Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-21 00:00:00

До Соснівського районного суду м. Черкаси звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] та Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», в якому просить визнати недійсним договір іпотеки № 25283, укладений його батьком [PERSON] із Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»і посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON]; визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Також до Соснівського районного суду м. Черкаси звернулось Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»із позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати договір дарування ? частки квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON], від імені якого діяла [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Третьої Черкаської державної нотаріальної контори Циндою Л. М. 31 липня 2003 р. за р, № 1-1751 недійсним та застосувати наслідки недійсності цього договору. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.11.2011 р. обидва позови об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, а позов ПАТ «УкрСиббанк»не визнав. Пояснив суду, що [PERSON] його батьком [PERSON] 31 липня 2003 була подарована ? частина квартири [ADDRESS]. Але, не зважаючи на дану обставину, 11 жовтня 2006 року його батько [PERSON] уклав із АКІБ «УкрСиббанк»(правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») договір іпотеки щодо даної квартири вцілому. Позивач [PERSON] на той час був неповнолітнім, про його права на частину квартири батько нікому не повідомив, а тому таким правочином порушені права та законні інтереси неповнолітнього. Просив визнати вказаний договір іпотеки недійсним та визнати за позивачем [PERSON] право власності на ? частину вказаної квартири. З приводу позову ПАТ «УкрСиббанк»представник [PERSON] адвокат [PERSON] пояснив, що даний позов не підлягає до задоволення, оскільки права та законні інтереси ПАТ «УкрСиббанк»в момент вчинення оспорюваного правочину ніяким чином не зачіпались, а сам позов ПАТ «УкрСиббанк»є безпідставним та необґрунтованим. Представник ПАТ «УкрСиббанк»Пастухов О. В. позов банку підтримав, а позов [PERSON] не визнав. З приводу позову ПАТ «УкрСиббанк»пояснив, що договір дарування ? частини квартири між [PERSON] та [PERSON] від 31 липня 2003 року є фіктивним, оскільки укладався лише про людське око, без наміру створити реальні юридичні наслідки з переходу права власності на нерухоме майно, що оспорюваний договір дарування не був спрямований на фактичну передачу у власність [PERSON] частки у праві власності на вищезазначену квартиру, а лише був оформлений з метою отримання дозволу на оформлення обміну іншої квартири батьками [PERSON] З приводу позову [PERSON] представник ПАТ «УкрСиббанк»Пастухов О. В. пояснив суду, що оскільки іпотекодавець [PERSON] та позичальник [PERSON] приховали від банку та від нотаріуса факт дарування частки квартири їхньому синові [PERSON], то договір іпотеки був оформлений відповідно до наданих документів та є дійсним. Відповідач [PERSON] в судове засідання 20 квітня 2012 року не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином під розписку, про причини неявки суду не повідомив. Проте в минулому судовому засіданні відповідач [PERSON] позов [PERSON] визнав, а позов ПАТ «УкрСиббанк»не визнав, пояснив суду, що дійсно 31 липня 2003 року подарував своєму синові [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS]. Договір дарування був реальним, синові виділили в користування одну кімнату у двокімнатній квартирі. У 2006 році виникла потреба отримати кредит для вирішення сімейних проблем, оскільки право власності [PERSON] на частку у вказаній квартирі не було зареєстроване в ЧООБТІ, то для отримання кредиту вони з дружиною вирішили приховати факт дарування частини квартири синові, розраховуючи повністю повернути кредит до повноліття сина, не порушуючи його інтересів. На даний час визнає, що укладення договору іпотеки з приводу квартири [ADDRESS] суперечить інтересам його неповнолітнього сина. Договір іпотеки оформлювався по копії правовстановлюючого документу -свідоцтва про право на спадщину, оригінал якого був зданий нотаріусу при оформленні договору дарування 31 липня 2003 року. Третя особа [PERSON] позов [PERSON] визнала, позов ПАТ «УкрСиббанк»не визнала. Суду пояснила, що договір дарування ? частини квартири між [PERSON] та [PERSON] 31 липня 2003 року був реальним, вона діяла як законний представник малолітнього [PERSON], [PERSON] мав дійсний намір подарувати синові ? частину квартири, оскільки такою була ще воля його покійної матері, синові була виділена у постійне користування більша кімната у двокімнатній квартирі. У 2006 році для отримання кредиту необхідно було заставити нерухоме майно, вони з чоловіком вирішили приховати факт дарування частини квартири синові, розраховуючи повернути кредит до повноліття сина, не порушуючи його законних інтересів. Третя особа приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання 20 квітня 2012 року не з'явилась, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Проте, в минулому судовому засіданні [PERSON] позов [PERSON] не визнала, позов ПАТ «УкрСиббанк»також не визнала. З приводу позову [PERSON] пояснила суду, що при оформленні договору іпотеки виконала всі вимоги Закону України «Про нотаріат»та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. З приводу позову ПАТ «УкрСиббанк»пояснила суду, що у задоволенні даного позову слід відмовити на тій підставі, що договір дарування ? частини квартири між [PERSON] та [PERSON] від 31 липня 2003 року є неукладеним в силу того, що не був зареєстрований у ЧООБТІ, а отже і не може бути визнаний недійсним. Представник третьої особи органу опіки та піклування Соснівського райвиконкому м. Черкаси в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили ту обставину, що приблизно з 2002-2003 року малолітньому [PERSON] була подарована частина квартири [ADDRESS], йому виділено у постійне користування більшу кімнату у даній квартирі, яка завжди перебувала у його особистому користуванні. Дарування [PERSON] частки квартири своєму синові було обумовлено ще й тим, що покійна мати [PERSON] ще при житті висловлювала бажання, щоб у її онука була частка у праві власності на дану квартиру. Заслухавши пояснення сторін та третіх осіб, покази свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. 31 липня 2003 року було укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Третьої Черкаської державної нотаріальної контори Циндою Лідією Миколаївною, відповідно до якого [PERSON] подарував [PERSON], від імені якого як законний представник діяла мати [PERSON], ? частину квартири [ADDRESS]. На той час [PERSON] право власності на дану квартиру належало на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.12.1993 року органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси та свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.08.2000 року, виданого Третьою Черкаською державною нотаріальною конторою. Відповідно до п. 21 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мін'юсту від 14.06.1994 року № 18/5, яка діяла станом на 2003 рік, коли посвідчувався вказаний договір дарування: документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, приєднуються до примірника угоди, свідоцтва про право на спадщину та ін., що залишається у справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Оскільки в договорі дарування від 31 липня 2003 року (п. 2), який посвідчений Циндою Лідією Михайлівною -державним нотаріусом Третьої Черкаської державної нотаріальної контори -вказано, що відчужувана частина квартири належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.08.2000 року, то у справах державної нотаріальної контори мав лишитись оригінал даного свідоцтва. Тому суд вважає, що пояснення відповідача [PERSON] в частині того, що він залишив оригінал свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса при посвідченні договору дарування, відповідають дійсності. 11 серпня 2003 року укладено договір міни, посвідчений приватний нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], між [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені малолітнього сина [PERSON], з одного боку, та [PERSON], з іншого боку, за яким [PERSON] обміняв належну йому на праві власності однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 35,3 кв. м. на належну [PERSON] та [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 70, 3 кв. м. Рішенням виконавчого комітету Соснівської районної ради м. Черкаси від 05 серпня 2003 р. № 594, надано дозвіл [PERSON] на обмін ? частини 3-х кімнатної квартири [ADDRESS]. При цьому орган опіки та піклування виходив з того, що неповнолітній на той час [PERSON] володіє ? частини квартири [ADDRESS], і таке обґрунтування міститься в мотивувальній частині зазначеного рішення. Малолітньому [PERSON] була виділена в користування більша кімната у двокімнатній квартирі, що підтверджено поясненнями [PERSON] та його представника, [PERSON], [PERSON], показами свідків. Таким чином, договір дарування ? частини квартири був реалізований. До спірних правовідносин з приводу вказаного договору дарування суд застосовує положення Цивільного кодексу УРСР 1963 року, який був чинним на момент укладення даного договору, оскільки відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. А згідно з ст. 243 ЦК УРСР 1963 року договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Таким чином, суд вважає, що договір дарування ? частини квартири між [PERSON] та [PERSON] був укладеним. Водночас суд вважає, що вказаний договір дарування був спрямований на реальне настання передбачених ним юридичних наслідків. Відповідно до ст. 243 ЦК УРСР 1963 року за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Таким чином, юридичним наслідком договору дарування згідно чинного на час укладення оспорюваного договору дарування цивільного законодавства був перехід до обдаровуваного права власності на подароване майно без будь-якої оплати на користь дарувальника. В ЦК УРСР 1963 року момент виникнення права власності за договором, на відміну від ЦК України, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, не пов'язувалось із моментом державної реєстрації. Відповідно до ст. 58 ЦК УРСР 1963 року недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Проте, за договором дарування ? частини квартири від 31 липня 2003 року до [PERSON] перейшло право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Твердження представника ПАТ «УкрСиббанк»про те, що такий договір дарування укладався про людське око лише з наміром здійснити нерівноцінний обмін іншої квартири, суд вважає безпідставним. Так, дійсно, орган опіки та піклування міг надати згоду на обмін квартири, співвласником якої був малолітній [PERSON], лише за тієї умови, що його права та законні інтереси не будуть порушені. Як вбачається з матеріалів справи (договір міни), [PERSON] був співвласником трикімнатної квартири (частка ?) [ADDRESS], загальною площею 70, 3 кв. м., житловою площею 43, 9 кв. м. Внаслідок укладення договору міни [PERSON] став співвласником однокімнатної квартири (частка ?) [ADDRESS] загальною площею 35, 3 кв. м та житловою площею 17,0 кв. м., а внаслідок укладення договору дарування -також співвласником двокімнатної квартири (частка ?) [ADDRESS], загальною площею 51,4 кв. м., житловою площею 29,0 кв. м (що вбачається із договору дарування). Таким чином, сумарна загальна площа обох квартир, співвласником яких став [PERSON], становить 86, 7 кв. м, а сумарна житлова площа -46 кв. м., що є більше, ніж загальна та житлова площа у трикімнатній квартирі (70, 3 кв. м. загальна і 43, 9 кв.м. житлова площа), яку обміняли [PERSON] та [PERSON] на однокімнатну. Отже, права та законні інтереси малолітнього [PERSON] на той час не були порушені, а тому суд вважає, що навіть якщо дарування ? частини квартири [ADDRESS] і було здійснене для того, щоб зробити можливим обмін іншої квартири, то даний правочин в будь-якому разі не був учиненим про людське око, оскільки був спрямований на реальний захист майнових прав малолітнього сина дарувальника. Суд також враховує пояснення відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON], а також покази свідків про те, що намір подарувати сину частину квартири [PERSON] мав і раніше, що такою була ще воля його матері, а отже передумови у відносинах сторін для укладення договору дарування існували і раніше. 11 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк»(правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту, в якості забезпечення зобов'язання [PERSON] за даним кредитним договором того ж дня між АКІБ «УкрСиббанк»та майновим поручителем [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого стала квартира [ADDRESS]. Суд вважає, що мнимою угода є лише при умові, що сторони діяли про людське око саме в момент укладання такої угоди. Та обставина, що через три роки після укладення договору дарування -у 2006 році [PERSON], скориставшись відсутністю реєстрації за [PERSON] права на частку в квартирі у ЧООБТІ та скориставшись тим, що його син неповнолітній і не здатний сам захищати свої права, уклав з приводу всієї квартири договір іпотеки, жодним чином не свідчить про те, що 31 липня 2003 року сторони не мали наміру щодо створення дійсних юридичних наслідків, передбачених правочином. В той же час, судом встановлено в ході судового розгляду і ця обставина визнана самим відповідачем [PERSON], що останній при укладенні договору іпотеки діяв всупереч інтересів свого неповнолітнього сина. До спірних правовідносин з приводу договору іпотеки суд застосовує положення ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, оскільки договір іпотеки укладено у 2006 році. Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк»11 жовтня 2006 року договір іпотеки суперечить права та законним інтересам неповнолітнього на той час сина [PERSON] -[PERSON] Крім того, як вбачається з матеріалів справи, станом на 11 жовтня 2006 року у іпотекодавця [PERSON] на могло бути на руках оригіналу правовстановлюючого документу -свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 серпня 2000 року, оскільки 13 жовтня 2006 року він лише отримав дублікат даного правовстановлюючого документу, який був зареєстрований в ЧООБТІ лише 18 жовтня 2006 року. Відповідно до п. 96 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції, чинній на 11 жовтня 2006 року) договори про заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що заставляється, та, у передбачених законодавством випадках, державної реєстрації прав на це майно. Таким чином, суд вважає, що договір іпотеки має бути визнаний недійсним як такий, що не відповідає ч. 6 ст. 203 ЦК України. Даний договір іпотеки має бути визнаний вцілому, оскільки незважаючи на те, що позивачу [PERSON] була подарована лише ? частина спірної квартири, розпорядитись своєю часткою його батько [PERSON] міг лише за умови її виділення в натурі. Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про іпотеку»частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку»майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS] порушене укладеним між АКІБ «УкрСиббанк»та [PERSON] 11 жовтня 2006 року договором іпотеки, це право власності на даний час не визнається ПАТ «УкрСиббанк», а також ЧООБТІ, реєстратор якого відповідно до рішення від 03 березня 2010 року відмовив [PERSON] -представникові неповнолітнього на той час [PERSON] -у реєстрації за останнім права власності на ? частину вказаної квартири. Тому суд вважає правомірною позовну вимогу [PERSON] про визнання за ним права власності на ? частину квартири [ADDRESS], оскільки ст. 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту порушеного цивільного права, як його визнання судом. Свій позов про визнання договору дарування ? частини квартири недійсним ПАТ «УкрСиббанк»мотивує, зокрема тим, що «Можливе визнання судом недійсним Договору іпотеки №25283 від 11.10.06 р. про іпотеку квартири [ADDRESS] приведе до порушення майнових прав Позивача по цій справі, оскільки кредит за кредитним договором №11055496000 від 11.10.06 року залишиться без забезпечення і Позивачеві не буде за рахунок чого задовольнити свої обґрунтовані майнові вимоги до сім'ї Відповідачів, в результаті чого Позивачеві буде заподіяно матеріальних збитків у великих розмірах, оскільки згідно рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.08.10 р. по справі №2-1810/10 з Третьої особи на стороні Відповідачів підлягає стягненню на користь Позивача 213 911 грн. 40 коп. залишку заборгованості по кредиту та процентам по кредитному договору, та додатково 500 грн. неустойки і 1820 грн. судових витрат, тому Позивач є зацікавленою особою в питанні визнання недійсним договору дарування частки в праві власності на квартиру». В той же час, відповідно до ст. 59 ЦК УРСР 1963 року угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Аналогічне положення щодо недійсності правочину міститься і у ст. 236 ЦК України 2003 року. Оскільки відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, то порушені, невизнані чи оспорювані права, свободи чи інтереси позивача за позовом про визнання недійсним договору дарування ? частини квартири мали б існувати на день, коли правочин вчинявся -31 липня 2003 року. А оскільки права та законні інтереси ПАТ «УкрСиббанк»щодо квартири [ADDRESS] виникли лише з 11 жовтня 2006 року -з моменту укладення договору іпотеки -то такі права чи законні інтереси ніяким чином не могли бути порушені 31 липня 2003 року при укладенні договору дарування ? частини квартири, а тому суд вважає, що ПАТ «УкрСиббанк»не має права на звернення із позовом про визнання недійсним договору дарування ? частини квартири. Крім того, як зазначено вище, суд вважає, що договір дарування відповідав дійсним намірам сторін, був спрямований на настання реальних юридичних наслідків, а тому не може бути визнаний таким, що укладений про людське око. Також суд приймає до уваги заяву представника [PERSON] адвоката [PERSON], зроблену до винесення рішення по справі (в судових дебатах) про застосування строку позовної давності до позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк»про визнання договору дарування ? частини квартири недійсним. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В своїй позовній заяві ПАТ «УкрСиббанк»не ставить питання про поновлення строку позовної давності в силу його пропуску з поважних причин, а відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved