Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь фактичні витрати, повязані з навчанням в сумі 11766,40 грн. В обґрунтування своєї вимоги позивач послався на те, що 14.09.2002 року між сторонами укладено угоду про підготовку фахівців в Університеті внутрішніх справ за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування. У звязку зі звільненням 20.06.2008 року відповідача за порушення дисципліни згідно з п. 64єПоложення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Україниз органів внутрішніх справ останнім порушені умови, визначені п. 2.5, п. 3, п.7 згаданої Угоди з обовязку відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням відповідача під час навчання в університеті. Представником позивача подано заяву про розгляд справи без участі представника. Представник відповідача проти позову заперечує посилаючись на необґрунтованість вимог позивача і просить застосувати строк позовної давності. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлені наступні обставини: Наказом позивача від 30.07.2002 року № 210 о\\с відповідача зараховано до складу курсантів 1-го курсу факультету № 5 Національного університету внутрішніх справ с 01.08.2002 року (а.с. 4) Між Національним університетом внутрішніх справ та [PERSON] укладено угоду про підготовку фахівців в Університеті внутрішніх справ за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування від 14.09.2002 року (а.с.19). Наказом позивача від 23.06.2006 року № 177 о\\с відповідача відраховано зі складу курсантів та відкомандировано до УМВС України в Луганській області. (а.с.5). Наказом УМВС України в Луганській області від 20.06.2008 року № 209 о\\с на підставі наказу УМВСУ від 19.06.2008 року № 729 відповідача звільнено з органів МВС за п. 64є(за порушення дісципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України(а.с. 6). Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ від 01.03.2007року № 313, визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС витрат, повязаних з їх утриманням у таких закладах, у разі, зокрема, звільнення осіб із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни (п.п.3 п.3) в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлює МВС разом з Мінфіном. Згідно з п.3 цього Порядкувитрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. Відповідно до п.7 цього Порядку сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовується у порядку, визначеному законодавством. Згідно з умовами угоди від 14.09.2002 року відповідач зобовязався у разі звільнення з органів внутрішніх справ після закінчення навчання до встановленого 3-річного строку за підставами передбаченими п. 3 цієї угоди відшкодувати МВС України витрати на навчання (п.п. 2.5 угоди); Пунктом 3 угоди встановлені підстави відшкодування МВС України вартості навчання у разі дострокового розірвання угоди, де у п.п. 3.2 встановлена підстава звільнення з органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни. Відповідно до п. 7 угоди випускники звільнені з органів внутрішніх справ на підставі п. 3 цієї угоди, відшкодовують витрати за навчання в повному обсязі. На час укладення угоди правовідносини, з яких виник спір, були врегульовані Порядком підготовки фахівців у вищому навчальному закладі МВС України за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування, затвердженого Наказом МВС України 30.08.99 N 660, (втратив чинність 14.05.2007 року на підставі наказу МВС № 150), згідно з п.п. 2.3. якого, - Курсанти, які уклали угоду з вищим навчальним закладом, після закінчення навчання на підставі укладеної угоди повинні відпрацювати за місцем розподілу не менш як три роки, і п.п. 3.5. встановлено, що у разі неприбуття молодого фахівця до місця розподілу або відмови без поважної причини стати до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення службової дисципліни чи звільнення за власним бажанням, без поважних причин, протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Згідно з діючим Порядком працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою КМУ від 22 серпня 1996 р. N 992, - Випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років (п.8). Пунктом 14 зазначеного вище Порядкувстановлено, що у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Таким чином відповідачем не виконанні зобовязання за угодою від 14.09.2002 року і недотримані вимоги законодавства щодо відпрацювання після закінчення навчального закладу трьох років. Із угоди від 14.09.2002 року і вищезазначених нормативних актів вбачається, що навчання відповідача здійснювалось позивачем за державним замовленням Міністерства внутрішніх справ України за кошти державного бюджету. У відповідача виникає обовязок відшкодувати витрати коштів державного бюджету замовнику і розпоряднику цих коштів - Міністерству внутрішніх справ України. Діюче законодавство не містить умов відшкодування вартості навчання та права на компенсацію витрат виконавцю послуг з навчання за державним замовленням - навчальному закладу, оскільки витрати про компенсацію яких заявлено позов здійснювались за рахунок державного бюджету замовником. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 2 статті 3 ЦПК України зазначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Таким чином, наявність права на предявлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а являється лише однією з необхідних умов реалізації права на звернення до суду. Вирішуючи переданий на розгляд суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов та наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання відповідного права чи охоронюваного законом інтересу позивача. Відсутність відповідного матеріального права чи охоронюваного законом інтересу тягне за собою відмову у задоволенні заявлених вимог. Позивач не надав доказів того, що порушені саме його майнові права, або доказів, того, що він має відповідні повноваження захищати майнові права інших осіб, зокрема, держави в особі Міністерства внутрішніх справ України. Крім того, представник відповідача звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності як підстави для відмови у позові. Відповідно до частини 4 статі 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом встановлено, що звільнення відповідача відбулось 20.06.2008 року за наказом УМВС України в Луганській області від № 209 о\\с . Частиною 1 статті 260 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з частиною 5 статті 267 ЦК України, якщо суд визнає причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Надані позивачем документи не містять даних про поважність причин пропущення строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed