Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-23 00:00:00

Позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням кімнатою № 14 у гуртожитку, розташованому за адресою: м.Одеса, вул.Багрицького, 5/7 та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на обґрунтування своїх вимог на такі обставини. ПрАТ «Виробниче об'єднання «Стальканат-Сілур»(колишня назва ВАТ «Стальканат») знаходиться гуртожиток за адресою: м.Одеса, вул.Багрицького, 5/7, про що свідчить свідоцтво про право власності № 031914 від 18 березня 2004 року. ВАТ «СТАЛЬКАНАТ»надало [PERSON] кімнату № 14 у гуртожитку, розташованому за адресою: м.Одеса, вул.Багрицького, 5/7, на підставі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». 13 лютого 2009 року [PERSON] був зареєстрований за місцем проживання. Відповідач пропрацював на підприємстві у період з 12.07.2004р. по 21.12.2009р. та був звільнений за п.4 ст.40 КЗпП України. В 2010 року відповідач покинув займане приміщення та по теперішній час у гуртожитку не зявляється. За таких обставин позивач звернувся до суду з означеним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань щодо розгляду справи у його відсутності або про відкладення судового засідання не подавав. Заперечень на позов не надходило. Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та розглянувши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що на балансі ПрАТ «Виробниче об'єднання «Стальканат-Сілур»(колишня назва ВАТ «Стальканат») знаходиться гуртожиток за адресою: м.Одеса, вул.Багрицького, 5/7, про що свідчить свідоцтво про право власності № 031914 від 18 березня 2004 року. ВАТ «СТАЛЬКАНАТ»надало [PERSON] кімнату № 14 у гуртожитку, розташованому за адресою: м.Одеса, вул.Багрицького, 5/7, на підставі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». 13 лютого 2009 року [PERSON] був зареєстрований за місцем проживання. Відповідач пропрацював на підприємстві у період з 12.07.2004р. по 21.12.2009р. та був звільнений за п.4 ст.40 КЗпП України. На даний момент у трудових відносинах із позивачем не перебуває. В 2010 року відповідач покинув займане приміщення та по теперішній час у гуртожитку не зявляється. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Таким чином гуртожитки використовуються для проживання робітників, службовців тієї установи, якій належить гуртожиток. Згідно 128 ЖК УРСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (ст. 129 ЖК УРСР). Відповідно до ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частини четвертої ст.71 цього Кодексу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»громадянин зобов'язаний на протязі семи днів з моменту переїзду на нове місце проживання знятись з реєстрації за старим місцем проживання. На теперішній час місце проживання відповідача невідомо. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Суд вважає встановленим, що відповідачка за адресою спірного гуртожитку не проживає більше року, тому на підставі ст. 72 ЖК України повинна бути визнання особою такою, що втратила право користування житловим приміщення. Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»реєстрація -це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає більше п'яти років, ця житлова площа не є її власністю і місцем проживання або місцем перебування, вона має бути знята з реєстрації за цією адресою. Також, враховуючи, що відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійснені ним прав користування, розпорядження своїм майном, а також згідно з Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" - громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання, суд вважає, що у ВГІРФО Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області є підстави для зняття відповідача з реєстраційного обліку зі спірної житлової площі. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права та інтересу у випадку його порушення, невизнання або оспорювання з вимогою про застосування судом передбачених законом способів захисту. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Outcome: approved