Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування заявлених вимог, вказав, що 9 листопада 2009 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 20000,00 доларів США, що на день складання позовної заяви складає за офіційним курсом НБУ 159820,00 гривень. При фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана розписка від 10.11.2009 року. Згідно пункту 2.2 договору відповідач зобов'язався повернути позику по першій вимозі. 1 грудня 2011 року відповідача під розпис було ознайомлено з вимогою про необхідність повернення позики в строк до 1 січня 2012 року. Однак на даний час позика не повернута. Внаслідок неповернення позики виник борг, який відповідач добровільно не сплачує. У відповідності до ст.23 ЦК України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди на його думку у розмірі 10000,00 грн. Завдана моральна шкода полягає в душевних стражданнях, а саме вплив психотравмуючого фактору на особистість полягає у заподіянні значних перешкод його звичайній життєдіяльності, подолання яких протягом значного часу і дотепер вимагає від нього додаткових надлишкових зусиль. Зазначене суттєво негативно вплинуло на його фізичний та психічний стан, значно перешкодило оптимальному та звичайному для особистості соціальному функціонуванню, зруйнувало плани та перспективи, порушило зміст та якість життя, зумовило та підтримує психологічно складних (на моральному рівні), негативних переживань (моральні страждання). Завдані моральні страждання деструктивно впливають на всі основні сфери його життєдіяльності. Тому, на підставі вищевикладеного позивач був змушений звернутися з даним позовом до суду і просить стягнути з [PERSON] на його користь суму основного боргу 159820грн. 00 коп.; моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. та судові витрати по справі. Позивач в судовому засіданні доводи, викладені в позові, підтримав повністю, просив заявлені вимоги задовольнити, також пояснив, що з відповідачем знайом 20 років, відносини нормальні. Грошові кошти відповідач займав у нього в дома, оскільки в нього були негаразди. Він кошти займав відповідачу неодноразово по 5, 10 тисяч доларів, було і 300 і 100 доларів. Грошові кошти займав до листопада 2009 року. Казав, що кошти йому потрібні для розвитку бізнесу. Розписку відповідач писав власноруч, в той день він ремонтував телевізор. Раніше відповідач вживав алкогольні напої помірно. Зараз, відповідач коли тверезий обіцяє повернути кошти, коли випє відмовляється. Представник позивача в судовому засіданні доводи, викладені в позові, підтримала повністю, просила заявлені вимоги задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь позивача борг у сумі 159820 грн. 00 коп.; моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. та судові витрати по справі. Також пояснила, що з питання повернення позики перемови з відповідачем велися з 2010 року. Він неодноразово обіцяв повернути борг, однак цього не робив. Тому вони вирішили перевести відносини в юридичну площину. Вони приїздили до відповідача, показували йому договір та розписку, він все визнавав. Надали йому вимогу про повернення боргу, він все підписав, однак вчасно кошти не повернув, тому вони вимушені були звернутися з даним позовом до суду. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, шляхом направлення повісток з повідомленням про причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Раніше відповідач в судовому засіданні пояснив, що з позивачем знайомий з 1987 року, вони співпрацювали, спільно займалися купівлею та продажем товарів. Відносини з позивачем були дружніми, вони і зараз нормальні, спілкуються. Грошові кошти він дійсно займав, але не памятає в якому розмірі. Кошти займав неодноразово, але не повертав, оскільки розписки не писав. Розписку писав власноруч. В розписці та договорі підпис його, у вимозі про повернення боргу також його підпис. Коли підписував був неадекватний, але не в стані алкогольного спяніння. Почав зловживати алкогольними напоями після смерті матері, яка померла 24.06.2011 року. Представник відповідача, адвокат [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, повторно надав суду заяву, в якій просив відкласти судове засідання у звязку з зайнятістю, підтверджуючих документів суду не надав, у звязку з чим суд визнає причини неявки неповажними. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Раніше представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що позов не визнає в повному обсязі. Споюванням відповідача займається саме позивач. Він знав, що відповідач зловживає спиртними напоями, в квартирі відповідача безлад, двері в квартиру не зачиняються, відповідач з 1978 року знаходиться на обліку з приводу алкоголізму, йому ніхто не позичить гроші, тим паче 20000 доларів США. Відповідач в силу своїх розумових здібностей не міг написати розписку, оскільки не розумів свої дії. В судовому засіданні головуючим ухвалено справу слухати за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п.3 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти:…3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; Відповідно до ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно ст.1046 за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України «договір позики укладається у письмовій формі…». Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України «на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника…, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми…» Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору займу від 09.11.2009 року відповідач, [PERSON] позичив у позивача, [PERSON] грошові кошти в сумі 20000 доларів США, що на день складання позовної заяви складає за офіційним курсом НБУ 159820,00 гривень. На виконання до п.п.4.3 договору відповідачем по справі було надано власноруч написану розписку в день отримання грошових коштів. У відповідності до п.п.2.2 відповідач зобовязався повернути грошові кошти позивачу за першою вимогою позичальника. Відповідно до вимоги від 01.12.2011 року позивач просить відповідача повернути йому у строк до 01.01.2012 року грошові кошти, отримані у відповідності до договору та розписки. У відповідності до п.п.4.5 Договору позики від 09.11.2009 року в момент повернення грошових коштів розписка повертається позичальнику. Зобов'язання за договором позики відповідач вчасно не виконав про що свідчить наявність у позивача боргового документу - оригіналу договору позики від 09.11.2009 року та розписки від 10.11.2009 року. До пояснень, наданих представником відповідача та відповідачем, щодо неадекватності дій відповідача в момент підписання договору та написання розписки суд відноситься критично, оскільки, відповідно до відповіді Луганської обласної клінічної психоневрологічної лікарні відповідач, [PERSON] до лікарні по амбулаторну медичну допомогу не звертався, на стаціонарному лікуванні не перебував, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває. Відповідно до відповіді обласної Сватівської психіатричної лікарні, [PERSON] за списками реєстрації хворих в період з 01.01.2000 року по теперішній час не значиться. Відповідно до відповіді Лисичанської обласної психіатричної лікарні, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 11.07.2012 року по 31.07.2012 року з діагнозом, психічний поведінковий розлад в наслідок вживання алкоголю, синдром залежності, виражена алкогольна деградація особистості за органічно-сосудистим типом, стан відміни. Відповідно до відповіді Центр з надання психіатричної та наркологічної допомоги Сєвєродонецької багатопрофільної міської лікарні, [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з 1981 року. На обліку у лікаря-психіатра «ЦПНД» не перебуває. Знаходився у Лисичанській обласній психіатричній лікарні на стаціонарному лікуванні з 11.07.2012 року по 31.07.2012 року з діагнозом, психічний поведінковий розлад в наслідок вживання алкоголю, синдром залежності, виражена алкогольна деградація особистості за органічно-сосудистим типом, стан відміни. Таким чином в судовому засіданні не було доведено факту знаходження відповідача в неадекватному стані в момент підписання договору та написання розписки, за проходженням лікування відповідач звернувся лише після подання позову до суду, недієздатним у встановленому законом порядку його не визнано. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в розмірі 10000,00 гривень, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивачем не було надано суду належних доказів в підтвердження заподіяння йому діями або бездіяльністю відповідача моральної шкоди. Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 1598,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial