Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-02 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на ту обставину, що 01 вересня 2008 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено у простій письмовій формі кредитний договір HEСFGА0000000964, згідно умов якого відповідач [PERSON] отримав від позивача кредит в сумі 17323,28 доларів США з обовязком його повернення до 01 вересня 2015 року та сплати відсотків за користування ним у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Для забезпечення виконання зобовязань за зазначеним кредитним договором між позивачем та відповідачами [PERSON] і [PERSON] було також укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки № 4980, згідно умов якого відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], яка належить їм на підставі свідоцтва про право власності № 21493-ж від 13 лютого 2007 року. Однак, відповідач [PERSON] взятих на себе зобовязань за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 15 травня 2012 року за ним наявна заборгованість в сумі 332793 грн., що є еквівалентом 41651,08 доларів США. Тому позивач змушений предявити до відповідачів відповідний позов шляхом подання до суду даної позовної заяви, в якій просить суд звернути стягнення, в рахунок погашення заборгованість за кредитним договором, на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] шляхом її продажу з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, а також висилити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у [INFO] зі зняттям з реєстраційного обліку в органі внутрішніх справ. В судове засідання представник позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду позивач був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.ч.4-5 ст. 74 ЦПК України, про що свідчить відповідне повідомлення ф.119 відділення поштового звязку № 2 м. Херсона Херсонської обласної дирекції УДППЗ «Укрпошта»про вручення 09 листопада 2012 року рекомендованого поштового відправлення із судовою повісткою про виклик. При цьому, представник за довіреністю позивача [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги заявлені позивачем підтримав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Згідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду своєчасно повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ч.ч.4-5 ст. 74 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення із судовою повісткою про виклик здане 07 листопада 2012 року на відділення поштового звязку № 3 м. Херсона Херсонської обласної дирекції УДППЗ «Укрпошта». Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, про час і місце судового розгляду своєчасно повідомлялася належним чином у відповідності до вимог ч.ч.4-5 ст. 74 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення із судовою повісткою про виклик здане 07 листопада 2012 року на відділення поштового звязку № 3 м. Херсона Херсонської обласної дирекції УДППЗ «Укрпошта». Зі згоди представника позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що 01 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено у простій письмовій формі кредитний договір HEСFGА0000000964, згідно умов якого відповідач [PERSON] отримав від позивача кредит в сумі 17323,28 доларів США з обовязком його повернення до 01 вересня 2015 року та сплати відсотків за користування ним у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Для забезпечення виконання зобовязань за зазначеним кредитним договором між позивачем та відповідачами [PERSON] і [PERSON] було також укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, згідно умов якого відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], яка належить їм на підставі свідоцтва про право власності на житло № 21493-ж виданого Фондом комунального майна м. Херсона 13 лютого 2007 року. При цьому сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 180763,26 грн. Однак, відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору щодо здійснення щомісячної сплати грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією тим самим взятих на себе зобовязань за кредитним договором належним чином не виконав, в тому числі і щодо виконання основного зобовязання. У звязку з чим та у відповідності до вимог пункту 22 договору іпотеки та ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»від 05 червня 2003 року № 898-IV, позивач надіслав поштою на адреси відповідачів відповідні письмові вимоги про усунення порушення виконання зобовязання, а саме відповідачеві [PERSON] надіслано 28 квітня 2012 року, а відповідачеві [PERSON] надіслано 28 червня 2012 року. Дані вимоги позивача відповідачами добровільно задоволені не були, при цьому станом на 15 травня 2012 року за відповідачем [PERSON] перед позивачем наявна заборгованість за кредитним договором в сумі 332793 грн., що є еквівалентом 41651,08 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 128394,1 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 58270,59 грн., заборгованості за комісією за користування кредитом в сумі 15786,24 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 114255,88 грн., а також штрафів у фіксованій частині в сумі 250 грн. і у процентній складовій 15835,38 грн., про що свідчать відповідні розрахунки заборгованості за кредитним договором складені позивачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1. Позика глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору, відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України. Згідно положень ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. В свою чергу ч.3 ст. 549 ЦК України визначає пеню як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Враховуючі вище викладене суд вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] обґрунтовані у звязку з чим підлягають задоволенню. В свою чергу позовні вимоги позивача в частині визначення способу реалізації предмета іпотеки в спосіб передбачений ст. 38 Закону України «Про іпотеку»від 05 червня 2003 року № 898-IV шляхом його продажу з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки суд вважає необґрунтованими так як зазначений позивачем спосіб суперечить самому порядку передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку»від 05 червня 2003 року № 898-IV. У звязку з чим суд вважає за необхідне відмовити позивачеві у визначенні заявленого ним порядку звернення стягнення на предмет іпотеки як способу звернення стягнення. Крім цього, в пункті 27 договору іпотеки сторонами було врегульовано можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, а саме в спосіб передбачений ст. 38 Закону України «Про іпотеку»від 05 червня 2003 року № 898-IV. На виконання вимог ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку»від 05 червня 2003 року № 898-IV суд вважає необхідним визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів так як саме даний спосіб надасть можливість забезпечити як захист прав відповідачів так і інтереси позивача, заборгованість відповідачів перед яким на теперішній час значно перевищує вартість предмета іпотеки визначеної сторонами в договорі іпотеки. Відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку»від 05 червня 2003 року № 898-IV, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Враховуючі зазначене суд вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині виселення з предмету іпотеки житлової квартири є також необґрунтованими, у звязку з чим не можуть бути задоволені судом так як примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»від 05 червня 2003 року № 898-IV та ч.3 ст. 190 ЖК України, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями в розумінні вимог ст. 3 ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом. Згідно ч.1 ст. 7 Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючі зазначене суд вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині зняття з реєстраційного обліку є також необґрунтованими так як відсутні самі правові підстави передбачені законодавством для зняття з реєстрації, у звязку з чим за зазначених обставин дана позовна вимога також не може бути задоволена судом. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають солідарному стягненню судові витрати у вигляді судового збору, що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

Outcome: partial