Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-10 00:00:00

22.01.2013 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовано тим, що в період з січня 2006 року по жовтень 2010 року позивачка працювала на посаді повара в ДП «СП «Березівське» і була звільнена за власним бажанням відповідно до наказу №32-к від 01.10.2010 року. За час роботи на вказаному підприємстві утворилась заборгованість по заробітній платі у сумі 3642,92 грн., яка не була виплачена позивачці при звільненні і залишається не виплаченою по час звернення до суду. Позивачка просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 24403,12 грн. Крім того, позивачка вказує, що у звязку з довготривалою затримкою у проведенні розрахунку при звільненні були порушені її законні права, що призвело до необхідності відшукувати кошти для матеріального утримання її сімї, прикладати додаткові зусилля для організації життя, що завдало моральних страждань, тому позивачка просить суд стягнути з відповідача також завдану моральну шкоду, яку оцінює у 3000 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, додатково пояснила суду, що на час розгляду справи заборгованість по заробітній платі відповідачем не сплачена, тому просить задовольнити позов у повному обсязі. Стосовно стягнення завданої моральної шкоди позивачка зазначила, що вона була змушена відчувати сором і приниження та просити у знайомих грошей для організації свого життя, а також для забезпечення сім'ї продуктами харчування, для своєчасної сплати комунальних послуг, що в свою чергу призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, тому вважає, що розмір стягнення за завдану моральну шкоду має становити 3000 грн. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. До суду надійшли письмові заперечення відповідача проти позову, за змістом яких, відповідач просить розглядати справу без участі його представника, визнає позов лише частково, щодо суми заборгованості по заробітній платі, в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди просить відмовити посилаючись на позицію Конституційного Суду України викладену у рішенні від 22.02.2012 року №4-рп/2012. Зокрема, стосовно того, що невиплата звільненому працівникові всіх сум що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 24.01.2006 року наказом директора ДП «СП «Березівське» позивачка була прийнята на посаду повара (а.с. 4). Наказом директора ДП «СП «Березівське» позивачка звільнена з роботи за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України з 01.10.2010 року (а.с. 5). За змістом довідки виданої керуючим санацією ДП «СП «Березівське», заборгованість підприємства по заробітній платі позивачки становить 3642,92 грн. (а.с. 7). Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунки у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП Ураїни. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому до виплати від підприємства проводиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. По даній справі встановлено, що відповідач має перед позивачкою заборгованість по заробітній платі у сумі 3642,92 грн., яку не виплатив їй при звільненні 01.10.2010 року, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно довідки №132 виданої адміністрацією ДП «СП «Березівське» 15.01.2013 року, середньомісячна заробітна плата за останні три місяці роботи позивачки на підприємстві становить 871,54 грн. (а.с. 6). Прострочення розрахунку при звільнення відповідачки становить 2 роки 4 місяці, або 28 місяців, таким чином стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку обчислений відповідно до формули: кількість місяців х 871,54 грн. = 24403,12 грн., що відповідає розрахунку проведеному самою позивачкою. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тривале не проведення розрахунків по заробітній платі при звільненні позивачки завдало їй моральної шкоди, оскільки право на оплату праці, яке гарантоване ст. 43 Конституції України, було порушено, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від позивачки додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода оцінена позивачкою у 3000 грн., на думку суду, є відповідною та підлягає задоволенню в повному обсязі. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає сума заборгованості по заробітній платі у розмірі 3642,92 грн. середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 24403,12 грн. та моральна шкода в сумі 3000 грн., а всього 31046, 04 грн. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на рішення Конституційного Суду України, оскільки у своїх запереченнях відповідач не вірно тлумачить позицію викладену у відповідному рішенні. Так, вказаним рішенням розяснено, що граничним терміном звернення до суду з відповідним позовом є тримісячний строк з часу фактичного розрахунку з працівником, при цьому, а ні вказаним рішенням Конституційного Суду України, а ні будь-яким іншим нормативно-правовим актом не встановлено заборони для звернення до суду до настання часу фактичного розрахунку. На думку суду, подальше не здійснення розрахунку після прийняття відповідного рішення суду є підставою для звернення позивача до суду повторно для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку вже за інший період. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В даному випадку з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір у розмірі 310,46 грн. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved