Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Станківецької сільської ради Миколаївського району Львівської області, [PERSON], Миколаївського районного відділу земельних ресурсів про визнання незаконними та скасування рішення Станківецької сільської ради Миколаївського району Львівської області №48 від 12.04 2005 року „Про закріплення земельної ділянки площею 0,087 га за ПП [PERSON]", №69 від 03.11.2005 року „Про затвердження технічної документації і землеустрою і т.д.", №70 від 03.11.2005 року „Про дачу дозволу на продаж земельної ділянки площею 0,087 га, яка знаходиться в [ADDRESS]" Станківецької сільської ради, визнання недійсним договіру купівлі-продажу земельної ділянки від 01.12.2005 року укладеного між Станківецькою сільською радою та [PERSON], посвідченний приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу [PERSON], визнання незаконним та скасування державного акту про право приватної власності на землю серії ЯБ №344090 від 22.02.2006 року, визнання за [PERSON] права користування земельною ділянкою площею 0,04 га, що розташована біля її присадиби. В обгрунтування позовних вимог покликається на наступне: 21.05.2002 року, за її зверненням, Станківецька сільська рада Миколаївського району Львівської області прийняла рішення №23 про закріплення за нею 0,04 га невжитків землі, яка знаходиться поруч з присадибою [PERSON] Згідно п.2 цього ж рішення, зазначену земельну ділянку було внесено до присадиби [PERSON]. З другої половини 2006 року, [PERSON] оспорює право [PERSON] на користування спірною земельною ділянкою, стверджує, що вона належить їй на праві власності, а в кінці 2006 року звернулась до суду з вимогою про захист права власності. Із матеріалів справи №2-8/10, порушеної за позовною заявою [PERSON], а саме доказів на підтвердження позовних вимог [PERSON], їй стало відомо, що рішенням № 69 від 03.11.2005 року Станківецька сільська рада затвердила проект технічної документації і землеустрою із видачі державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування магазину, який знаходиться в [ADDRESS]. При цьому, із змісту даного рішення, вбачає, що 12.04.2005 року Станківецька сільська рада за №48 прийняла рішення „Про закріплення земельної ділянки площею 0,087 га за ПП [PERSON]". Хоча в самому тексті рішення №48 від 12 квітня 2005 року зазначено, що за ПП [PERSON] закріплено 0,078 га. Зазначені рішення Станківецької сільської ради не відповідають вимогам чинного законодавства з тих підстав, що на момент виготовлення технічної документації та їх прийняття в законному користуванні [PERSON] знаходилась спірна земельна ділянка площею 0,04 га., яка, за твердженням [PERSON], входить до складу земельної ділянки, переданої їй. Крім того, [PERSON] та будь-хто інший, в ході підготовки технічної документації, не звертались до [PERSON] за погодженням меж, як до сусіднього землекористувача. Важає, що прийнявши рішення „Про закріплення за ПП [PERSON] земельної ділянки", в склад якої входить закріплена за [PERSON] рішенням №23 від 23.05.2002 року земельна ділянка площею 0,04 га, Станківецька сільська рада фактично припинила у неї право користування земельною ділянкою. Проте, відповідач - Станківецька сільська рада, з позовом про припинення права користування [PERSON] на земельну ділянку в судові органи не зверталась. Однак, 03.11.2005 року за №70, Станківецька сільська рада прийняла рішення про надання дозволу на продаж земельної ділянки площею 0,087 га землі, до складу якої, як стверджує [PERSON], входить частина земельної ділянки, яка на підставі рішення №23 від 21.05.2002 року Станківецької сільської ради була внесена до присадиби [PERSON] Таким чином, і рішення №70 від 03.11.2005 року Станківецької сільської ради не відповідає вимогам чинного законодавства, з тих підстав, що грунтується на нечинній технічній документації, а також в момент прийняття вищезазначених оскаржуваних рішень Станківецької сільської ради діяло рішення №23 від 21.05.2002 року про закріплення за нею частини спірної земельної ділянки. Крім того вважає, що відповідач - Станківецька сільська рада, приймаючи оскаржувані рішення, які приймались без відома позивача, вдруге розпорядилась земельною ділянкою, якою вже розпорядилась ще у травні 2002 року, прийнявши рішення №23 від 21.05.2002 року. 22 лютого 2006 року відповідач [PERSON] отримала державний акт про право приватної власності на землю серії ЯБ № 344090, згідно якого їй передано у власність земельну ділянку, площею 0,087 га і яка розташована в [ADDRESS]. Зазначений державнй акт видано на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.12.2005 року серія ВСЕ №886743, що зареєстровний за №2948. Враховуючи, що особа, яка вчинила вищезгаданий договір купівлі-продажу земельної ділянки, а саме сільський голова Островський Іван Михайлович, діяв на підставі рішення №70 від 03.11.2005 року, яке не відповідає вимогам законодавства, суперечить інтересам законного землекористувача, то у нього не було відповідної дієздатності на вчинення відповідного правоччину, а відтак з врахуванням приписів ч.2 ст. 203 ЦК України, ст. 210 ЗК України такий договір купівлі-продажу земельної ділянки є недійсним. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив її задовольнити з підстав, зазначених в позові. Представник відповідача - Станківецької сільської ради, позов визнав, щодо його задоволення не заперечує. В обгрунтування зазначає, що на час виділення спірної земельної ділянки позивачу - [PERSON] (2002 рік), земельні ділянки виділялись мешканцям села на підставі рішень сільської ради, коміся з представників сільської ради, до складу якої входив і землевпорядник встановлювали межі в натурі, здійснювали відповідний запис в погосподарську книгу та земельно-кадастрову книгу. Після цього, особа, якій виділена земельна ділянка, зверталась в сільську раду із відповідною заявою з метою оформлення правовстановлюючих документів. Крім того зазначив, що суміжними землекористувачами - гр. [PERSON] та [PERSON], межі земельної ділянки [PERSON] не погоджені і на сьогоднішній день також інснує спір між зазначеними особами та [PERSON] Також вказує на ту обставину, що за магазином "Продукти" в селі Станківці, який належав Роздільському СТ та придбаний ПП [PERSON], з метою його обслуговування належала земельна ділянка площею 0,04 га згідно рішення Станківецької сільської ради за №3 від 28 січня 2003 року. Інших рішень, про передачу Роздільському СТ для обслуговування магазину "Продукти" в селі Станківці не приймалось. Саме тому у звязку з продажем зазначеного магазину згідно договору купівлі-продажу ВВЕ №639748 від 29 червня 2004 року, Роздільське СТ листом від 12.08.2004 року за №16 просило вилучити земельну ділянку площею 0,04 га. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов невизнали, щодо його задоволення заперечують з підстав зазначених в запереченні на позовну заяву. Відповідач Миколаївський районний відділ земельних ресурсів позов не визнав з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, в якій зокрема вказує на відсутність правовстановлюючих документів у позивача на спірну земельну ділянку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких мотивів. Як встановлено в судовому засіданні, 21.05.2002 року, за зверненням [PERSON], Станківецька сільська рада Миколаївського району Львівської області прийняла рішення №23 про закріплення за нею 0,04 га невжитків землі, яка знаходиться поруч з присадибою [PERSON] Згідно п.2 цього ж рішення, зазначену земельну ділянку було внесено до присадиби [PERSON]. Згідно рішення Станківецької сільської ради за №3 від 28 січня 2008 року, за магазином "Продукти" в селі Станківцях закріплено земельну ділянку площею 0,04 га. 29 червня 2004 року згідно договору купівлі-продажу [PERSON] придбала у Роздільського СТ магазин "Продукти" в селі Станківці. Листом від 12 серпня 2004 року за №16 Роздільське СТ у звязку з продажем магазину "Продукти" в селі Станківці просить вилучити із його користування земельну ділянку площею 0,04 га. 12 квітня 2005 року Станківецька сільська рада приймає рішення за №48 "Про закріплення земельної ділянки площею 0,087 га за ПП [PERSON] З оглянутого в судовому засіданні копії протоколу XIV-сесії IV-го скликання Станківецької сільської ради Миколаївського району Львівської області від 12 квітня 2005 року, рішенням №47 вирішено закріпили земельну ділянку площею 0,078 га за [PERSON] та надати їй можливість, серед іншого, виготовити документи на право власності цієї земельної ділянки. Із тексту виступу сільського голови Островського І.М. вбачається, що закріплюючи за [PERSON] земельну ділянку площею 0,78 га йому було відомо про те що до складу цієї земельної ділянки входить земельна ділянка [PERSON] Про те, він вважає правомірним вилучення у позивача спірної земельної ділянки, шляхом прийняття відповідного рішення. Ухвали суду про витребування протоколів сесії Станківецької сільської ради на яких приймались оскаржувані рішення за №69 та №70 від 03 листопада 2005 року "Про затвердження технічної документації і землеустрою і т.д." та про дачу дозволу на продаж земельної ділянки площею 0,087 га яка знаходиться в [ADDRESS], відповідач - Станківецька сільська рада не виконала. Із матеріалів наданих Миколаївським районним відділом земельних ресурсів в якості додатку до заперечення на заявлений позов, вбачається, що акт встановлення та узгодження меж від вересня 2004 року не містить узгодження меж із гр. [PERSON] та [PERSON]. Згідно статті 158 ч.2 Земельного Кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно до статті 155 ч.1 Земельного Кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування і розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Стаття 393 ч.1 Цивільного Кодексу України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. П.8 Постанови пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004 року „Про застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", вказано, що вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК. У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування проводиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними. Згідно ст. 210 ЗК України, угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, ренти, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial