Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-26 00:00:00

У вересні 2012 року [PERSON] звернувся з позовом до ПАТ АБ „ Укргазбанк" про внесення змін до п.п. 1.1, 2.1 кредитного договору № 27/034-ф/08 від 10.06.2008 р., що стосуються встановлення суми ліміту кредитування , майнового забезпечення наданого кредиту , а також - до п.п. 1.1, 2.1.1, 2.2 іпотечного договору від 10.06.2008 р. відносно наведених позицій. Вимоги обґрунтував тим, що між ним та банком було укладено кредитний договір № 27/034-ф/08 від 10.06.2008 р. про відкриття невідновлюваної відкличної кредитної лінії з лімітом 114000 дол. США на строк з 10 червня 2008 року по 09 червня 2028 року зі сплатою 13,8 % річних за користування кредитними коштами, проте на вимогу позивача відповідач відмовився виконати взяті на себе зобов'язання відносно виплати 56000 дол. США, що є істотним порушенням договору та підставою для його зміни за рішенням суду відповідно до положень ст. 651 ЦК України. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 жовтня 2012 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просив скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначав, що судом порушено правила ст. 267 ЦК України щодо застосування строку позовної давності, оскільки судом було застосовано строк позовної давності з невірним визначенням початку його перебігу, за відсутності заяви відповідача про застосування такого строку, дана невірна правова оцінка фактичним обставинам справи та добутим доказам, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступного. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON], суд виходив з того, що позивач починаючи з 10.11.2008 року неодноразово звертався до відповідача з письмовими заявами про видачу в межах кредитної лінії коштів в сумі 56000 дол. США, проте відповідачем його вимоги задоволено не було, а відтак, виходячи з наведеної дати сплинув строк позовної давності , визначений ст.257 ЦК України, про застосування якого просив представник відповідача, наслідком чого є відмова в позові. Наведений висновок постановлено судом з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, через що його не можна вважати законним та обґрунтованим в силу наступного. Положеннями ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України"' передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів будь-яких осіб або держави. Здійснення правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак ( ст. 5 ЦПК України), змагальності сторін ( ст.10 ЦПК України), з дотриманням принципу диспозитивності цивільного процесу ( ст.11 ЦПК України), який полягає в тому, що особи, які беруть участь у справі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, є одними з основних засад судочинства України, проголошених ст. 129 Конституції України, які підлягають застосуванню в цивільному судочинстві при здійсненні судом повноважень з відправлення правосуддя. В порушення наведених засад судочинства та приписів ЦПК України, суддею були поставлені питання представнику відповідача про те чи не' вважає вона, що позивачем пропущено строк позовної давності та чи просить про застосування позовної давності, та саме на цій підставі було зроблено висновок про наявність клопотання відповідача про застосування позовної давності, хоча звернення сторони з офіційною заявою про застосування судом позовної давності у даній справі не мало місця. Наведені обставини сприймаються апеляційним судом як прояв прихильності суду першої інстанції до сторони відповідача всупереч положенням ст. 129 Конституції України, ст.ст. 1, 5, 9 Закону України „ Про судоустрій і статус суддів", ст.ст. 1, 4, 5, 10, 11 ЦПК України, оскільки активна роль суду при здійсненні судочинства полягає лише у сприянні всебічному і повному з'ясуванню обставин справи шляхом роз'яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов"язків , попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій , сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Окрім наведеного, висновок суду про пропущений позивачем строку позовної давності за вимогами про зміну умов договорів суперечить нормам матеріального права та фактичним обставинам справи, оскільки право на зміну або розірвання договору є логічним втіленням принципу свободи сторін на вступ у договірні відносини та визначення змісту договору, закріпленого у ст.ст. З, 627 ЦК України, а тому протягом дії спірних і/ договорів сторони не обмежені строками давності та в будь-який час вправі ініціювати питання про їх зміну або розірвання. Посилання суду як на підставу для відмови в задоволенні позову [PERSON] про внесення змін до іпотечного договору на ту обставину, що процесуальне становище третьої особи у даній справі однієї із сторін іпотечного договору - [PERSON] не дозволяє вирішити виниклий спір, а клопотання про залучення останньої до участі у справі в якості співвідповідача позивачем заявлено не було, не ґрунтується на положеннях процесуального закону, оскільки всупереч приписам ч.4 ст. 10 ЦПК України , судом не було роз'яснено позивачеві права на звернення з відповідним клопотанням та наслідки вчинення або не вчинення зазначеної процесуальної дії. З наведеного висновку суду вбачається, що зазначені вимоги [PERSON] судом не розглядались по суті через неналежне процесуальне становище одного з учасників іпотечного договору, проте вказаний висновок не відповідає фактичним обставинам справи та змісту резолютивної частини рішення суду, відповідно до якої було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] по суті спору. За таких обставин, рішення суду не можна вважати законним та обґрунтованим, оскільки воно постановлено без врахування приписів ст. 213 ЦПК України щодо додержання норм матеріального та процесуального права. З матеріалів справи вбачається, що 10.06.2008 року між ВАТ АБ „ Укргазбанк" ( нині ПАТ АБ „ Укргазбанк") та [PERSON] було укладено кредитний договір № 27/034/-ф/08, за змістом якого банк відкриває позичальникові невідновлювану відкличну кредитну лінію з лімітом 114000 дол. США на споживчі потреби на строк з 10 червня 2008 року по 09 червня 2028 року зі сплатою 13,8 % річних за користування кредитними коштами, а також іпотечний договір від 10.06.2008 року між ВАТ АБ „ Укргазбанк" ( нині ПАТ АБ „ Укргазбанк"), [PERSON] та [PERSON] про забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору шляхом передання в іпотеку банку [PERSON] двокімнатної квартири № 114, житловою площею 28 кв.м., загальною площею 52,7 кв.м., [PERSON] - трикімнатної квартири № 113 житловою площею 37,5 кв.м., загальною площею 66,5 кв.м., що розташовані в будинку № 4 по вул.. Першої гвардійської армії в м. Чернігові ( а.с.8-10). На вимогу позивача відповідач виконав зобов'язання , визначені п. 3.1.1. кредитного договору, та станом на 01.08.2008 року позивачеві було видано кредитні кошти в сумі 58000 доларів США, проте решту суми кредиту, обумовлену в договорі, банком видано не було незважаючи на неодноразові звернення позивача з наведеного питання. Відмова банку виконати взяті на себе зобов'язання відносно виплати позивачеві кредиту в сумі 56000 дол. США є істотним порушенням договору, оскільки позивача у значній мірі позбавлено того, на що він розраховував при укладенні договору, а відтак зазначені обставини є підставою для зміни відповідно до положень ст. 651 ЦК України кредитного договору № 27/034/-ф/08 від 10.06.2008 року, укладеного між ВАТ АБ „ Укргазбанк" ( нині ПАТ АБ „ Укргазбанк") та [PERSON], та іпотечного договору від 10.06.2008 року, укладеного між ВАТ АБ „ Укргазбанк" ( нині ПАТ АБ „ Укргазбанк"), [PERSON] та [PERSON] про забезпечення виконання зобов'язань. Оскільки сторони наведених договорів в добровільному порядку не досягли домовленості щодо внесення змін до укладених договорів, на вимогу позивача договори підлягають зміні на підставі судового рішення згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України в частині визначення ліміту кредитування по фактично наданій банком сумі кредиту в розмірі 58000 дол. США та виключення з договорів положень щодо передання [PERSON] в іпотеку банку двокімнатної квартири № 114, по вул. 1-ї [PERSON] армії, 4 у м. Чернігові житловою площею 28 кв.м., загальною площею 52,7 кв.м., що належить останньому на праві особистої приватної власності. Згідно до іпотечного договору та витягу з Державного реєстру іпотек ( а.с. 8-10, 49 ) зазначеною вище квартирою позивачем було забезпечено виконання зобов'язання в сумі 49000 дол. США, трьохкімнатну квартиру № 113 по вул.. 1-ї [PERSON] армії , 4 у м. Чернігові передано в іпотеку майновим поручителем [PERSON] для забезпечення виконання основного зобов'язання в сумі 64100 дол. США. Виходячи з того, що станом на 19 вересня 2012 року сума заборгованості [PERSON] по кредитному договору становила 33995,67 дол. США (а.с.39) та враховуючи добросовісне виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором з дотримання графіку погашення заборгованості, апеляційний суд приходить до висновку, що вимога позивача про внесення зміни до договорів в частині виключення належної йому на праві особистої приватної власності квартири з переліку майна, переданого в іпотеку, є правомірною, оскільки залишок його кредитної заборгованості в достатній мірі є забезпеченим переданою [PERSON] в іпотеку трьохкімнатною квартирою № 113 по вул.. 1-ї [PERSON] армії , 4 у м. Чернігові. Окрім наведеного, відмова банку від подальшого виконання договору кредиту та від внесення у зв'Язку з цим змін до укладених договорів, призведе до додаткових невиправданих майнових витрат позивача на утримання іпотечного майна та необхідності виконання інших обов'язків згідно до положень п. 3.3 іпотечного договору. Участь іпотекодавця [PERSON] у даній справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача, а не в якості співвідповідача не є обставиною, яка унеможливлює розгляд спору про внесення змін до іпотечного договору, оскільки вона приймала участь в розгляді справи, не заперечувала проти заявленого позову, не вважала порушеними свої права у зв"язку з наведеним процесуальним статусом та виходячи з того, що в даній справі вирішується спір щодо майна, належного на праві особистої приватної власності лише позивачеві, а тому права наведеної особи не є порушеними. Окрім наведеного вище, при вирішенні даного спору апеляційний суд виходив з принципів добросовісності, розумності та справедливості, на яких ґрунтується цивільне законодавство України взагалі та зобов'язання зокрема ( ст.ст. З, 509 ЦК України ).

Outcome: approved