Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-14 00:00:00

У жовтні 2012 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя між ними не склалося, вони не мають спільних інтересів, спільного господарства не ведуть. Проживають окремо. Спору про поділ майна, яке набуте подружжям за час перебування у шлюбі, немає. Мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем, відповідач гроші на утримання дитини не надає. Просить позов задовольнити, розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 2000 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, наполягала на задоволенні позову. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце й час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Позивач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти заочного розгляду справи. Ухвалою суду вирішено проводити заочний розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини. Позивач звернулася до суду для вирішення спору у правовідносинах щодо розірвання шлюбу, укладеного з відповідачем. Вказані правовідносини регулюються ст. ст. 110-114 Сімейного кодексу України (далі СК України) за змістом яких позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя та шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, наявність інших обставин, що мають істотне значення та участі того з батьків, що проживає окремо від дитини в її утриманні шляхом стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Вказані правовідносини регулюються ст. ст. 184, 180-182 Сімейного кодексу України (далі СК України) за змістом яких батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, у випадку не досягнення домовленості щодо участі в утриманні дитини, рішенням суду з того з батьків, який проживає окремо може бути стягнуто кошти на утримання дитини (аліменти) в частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до Свідоцтва про одруження серії 1-ФП № 087626, 20 листопада 2004 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено запис за № 495. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ФП № 142487 позивач і відповідач мають доньку [PERSON], [INFO]. Зясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про недоцільність застосування заходів, передбачених ст. 111 СК України, щодо примирення подружжя. Спору про місце проживання неповнолітньої дитини та про поділ майна, яке набуте подружжям спільно за час перебування у шлюбі, на час розгляду справи не має. Позивач зазначає, що домовленості з відповідачем про добровільну сплату аліментів не досягнуто, коштів на утримання дитини не надає. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи те, що позивачем не надано суду належних та допутсимих доказів того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, підстав для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не має Однак, суд вважає, що позивач має право на стягнення аліментів у частці від заробітку (доходів) відповідача. Визнаючи розмір аліментів, суд враховує, що дитина є інвалідом, у зв'язку з чим збільшуються витрати на її утримання. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення аліментів в розмірі 1/3 заробітку (доходів) відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відтак з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 214 грн. 60 коп. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного та

Outcome: partial