Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та поділ спільного майна, посилаючись на те, що їх сімя розпалася та відновити її не можливо. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу не визнала повністю, а в частині поділу майна частково. Проти розірвання шлюбу відповідачка заперечує так як вважає доводи Позивача надуманими, так як наразі окреме проживання подружжя викликано не небажанням проживати разом, а тією обставиною, що Позивач тимчасово працює за кордоном, і між ними не існує неприязних стосунків. Стосовно поділу майна Відповідач не згодна з виділенням по 1/2 частині кожному, оскільки вважає невизначеними частки, що належать кожному з подружжя та вважає можливим відійти суд від засад рівності часток Позивача та Відповідача з урахування наявності дитини, що проживає з нею, і визначити частку, що належить їй в спільній сумісній власності в розмірі 2/3. В ході судового розгляду Позивач уточнив свої вимоги, згідно яких просив суд розірвати шлюб між ним та Відповідачем та провести поділ спільного майна, шляхом визнання за Відповідачем квартири № 59, яка знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Янтарна, буд 71, корп. 3 в цілому. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухав пояснення сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 01.02.1997 року, від якого мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який на момент розірвання шлюбу проживає з Відповідачем. Подружні стосунки сторін припинені, з причини того, що у подружжя відсутні почуття любові, поваги, взаєморозуміння, спільних життєвих інтересів та поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства. Внаслідок чого їхнє подальше спільне життя стало не можливим, та таким, що суперечить їх інтересам та інтересам дитини. Сторони проживають окремо один від одного, спільне господарство та сумісний бюджет не ведуть. Дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з Відповідачем, про що сторони дійшли згоди. Суд вважає, що подальше сумісне життя сторін та збереження сімї не можливо. Домовленість про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між Позивачем та Відповідачем досягнута. За час проживання у шлюбі Позивачем була набута квартира № 59, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Янтарна, буд. 71; придбана за договором від 25 липня 2005 року. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд вважає, що стосовно поділу спільно нажитого майна при уточненні позовних вимог сторони фактично дійшли згоди, що при поділі Відповідачеві буде виділено в цілому квартира з урахування вимог ч.3 ст. 70 Сімейного Кодексу України. Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею,ним проживають дти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатнійц для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування суд має право відійти від засад рівності часток подружжя з урахуванням наявності дитини і визначити частку. Від спільного життя Позивач та Відповідачка мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] Вічеслава максимовича, [INFO], який на даний момент проживає із Відповдачкою, тому позовна вимога про поділ спільно нажитого майна підлягає задоволенню.

Outcome: approved