Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, де зазначив, що відповідач працював майстром виробничої дільниці в Житомирському обласному спеціалізованому ремонтно-будівельному підприємству протипожежних робіт. Наказом №52-к від 02.09.2010 року [PERSON] було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. В зв'язку з тим, що при звільненні відповідач не передав підприємству отримані під звіт товарно-матеріальні цінності, позивач просив стягнути з нього на свою користь 32547,73 грн. на відшкодування матеріальної шкоди. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених у ньому підстав. Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що товарно-матеріальні цінності він здав. Просив відмовити в задоволенні позову в зв'язку з пропущенням позивачем строку позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про те, що даний позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач працював майстром виробничої дільниці в Житомирському обласному спеціалізованому ремонтно-будівельному підприємству протипожежних робіт та наказом №52-к від 02.09.2010 року його було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. 27.05.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Наказом по підприємству №60/1 від 02.09.2010 року було призначено проведення інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, за результатами якої було виявлено нестача товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 32547,73 грн., на підтвердження чого позивач додав сводний протокол проведених інвентаризацій товарів на складах №2,4, оборотно-сальдові відомості, накладні на переміщення товарів, матеріальний звіт. Відповідно до ст.130, 132 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків Працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Відповідно до ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до статті 135-1 КЗпП України перелік посад та робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Переліком посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність затверджено постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦСПС 28 грудня 1977 року №447/24. Даним переліком не передбачено посади майстра виробничої дільниці, в зв'язку з чим на відповідача не може бути покладена в даному випадку повна матеріальна відповідальність. Крім цього, позивач звільнився з роботи 02 вересня 2010 року. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом 24 січня 2012 року, тобто через один рік і п'ять місяців. Частиною 3 статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення працівником шкоди. В зв'язку з викладеним суд дійшов до висновку про те, що позивачем пропущений строк звернення до суду і підстави для його поновлення відсутні, оскільки обставини, на які посилався в судовому засіданні представник позивача не перешкоджали позивачу вчасно звернутися до суду із вказаним позовом. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про безпідставність вимог позивача, тому в задоволенні позову відмовляє.

Outcome: dismissed