Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-09 00:00:00

Заступник військового прокурора Харківського гарнізону звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Міністерство оборони України з позовом до [PERSON], Виконкому Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, третя особа Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова в якому просить визнати незаконним рішення Виконкому Русько-Лозівської сільської ради №93 від 19.06.2001 року в частині надання земельної ділянки площею 0,60 га в постійне користування [PERSON]; визнати недійсним Державний акт на право постійного користування серії ХР-10-00-013146 на ім'я [PERSON]; витребувати від [PERSON] з чужого незаконного володіння земельну ділянку площею 0,60 га, нормативна вартість якої становить 7 410,60 грн.; зобов'язати громадянина [PERSON] передати земельну ділянку площею 0,60 га шляхом складання акту приймання-передачі земельної ділянки. Ухвалою від 20 вересня 2012 року закрито провадження в частині позовних вимог про визнання незаконними рішення виконкому Русько-Лозівської сільської ради №93 від 19.06.2001 року про надання земельної ділянки площею 0,60 га в постійне користування [PERSON]. В обґрунтування позову позивач зазначав, що 1 лютого 1949 року [PERSON] Міністрів УРСР №291/091 земельна ділянка площею 675 га, розташована на території Русько-Лозівської сільської ради надана в постійне користування Міністерству оборони. В подальшому, в зв'язку з реформуванням та скороченням Збройних Сил України частина земель військового містечка №223 (с. Руська Лозова), яка не використовувались за призначенням була запропонована для передачі органам місцевої влади. З метою вирішення питання щодо передачі частини земельної ділянки військового містечка №223, 19.10.1999 року комісією було складено Акт, яким запропоновано передати в народне господарство землі загальною площею 542,9 га, за Харківським військовим університетом залишено земельну ділянку площею 132,1 га. В подальшому Розпорядженням голови Дергачівської районної державної адміністрації від 23 квітня 2003 року №120 «Про припинення права постійного користування частиною земельної ділянки Харківським військовим університетом» за Харківським військовим університетом було припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 535 га, що розташована на території Русько-Лозівської сільської ради за межами населеного пункту. В зв'язку з тим, що вказане Розпорядження Дергачівської райдержадміністрації прийняте за відсутності дозволу Міністра оборони України, військовою прокуратурою було подано до суду позовну заяву про його скасування. [PERSON] Харківського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2011 року по справі №2-а-2193/2010 встановлено, що Міністерством оборони України згода на припинення права користування земельною ділянкою військового містечка №223 площею 535 га не надавалась, така згода була надана лише на припинення права користування земельною ділянкою площею 260 га. В зв'язку з цим, Розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області №120 від 23 квітня 2003 року щодо припинення за Харківським університетом Повітряних Сил права постійного користування земельною ділянкою площею 535 га, яка розташована за адресою Харківська обл., Дергачівський район, с. Великі Проходи визнано нечинним та зобов'язано Дергачівську районну державну адміністрацію Харківської області вирішити питання щодо її повернення Міністерству оборони України. З метою виконання рішення суду, Розпорядженням Дергачівської районної державної адміністрації №601 від 23 вересня 2012 року створено комісію по передачі земель Міністерству оборони України на території Русько-Лозівської сільради за межами населеного пункту. Комісією, за результатами проведеної роботи, 28 вересня 2011 року було складено Акт відповідно до якого встановлено, що на території військового містечка №223, яка підлягає поверненню Міністерству оборони України, є наступні сторонні землекористувачі, 22 громадянина, які отримали у 2001 році земельні ділянки у постійне користування для ведення особистого підсобного господарства площею по 0,60 га кожний, загальна площа земельних ділянок складає 13,2 га. Через наявність сторонніх землекористувачів, Дергачівська районна держадміністрація Харківської області не змогла остаточно виконати постанову суду та повернути в повній мірі земельну ділянку, яка незаконно була вилучена з користування Міністерства оборони України. Проведеною за даним фактом перевіркою встановлено, що станом на 2001 рік будь-які земельні ділянки військового містечка № 223 до органів місцевого самоврядування Міністерством оборони України не передавались, відповідних рішень Міністром оборони України не приймалось. Також не приймалось і рішень з боку органів місцевого самоврядування про вилучення частини земельної ділянки військового містечка №223 або припинення користування земельною ділянкою Харківським військовим університетом, категорія земель оборони не змінювалась. 4 травня 2001 року Дергачівським відділом земельних ресурсів підготовлено Висновок №1 згідно до змісту якого відділ земельних ресурсів вважає можливим надати в постійне користування жителям радгоспу «Берізка» земельні ділянки площею 0,60 га на території Русько-Лозівської сільради з видачею Державного акту на право постійного користування землею за умови використання земельної ділянки за цільовим призначенням - ведення особистого підсобного господарства. 19.06.2001 року Рішенням виконкому Руськолозівської сільради №93 «Про затвердження проекту організації території та надання земельних ділянок жителям радгоспу «Берізка» затверджено проект організації території бувшого полігону для ведення особистого підсобного господарства. Пунктом 2 Рішення надано земельну ділянку площею 0,60 га в постійне користування мешканцям радгоспу «Берізка». 25 вересня 2001 року, на підставі вищевказаного рішення, [PERSON] надано у постійне користування для ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку №7 площею 0,6 га, яка розташована на території Русько-Лозівської сільської ради. Таким чином державний акт на право постійного користування земельною ділянкою виданий громадянину [PERSON] на земельну ділянку, яка знаходиться на території військового містечка №223 та відноситься до категорії земель оборони. Враховуючи, що Міністерство оборони дозвіл на передачу в користування, закріплення земельної ділянки вказаного військового містечка не надавало, зазначене питання з органами Міністерства оборони не погоджувалось, до 2003 року взагалі не було рішень щодо припинення за Міністерством оборони України права користування спірною земельною ділянкою, а отже, Русько-Лозівська сільська рада при прийнятті рішення від 19.06.2001 року №93 перевищила надані їй повноваження і передала фізичній особі землі, які мають категорію земель оборони. Позивач - прокурор військової прокуратури Харківського гарнізону надав до суду заяву, вказавши, що підтримує позовні вимоги та просить розгляд справи проводити за його відсутності. Представник Міністерства оборони України в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, вказавши, що підтримує позовні вимоги та просить розгляд справи проводити за його відсутності. Представник квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, вказавши, що підтримує позовні вимоги та просить розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Представник відповідача виконкому Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області в судове засідання не зявився, просив розглядати справу без участі представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує, про що надав суду письмову заяву. Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно ч.1, 2 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, вважає позов Заступника військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Міністерство оборони України до [PERSON], Виконкому Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, третя особа Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. За положеннями ст.ст.3,11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалася, вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. За положеннями глави 5 цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. На виконання вимог цивільно-процесуального законодавства позивач Заступник військового прокурора Харківського гарнізону, який діє в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Міністерство оборони України, на обґрунтування своїх позовних вимог належних та допустимих доказів не надав. Так, рішенням Русько-Лозівської сільської ради народних депутатів Дергачівського району Харківської області від 19 червня 2001 року №93 [PERSON] була надана у постійне користування земельна ділянка, площею 0,60 га, розташована на території Русько-Лозівської сільської ради, для ведення особистого підсобного господарства. На виконання цього рішення [PERSON] було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану на території Русько-Лозівської сільської ради, діл. №3. Відповідно до висновку №1 від 04 травня 2001 року, наданого Дергачівським відділом земельних ресурсів управлінням держкомзему Харківської області, погоджено надання у постійне користування земельної ділянки площею 0,60га з видачею Державного акту на право постійного користування землею за умови використання ділянки за цільовим призначенням ведення особистого підсобного господарства. Посилаючись на факт неприйняття відповідних рішень щодо надання відповідачу дозволу на розробку технічної документації з встановлення меж земельної ділянки та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, а також про передачу у приватну власність земельної ділянки, позивач, на виконання вимог ст. 60 ЦПК України, належним чином не довів вказаних обставин. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст. 116 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності на права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України, п.34 ст. 26 та ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування», вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин відноситься до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад та здійснюється на сесіях цих рад шляхом прийняття рішень. Стаття 28 Закону України «Про місцеве самоврядування України» встановлює повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі бюджету, фінансів і цін. Позивачем в позовній заяві не було вказано, які саме порушення повноважень виконавчого органу Русько-Лозівської сільської ради мали місце при прийнятті рішення про передачу у постійне користування земельної ділянки [PERSON] Згідно зі статтею 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі статтею 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи, що не підлягає задоволенню вимога про визнання недійсним державного акту на право постійного користування землею, відповідно не підлягають задоволенню вимоги про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та зобовязання передачі зазначеної земельної ділянки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed