Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] від 10.07.2010 року укладеного між позивачем та відповідачем та визнати за [PERSON] право власності на вказану квартиру. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до реєстраційного посвідчення від 25.06.1992 року за реєстровим №58059 виданим КП "Харківське МіськБТІ" [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. У 1994 році позивач, за рахунок грошових коштів наданих відповідачем (її чоловіком), здійснила реконструкцію квартири [ADDRESS], у зв'язку з чим збільшилася загальна площа квартири на 10,4 кв.м. за рахунок збільшення площі балкону. У зв'язку з тим, що відповідач здійснював фінансування робіт з реконструкції зазначеної квартири (придбання будматеріалів, оплата будівельних робіт, тощо), сторони домовилися про відчуження позивачем на користь відповідача спірної квартири. 10.07.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено в простій письмовій формі договір дарування, за яким позивач передала у дар відповідачу квартиру [ADDRESS]. Згідно п. 4 зазначеного договору сторони домовилися, що 10.07.2015 року цей договір буде нотаріально посвідчений сторонами у будь-якого приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу. Згідно п. 5 договору дарування позивач та відповідач домовилися, що Дарувальник (позивач) після укладення цього договору матиме право проживати в квартирі та користуватися її загальною та житловою площею безстроково. Проте відповідач в порушення умов зазначеного договору не дає можливість позивачу вільно користуватися квартирою, а саме: здійснює заміну замків у вхідних дверях, обмежує відповідача у користуванні житловою площею квартири, ванною кімнатою, кухнею. Позивач, враховуючи вказані обставини, вважає договір дарування укладений в письмовій формі без нотаріального посвідчення недійсним, та в якості захисту своїх прав просить суд застосувати наслідки недійсності правочину шляхом визнання за нею, позивачем, права власності на спірну квартиру. В судове засідання представник позивача - адвокат Головко І.В. (св-во №1776 від 29.08.2012 р. ХОКДКА), який діє на підставі угоди про надання правової допомоги №11/4/13 від 11.04.2013 року, не з'явився, до його початку звернувся до суду із заявою в якій підтримав позивні вимоги [PERSON] та просив позов задовольнити, розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Представник третьої особи - Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, ознайомившись з заявою представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. У 1994 році позивач, за рахунок грошових коштів наданих відповідачем (її чоловіком), здійснила реконструкцію квартири [ADDRESS], у зв'язку з чим збільшилася загальна площа квартири на 10,4 кв.м. за рахунок збільшення площі балкону. У зв'язку з тим, що відповідач здійснював фінансування робіт з реконструкції зазначеної квартири (придбання будматеріалів, оплата будівельних робіт, тощо), сторони домовилися про відчуження позивачем на користь відповідача спірної квартири. 10.07.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено в простій письмовій формі договір дарування, за яким позивач передала у дар відповідачу квартиру [ADDRESS]. Згідно п. 4 зазначеного договору сторони домовилися, що 10.07.2015 року цей договір буде нотаріально посвідчений сторонами у будь-якого приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу. Згідно п. 5 договору дарування позивач та відповідач домовилися, що Дарувальник (позивач) після укладення цього договору матиме право проживати в квартирі та користуватися її загальною та житловою площею безстроково. Відповідач, в порушення умов договору дарування не дає можливість позивачу вільно користуватися квартирою, а саме: здійснює заміну замків у вхідних дверях, обмежує відповідача у користуванні житловою площею квартири, ванною кімнатою, кухнею. На виконання ухвали суду від 08.05.2013 року позивачем було отримано в КП "Харківське МіськБТІ" технічний паспорт, згідно якого квартира №17 розташована на 1-му поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 2-х кімнат житловою площею 27,2 кв.м. Загальна площа квартири становить 53,6 кв.м. З метою підтвердження можливості подальшої безпечної експлуатації квартири після її реконструкції, позивачем було подано документи до ПП"Спецстройпроект-1" (кваліфікаційний сертифікат № серії АЕ №001586 від 22.03.2013р.) для надання спеціального висновку, згідно якого встановлено, що основні будівельні конструкції реконструйованої квартири [ADDRESS] деформацій не мають, знаходяться в нормальному технічному стані, відповідають діючим архітектурним, будівельним, санітарним, пожежним нормам та придатні для подальшої експлуатації за призначенням. Експлуатація двухкімнатної квартири після реконструкція в якості житлової - можлива. Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. У відповідності до ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч.1. ч.4 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Нормами ч.3 ст.215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З такими висновками погоджується й Верховний суд України. Так, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до якої (п.13) підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. В частині визнання права власності на спірну квартиру, суд зазначає, що відповідно до ст.216 ЦК України недійсна угода не створює правових наслідків в тому числі переходу права власності до набувача, тому право власності належить [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved