Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-20 00:00:00

В березні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання недійсним та скасування акту встановлення меж земельної ділянки,який 21.03.2013 року уточнила та просила визнати недійсним та скасувати акт встановлення меж ділянки (без дати) і встановлення державних межових знаків підроблений інженером землевпорядником Державного підприємства «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» [PERSON], що по вул. Слобідській, № 33 у с. Сурсько-Литовському Дніпропетровського району/області. В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що постановою від 30.10.2012 року Дніпропетровського районного суду по кримінальній справі № 1п-410/5176 визнано, що інженер землевпорядник [PERSON] виконуючи роботи по підготовці технічної документації на присадибну земельну ділянку по вул. Слободській, 33 в с. Сурсько-Литовському, підписав акт встановлення меж даної земельної ділянки в натурі та передачі на зберігання межових знаків без дати від імені представника відділу земельних ресурсів [PERSON], власника землі [PERSON], суміжних землекористувачів Свінцова і Кузнєцової, надав йому таким чином вид достовірності. Просила позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивачки за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Представник відповідача у судове засідання не зявився, однак в наданих суду 21.03.2013 року запереченнях просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивачки, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 16 лютого 2007 року між Державним підприємством «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та позивачкою [PERSON] були укладені договори від 16.02.2007 року № 1800 та № 1801 стосовно геодезичної зйомки та технічної документації на присадибну ділянку по вул. Слободській, 33 в с. Сурсько-Литовське Дніпропетровського району/області. Виконавцем робіт був інженер [PERSON], який працював у ДП «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в період з 01.02.2001 року по 06.05.2008 року. При оформленні технічної документації на земельну ділянку по вул. Слободській, 33 в с. Сурсько-Литовському були встановлені та погоджені межі земельної ділянки у натурі (на місцевості) користувачу земельної ділянки [PERSON], що підтверджується Актом встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачі на зберігання межових знаків (а.с.12). Згодом було встановлено, що вищевказаний акт оформлений з порушенням чинного законодавства України. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2012 року по кримінальній справі № 1п-410/5176/12 визнано, що інженер землевпорядник [PERSON] виконуючи роботи по підготовці технічної документації на присадибну земельну ділянку по вул. Слободській, 33 в с. Сурсько-Литовському, підписав акт встановлення меж даної земельної ділянки в натурі та передачі на зберігання межових знаків без дати від імені представника відділу земельних ресурсів [PERSON], власника землі [PERSON], суміжних землекористувачів Свінцова і Кузнєцової, надав йому таким чином вид достовірності. Умисні дії [PERSON] кваліфіковані по ч. 1 ст. 358 КК України, однак вищевказаною постановою [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 358 КК України а провадження по кримінальній справі у відношенні нього закрито по амністії на підставі пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністії в 2011 році» від 08 липня 2011 року (а.с.4). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів. Оскільки права позивачки на земельну ділянку (її розмір та межі), яка знаходиться в її користуванні порушені, вони підлягають захисту в судовому порядку. За таких обставин суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Тому на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому на користь [PERSON] з Державного підприємства «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» підлягає стягненню 114 грн. 70 коп. судових витрат за сплату судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved