчення КТС від 11.04.2008 року закінчене 12.07.2010 року у звязку з визнанням відповідача банкрутом. Вважає, що накладення арешту ДВС на майно та грошові кошти відповідача виключило вину підприємства перед позивачем. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав заяву про розгляд за його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача [PERSON], також у судове засідання не зявився. Будучи належним чином повідомлений, про причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від нього не надійшло заяви про розгляд справи без його участі, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. Від позивача не надійшло заперечень проти проведення судового засідання без участі відповідача. На підставі цього, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до копії трудової книжки (а.с.8) позивач [PERSON] з 01.06.2004 року до 20.03.2007 року працював на посаді начальника дільниці №7 ЗАТ УБ «Рівненської АЕС». 20.03.2007 року звільнений за власним бажанням у звязку з порушенням власником умов трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України. Копією довідки ліквідатора ЗАТ УБ РАЕС (а.с. 36) підтверджується, що станом на день звільнення заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становила 1043,15 грн. та була погашена 02.08.2010 року. З аналізу заперечень відповідача випливає, що відповідач визнає факт наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем у сумі 1043,15 грн. Проте, наполягає на тому, що невиплата здійснена не з його вини, а отже виключає підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування відсутності вини посилається на те, що 26.03.2006 року та 24.04.2006 року у Державному реєстрі рухомого майна зареєстровані податкові застави на всі активи відповідача. Окрім того, з 2005 року на всі активи та кошти відповідача накладений арешт відділом ДВС. Арешти зняті лише 09.07.2010 року. Суд вважає, що наведені представником відповідача обставини не виключають вини ЗАТ «УБ РАЕС»у невиплаті позивачу заборгованості по заробітній платі у день звільнення. Суд виходив з того, що арешти та податкові застави на майно та кошти відповідача накладені з його вини, а тому він повинен був вжити усіх можливих заходів для зняття арештів та податкових застав і виплатити заборгованість по заробітній платі перед позивачем [PERSON] Суд, також, керувався п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України, який розяснив, що сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності за ст.117 КЗпП України. Відповідно до ст.ст.116-117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] набув право на отримання середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати. Оскільки позивач звільнений з роботи 20.03.2007 року, а заборгованість по заплаті отримав 02.08.2010 року, тому затримка виплати складає 1231 день. Обраховуючи середньоденний заробіток суд виходив з того, що відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів. Зважаючи, що позивач звільнився у березні 2007 року, тому двома місяцями, які передують його звільненню будуть січень та лютий 2007 року. З роздруківок по виплаті заробітної плати за січень, лютий 2007 року (а.с. 6-7), випливає, що позивач з двох місяців працював лише у січні 104 години, тобто 13 днів (104 год./8 год.) та отримав заробітну плату у сумі 950 грн. Отже, середньоденна заробітна плата складає 73,08 грн. (950 грн./13 днів). Отже, сума середнього заробітку, який підлягає до стягнення із відповідача ЗАТ «УБ РАЕС»на користь позивача [PERSON] складає 89961,48 грн. (1231 день х 73,08 грн.). На підставі ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі в частині стягнення заробітної плати за один місяць. Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходив з наступного. Відповідно до ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач не надав будь-яких доказів заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, не обґрунтував її розмір та не зазначив у чому вона виразилась. На підставі викладеного,

Outcome: partial