Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-16 00:00:00

В провадженні Бершадського районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до гр. [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. Однак при розгляді даної справи було порушено інтереси позивачки, оскільки спір іде про визнання права власності на житловий будинок в [ADDRESS], в якому проживало подружжя. Однак 2 вересня 1988 року кошти на купівлю даного будинку їм позичила [PERSON] Однак борг на сьогоднішній день так і не повернули. В позовній заяві позивачка стверджує, що відповідачі перебуваючи у шлюбі 2 вересня 1988 року позичили у неї грошові кошти в сумі 16 тисяч 500 рублів, для купівлі будинку. Про що відповідачка [PERSON] надала розписку, в якій зазначила, що зобов'язується повернути борг за першою вимогою. Першу вимогу про повернення боргу [PERSON] пред'явила до відповідачів в приміщенні Бершадського районного суду на початку 2012 року, однак борг на сьогоднішній день не виплатили, пояснюючи це відсутністю коштів. Позивачка пенсіонерка, коштів на проживання її не вистачає, а враховуючи, те, що згідно офіційного курсу, затвердженого Державним банком СРСР на 02.09.1988 у відношенні до доларів США та офіційний курс станом на 08.02.2012 року, борг на сьогодні складає 209 823 грн. Враховуючи наведене позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить постановити рішення суду, яким стягнути з відповідачів в рівних частинах на її користь суму боргу за договором позики - 209 823 грн., тобто по 104 911,50 грн. з кожного. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні на задані питання пояснила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, оскільки її дочка [PERSON] з бувшим чоловіком [PERSON] перебуваючи у шлюбі, працювали в м. Бершадь, однак спільнонажитого житла не мали, тому 2 вересня 1988 року звернулись до неї щоб позичити грошові кошти для купівлі будинку. Позивачка разом з покійним чоловіком працювала, отримувала заробітну плату, утримувала худобу, однак наявних коштів не вистачило, вона позичила гроші у знайомої і передала дочці з зятем 16 500 крб. в присутності сусідки [PERSON] в літній кухні свого господарства в с. Лісниче Бершадського району, на що дочка написала боргову розписку про отримання коштів і зобов'язалась повернути їх за першою вимогою. Після цього вона разом з дітьми поїхала до власниці будинку, де в її присутності було передано кошти за купівлю будинку по [ADDRESS]. Куплене житло оформили на зятя [PERSON], який з тих пір став його власником. Позивачка періодично нагадувала про отриманий борг, однак у дітей не вистачала коштів на його повернення. У 2008 році дочка з зятем розлучились, позивачка не маючи достатньо коштів на лікування звернулась до них для отримання позичених грошових коштів, на що отримувала неодноразову відмову і до сьогоднішнього дня борг не повернутий. Відповідачка [PERSON] позов визнала та суду пояснила, що дійсно 2 вересня 1988 року перебуваючи у шлюбі з відповідачем [PERSON] позичила у своїх батьків кошти на купівлю житла в м. Бершадь в сумі 16 500 крб. В присутності свідка сусідки матері [PERSON] написала розписку про отримання коштів та зобов'язалась повернути їх за першою вимогою. Однак позику не повертала, оскільки коштів не вистачало, хоча мати неодноразово нагадувала про існуючий борг. У 2008 році вона з чоловіком [PERSON] розлучилась, і мати наполягла на поверненні боргу відповідно до розписки, однак на той час вона оплачувала навчання сина і не мала можливості сплачувати кошти. На початку 2012 року в приміщенні Бершадського районного суду мати ще раз запропонувала повернути кошти. На сьогоднішній день матері боргу вона не повернула, а придбаний за ці кошти будинок являється предметом спору в поділі майна між нею та бувшим чоловіком. Відповідач [PERSON] позов не визнав, та просив застосувати до даного позову позовну давність передбачену ЦК України і відмовити з задоволенні позовних вимог. На задані питання суду пояснив, що дійсно перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] У 1988 році вони придбали вищевказаний будинок, в якому згодом проживали і вели спільне господарство. Однак у 2008 році вони розлучились. Позовні вимоги вважає безпідставними, оскільки жодної боргової розписки не писав, крім того для звернення до суду з даним позовом пройшла позовна давність. Свідок по справі [PERSON] на задані питання пояснила, що є сусідкою позивачки [PERSON] У вересні 1988 року вона сиділа вдома з чотирьохрічною дитиною, коли до неї прийшов покійний сусід [PERSON] і попросив зайти до них. В приміщенні літньої кухні домогосподарства сусідів перебували подружжя [PERSON], їхня дочка [PERSON] та зять [PERSON]. В її присутності [PERSON] передала грошові кошти дітям для придбання будинку, на що дочка надала письмову розписку. Де сусіди взяли кошти вона не знає, але вони працювали, отримували достатню заробітну плату та утримували вдома худобу. Згодом сусіди з дітьми поїхали купувати будинок на ці кошти. Як її відомо подружжя Чабанів проживали у цьому будинку разом. Приблизно у 2008 році вони розлучились і [PERSON] говорила про те, що казала дітям повернути кошти, оскільки вона хворіє і пенсії на прожиття не вистачає. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги, пред'явлені до [PERSON] визнала та просила суд їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебуваючи у шлюбі в 1988 році придбали житловий будинок в [ADDRESS]. Грошові кошти на придбання будинку позичили у батьків дружини, на що остання надала письмову розписку про те, що позичила гроші в сумі 16 тис. 500 руб (шістнадцять тисяч п'ятсот рублів) для придбання житлового будинку в м. Бершаді та зобов'язалась повернути борг за першою вимогою. Ч. 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути надана розписка позичальника. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З копії розписки, що додана до матеріалів справи вбачається, що грошові кошти повинні були повернути позикодавцеві, тобто [PERSON] за першою вимогою. З показів учасників процесу вбачається, що перша вимога про повернення боргу була пред'явлена позивачкою [PERSON] до дочки з зятем до розірвання ними шлюбу, та періодично повторювалась під час і після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] у 2008 році. Відповідачем [PERSON] письмово та в судовому засіданні було зроблено заяву про застосування позовної давності до заявлених позивачкою [PERSON] позовних вимог. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність, відповідно до ст. 257 цього ж кодексу встановлюється тривалістю у три роки. Ст. 253 вказує на те, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тобто в даному випадку, на сьогоднішній день, трирічний строк з моменту пред'явлення першої вимоги позивачкою про повернення боргу вже минув, оскільки у відповідності з ч. 2 ст. 260 ЦК України порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Згідно зі ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. . Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed