Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-14 00:00:00

[PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на спадщину на частку в квартирі. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] являється дружиною [PERSON], від спільного проживання у них є син, [PERSON]. 20.09.2010 року [PERSON] помер. На момент смерті [PERSON], і на даний час, [PERSON] та їх син, [PERSON] зареєстровані та постійно проживають за адресою: [INFO]. Померлий [PERSON] являється спадкоємцем майна [PERSON], яка померла у вересні 2006 року і має право на 1/6 частку квартири [ADDRESS]. Заповіт померлою не укладався, а тому спадкування здійснюється за законом. Тобто, право на спадкування мають: син померлої, [PERSON] та її чоловік, відповідач [PERSON] Оскільки [PERSON] не подавав до державної нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини, тому він фактично вступив в управління спадковим майном після смерті матері та вважається таким, що прийняв спадщину після її смерті, а так як він не встиг прийняти спадщину, в зв`язку із смертю, то право на отримання його частки в спадщині має його малолітня дитина та відповідач по справі, по 1/8 на кожного. Дружина померлого [PERSON], [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка на користь свого сина, [PERSON], а тому він має право на спадщину в розмірі 2/18 частки квартири [ADDRESS]. Крім того, [PERSON] являвся і власником 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Оскільки заповіт спадкодавцем не укладався, то спадкування здійснюється за законом. Таким чином, право на спадкування після смерті [PERSON] мають син померлого, малолітній [PERSON], дружина [PERSON] та батько, відповідач [PERSON] Оскільки частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, то вони отримують право на спадщину у рівних частках, по 1/9 частки кожен. [PERSON] відмовилася від своє частки у спадщині на користь малолітнього сина, тому його частка має становити 2/9 4/18. Отже, загальна частка у спадковому майні [PERSON] становить: 4/18+2/18+6/18 часток (1/3). Однак, державною нотаріальної конторою Вінницького району [PERSON], як законному представнику малолітнього сина, було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а тому вона звертається до суду з даним позовом за захистом прав свого малолітнього сина. Ухвалою суду від 27.12.2011 року до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору залучено виконавчий комітет Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області як орган, що здійснює функції опіки та піклування. В ході судового розгляду [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] позовні вимоги уточнила та просила встановити факт спільного проживання, на час відкриття спадщини, в квартирі [ADDRESS] [PERSON] з [PERSON], яка померла 15.09.2006 року; встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON], який помер 20.09.2010 року на 1/6 частки квартири [ADDRESS] по праву представлення; встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON], який помер 20.09.2010 року на 1/6 частки квартири [ADDRESS]; визнати право власності в порядку спадкування за законом за [PERSON] на 1/3 частки квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь, яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] судові витрати в сумі 5235 грн. 35 коп. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 27.11.2012 року [PERSON] надано процесуальний статус третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору. Позов [PERSON] мотивувала тим, що вона являється дочкою померлої [PERSON] та відповідача [PERSON] На підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.04.1994 року, квартира [ADDRESS] належала її батькові - [PERSON], матері [PERSON] та братові [PERSON] [PERSON] з 1995 року перебувала на диспансерному обліку в поліклініці Вінницької ЦРКЛ з діагнозом: хвороба Верльгофа, стан після спленектомія, хронічна залізодефіцитна анемія, гіпертонічна хвороба ІІ ступеня. З 2000 року матері встановлено діагноз: розсіяний множинний склероз, цереброспінальна форма. У 2000 році [PERSON] отримала І-у групу інвалідності та потребувала стороннього догляду і протягом більше, як 10 років до своє смерті знаходилася у нерухомому, лежачому стані. [PERSON], як єдиній особі жіночої статі у сім`ї, доводилося практично постійно проживати у спірній квартирі та доглядати матір, слідкувати за її гігієною, змінювати памперси. Лікування матері, придбання ліків проводилося за кошти її сім`ї. За сином [PERSON], [INFO], доглядала бабуся її чоловіка, а після народження 18.11.2001 року її дочки, остання проживала з нею у квартирі. [PERSON] працював на посаді головного агронома Вінницької області, постійно знаходився у відрядженнях (конференції, огляд посівів області, тощо), а тому не мав можливості здійснювати догляд за важко хворою дружиною. Брат [PERSON] також працював в державній структурі, одружений не був, пізно повертався додому. За наведених обставин ні батько, ні брат не мали об`єктивної можливості доглядати матір, а тому погодилися з її рішенням, що 1/3 частка квартири [ADDRESS], яка належала матері, в подальшому буде належати [PERSON] Крім того, матір неодноразово просила викликати до неї нотаріуса для посвідчення заповіту, за яким вона бажає, щоб її частку квартири успадкувала донька. Насамперед та турбувалася здоров`ям матері, заспокоювала її, вважала, що оформлення заповіту вона сприйме як те, що дочка змирилася з її смертю, і тому ці прохання не виконувала. Незадовго до своєї смерті [PERSON] передала [PERSON] ощадні книжки бабусі (своєї матері), вклади по яких мала право отримати, а також свої золоті вироби. Після смерті матері [PERSON] та її чоловік оплатили всі ритуальні послуги, а батько поминальний обід. З часу смерті матері [PERSON] практично проживала у квартирі, оскільки батько та брат потребували підтримки та жіночого догляду (готування їжі, прання, прасування, прибирання у квартирі, тощо). Також, вона зробила ремонт у кімнаті, яка за домовленістю та згодою між матір`ю, батьком, братом та нею, складала частку у житловій площі квартири, тобто фактично прийняла спадщину. Батько до цього часу, а брат з дня смерті матері і по день свої смерті не заявляв до будь яких державних органів про свої права на частку квартири матері чи частину цієї частки. 18.11.2007 року брат [PERSON] одружився та через деякий час попросив покористуватися її кімнатою. Оскільки на той час вона мала своє житло, то дозволила брату користуватися своєю кімнатою. [PERSON] знала, що користується її кімнатою і з 2007 року ні вона, ні [PERSON] не заявляли про свої права на частку матері у квартирі. 20.09.2010 року [PERSON] помер, а тому в цей день припиналася його здатність мати право на спадщину після смерті матері, за життя він не отримував свідоцтва про право на спадщину, з відповідними заявами про своє право не звертався, чим визнав прийняття сестрою спадщини після смерті матері. Таким чином, [PERSON] вважає, що будь яких законних підстав вважати, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], немає, а викладені вище обставини свідчать про те, що вона постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не зверталася до державних органів з приводу відмови від її прийняття, фактично прийняла спадщину, а тому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] та її представники [PERSON] та [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали, мотивуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, просили уточнені позовні вимоги задоволити; позов [PERSON] не визнали, посилаючись на його безпідставність, просили в його задоволенні відмовити. Представники третьої особи без самостійних вимог виконавчого комітету Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні уточнений позов [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] підтримали та просили його задоволити, зокрема, [PERSON] суду пояснив, що після смерті [PERSON] у [PERSON] зі свекром склалися неприязні стосунки і вона з дитиною зимою виїхали з цієї спірної квартири. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], позов [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] не визнали, заперечували проти його задоволення зазначивши, що твердження про те, що покійний [PERSON] є спадкоємцем своєї матері [PERSON] і має право на 1/6 частку квартири, є незаконним та необґрунтованими, так як в їх сім`ї існувала домовленість, що 1/3 частка, яка належала [PERSON], належатиме дочці [PERSON], проти чого не заперечував син, а тому і не подавав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті матері. Така домовленість пояснюється тим, що [PERSON] з 1995 року перебувала на диспансерному обліку в поліклініці Вінницької ЦРКЛ з діагнозом: хвороба Верльгофа, стан після спленектомія, хронічна залізодефіцитна анемія, гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, з 2000 року встановлено діагноз - розсіяний множинний склероз, цереброспінальна форма. В 2000 році [PERSON] отримала І-у групу інвалідності та потребувала стороннього догляду. Такий догляд своїй матері забезпечувала її дочка [PERSON] В зв`язку зі своїми хворобами, протягом більше 11 років до смерті, [PERSON] знаходилася у нерухомому, лежачому стані. Дочці доводилося практично постійно проживати у спірній квартирі та доглядати за своєю матір`ю, слідкувати за її гігієною, змінювати памперси, оскільки в родині не було інших членів сім`ї жіночої статі. Вважаючи, що після смерті матері вона є фактичним спадкоємцем, [PERSON] зробила ремонт у своїй кімнаті. 18.11.2007 року його син [PERSON] одружився та через деякий час попросив покористуватися кімнатою сестри, яка, на той час маючи житло, дозволила брату користуватися своєю кімнатою. Таким чином, вважати, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері, немає. 20.09.2012 року [PERSON] помер, а тому в цей день припиналася його здатність мати право на спадщину після смерті матері, за життя він не отримував свідоцтва про право на спадщину, а отже вимога про встановлення факту прийняття ним спадщини після смерті матері є безпідставною та необґрунтованою, як і вимога про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В послідуючому, відповідач та його представник уточнені позовні вимоги визнали частково, зазначивши про те, що визнають право малолітнього [PERSON] лише на 22%, а не 33% частки квартири. Представник третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримав, мотивуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, просив їх задоволити, позов [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] не визнав, заперечував проти його задоволення. Будучи допитаною в судовому засіданні сама [PERSON] пред`явлений до неї позов не визнала, свій підтримала і пояснила, що в 2006 році проживала в с. Агрономічне і у власному будинку, і в квартирі батьків. Коли родилися діти, то в декретній відпустці вона не перебувала, а виховувати та доглядати дітей їй допомагала свекруха. В той час вона працювала фармацевтом, по графіку роботи з 09.00 год. до 16.00 год., а після роботи доглядала хвору матір. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він являється знайомим [PERSON] та коли допомагав йому копати картоплю, чув, що його дружина [PERSON] говорила, щоб той не образив доньку [PERSON], що її частка квартири має належати дочці. Чи жила [PERSON] постійно в квартирі, він не бачив, чи були її речі там, теж не знає. Руслан завжди жив там, а [PERSON] жила у своїй хаті. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона являється сусідкою сторін по с. Агрономічне. [PERSON] говорив, що не може вжитися з невісткою і сплатить їй гроші за частку сина і, щоб вона йшла з квартири, звільнила її. Знає, що [PERSON] вийшла заміж і жила в м. Вінниці, потім побудували хату і живуть в ній. Коли [PERSON] хворіла, то [PERSON] з Вінниці приїздила один раз на тиждень. Коли жила в с. Агрономічне, то часто приходила до матері, допомагала. Після смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON] жили вдвох у квартирі, ніхто ремонт в квартирі не робив, тільки після весілля молодих зробили парове опалення. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона являється сусідкою сторін по справі та знає, що відповідач [PERSON] завжди кричав на невістку. Після смерті дружини [PERSON] в квартирі жили він та син, [PERSON], а дочка [PERSON] вийшла заміж та поїхала жити в м. Вінницю, потім побудувала з чоловіком будинок в с. Агрономічне. Приїжджала один раз на тиждень, навідувалася. Щоб в квартирі хтось робив ремонт, вона не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється сусідкою сторін по справі та знає, що [PERSON], коли вийшла заміж, жила з чоловіком в м. Вінниці, на Старому місті. Коли захворіла [PERSON], то [PERSON] приходила до неї: купала, допомагала, але не щодня, а по вихідних. Коли прийшла [PERSON] в сім`ю, то зробили опалення. До смерті [PERSON] жили втрьох: вона, [PERSON] та син [PERSON], а потім син з батьком жили вдвох. Чи робила [PERSON] ремонт, вона не бачила. Коли [PERSON] хворіла, то була закрита в хаті. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він добре знає відповідача [PERSON] тай його дочку, [PERSON], з [PERSON] не знайомий. Знає, що [PERSON] в 1980 році отримав квартиру, яка являється предметом спору, часто бував у ній та чув, що покійна [PERSON] говорила чоловікові, щоб той не образив дочку [PERSON]. На момент смерті [PERSON] в квартирі жили [PERSON] та [PERSON], [PERSON] жила зі своєю сім`єю в хаті в с. Агрономічне, однак приходила дуже часто, прибирала, прала. За хворою [PERSON] здійснювали догляд всі члени сім`ї. Заслухавши пояснення сторін по справі, покази свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено по справі, 18.11.2007 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] /Дяченко/ [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 043497 від 18.11.2007 року (а.с.8). Згідно свідоцтва про народження серії І-АМ № 106749 від 04.06.2008 року, 28.05.2008 року народився [PERSON], батьками якого являються [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). 20.09.2010 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 180781 від 21.09.2010 року (а.с. 10). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Як вбачається з довідки Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області № 654 від 07.09.2011 року, [PERSON] з 06.03.1980 року до дня своєї смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO] (а.с.11). Відповідно до довідки ПП ВКП ВінЦент№ 591 від 09.09.2011 року, [PERSON] постійно прописана та проживає за адресою: [INFO], разом з нею проживає малолітній син, [PERSON], який перебуває на утриманні матері (а.с.12). Згідно п.1 ч.1 та ч.2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, а також про встановлення інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 29.04.1994 року, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.50). Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Частиною 1 ст. 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у праві спільної сумісної власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Тобто, частки співвласників квартири [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є рівними. З копії спадкової справи Вінницької районної державної нотаріальної контори вбачається, що після смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зверталися до нотаріальної контори: [PERSON] з заявою з заявою про відмову від належної їй частки у спадщині, яка залишилася після смерті чоловіка на користь малолітнього сина померлого [PERSON], а [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті сина (а.с. 27 - 34). Згідно ч.4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків встановлених ч.ч. 2 - 4 ст. 1273 цього Кодексу, згідно яких фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування; неповнолітня особа віком від 14 до 18 років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування; батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до ч.2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 050368 від 18.09.2006 року, 15.09.2006 року в с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] (а.с.51). Як вбачається з акту від 06.11.2011 року, [PERSON] була важко хвора, являлася інвалідом І-ї групи та потребувала стороннього догляду, з 1995 року по 15.09.2006 року такий догляд за нею здійснювала дочка, [PERSON] (а.с.52). Згідно ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття спадщини належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до висновку судової будівельно технічної експертизи № 612/12-21 від 26.09.2012 року, проведеної Вінницьким відділенням КНДІСЕ, ринкова вартість квартири [ADDRESS], на час проведення дослідження, становить 176103 грн. 00 коп. (а.с.129 - 140). Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених позивачем вимог суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки в ході судового розгляду знайшли своє підтвердження ті факти, що [PERSON] спільно проживав, на час відкриття спадщини, в квартирі [ADDRESS] з [PERSON], яка померла 15.09.2006 року; малолітній [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], який помер 20.09.2010 року на 1/6 частки квартири [ADDRESS] по праву представлення; малолітній [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], який помер 20.09.2010 року на 1/6 частки квартири [ADDRESS], а тому спадкові права малолітнього [PERSON] підлягають судовому захисту шляхом визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька на 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Відмовляючи в задоволенні повозу [PERSON] суд виходив з того, що останньою не доведено ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог. Зокрема, суд не бере до уваги як доказ постійного проживання [PERSON] зі спадкодавицею [PERSON] акт від 06.11.2011 року, складений та підписаний [PERSON], [PERSON], [PERSON], підписи яких завірені секретарем сільської ради в змісті якого зазначено, що [PERSON] в період з 1995 року по 15.09.2006 року здійснювала догляд за померлою [PERSON]. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Факт здійснення догляду [PERSON] за хворою матір`ю [PERSON] не заперечується сторонами, однак, дана обставина не свідчить про постійне проживання в одній квартирі зі спадкодавицею та фактичне прийняття спадщини після смерті останньої. Як було з`ясовано в судовому засіданні, [PERSON] на час відкриття спадщини 15.09.2006 року була зареєстрована за адресою: [INFO], фактично проживала за адресою: [INFO] разом зі своїм чоловіком, за якого вийшла заміж 07.08.1993 року та виховують двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.48 49, 52 - 54). Крім того, як вбачається з повідомлення Медичного науково виробничого центру Біосан№5 від 20.02.2012 року, [PERSON] працювала в ТОВ МНВЦ Біосанз 19.03.1997 року по 31.10.2009 року, в період з 05.02.2002 року по 08.10.2002 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною і з 09.10.2002 року приступила до виконання службових обов`язків (а.с. 103 а). Тобто, зазначена інформація спростовує твердження [PERSON] про те, що вона не перебувала в декретній відпустці і постійно проживала та постійно здійснювала догляд за матір`ю. Визначаючись щодо стягнення судових витрат, суд встановив, що відповідно до ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться: судовий збір та витрати повязані з розглядом справи. До витрат повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати повязані з явкою до суду, витрати повязані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, а також витрати, повязані з проведенням огляду доказів та вчиненням інших дій. Як встановлено по справі, [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] було понесено судові витрати, зокрема, у зв`язку із зверненням до суду сплачено судовий збір в сумі 1145 грн. 75 коп. та за надання правової допомоги сплачено 4089 грн. 60 коп., що підтверджується відповідними письмовими доказами (а.с. 1-2, 81, 101, 160 - 164). За ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам. Беручи до уваги повне задоволення вимог [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на її користь 5235 грн. 35 коп. в рахунок відшкодування судових витрат, що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved