Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що вона є власницею земельної ділянки та будинку за адресою: Київська обл., Васильківський район, смт. Глеваха, вул. Одеська, 4. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що у 1992 році відповідач, який проживає за адресою: [INFO] самовільно побудував теплицю, розміром 8,0 м. на 3,0 м. на межі із земельною ділянкою позивача. Також в судовому засіданні представник позивача пояснив, що відповідачем порушуються права позивача, які закріплені в ч. 1 ст. 103 Земельного кодексу України, та завдаються незручності позивачеві, зокрема, при виконанні ремонтних робіт теплиці, відповідач постійно затоптує грядки, які ростуть на земельній ділянці позивача. Крім того, за твердженням представника позивача, відповідач облаштував сауну на горищі хліва, в якій неодноразово виникали пожежі, для гасіння яких викликалися пожежні підрозділи, тому сусідство з даною будівлею позивач вважає небезпечним для його будинку і життя сім'ї. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнали, пояснивши, що теплиця побудована в 1992 році та утворена шляхом встановлення даху теплиці між парканом, який розмежовує земельні ділянки, та стіною найближчої будівлі. За твердженням відповідача, позовні вимоги є необґрунтовані та задоволенню не підлягають виходячи з наступного: 1) в силу ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України позивач не може звертатися до суду із таким позовом, оскільки останній не належить до кола органів, названих у вказаній статті; 2) права позивача відповідачем не порушено, а теплиця не заважає позивачеві, оскільки вода з даху останньої відводиться на ділянку відповідача, по відношенню до садиби позивача, теплиця знаходиться на північ, а отже тіні не створює, теплиця опалення не має, а отже диму не створює, стіна теплиці, яка є продовженням паркану виготовлена з матеріалу, який ремонту не потребує протягом 20 років; 3) позивач не звертався до відповідача з письмовими вимогами про знесення спірної теплиці. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В судовому засіданні відповідачем повідомлено, що спірну теплицю ним побудовано у 1992 році, з чим погодився представник позивача. Комісією селищної ради з приводу обстеження земельної ділянки, яка перебуває у власності гр. [PERSON] складено акт без дати та номеру. Відповідно до цього акту комісія провела обстеження земельної ділянки позивача з приводу порушення її меж землекористування та самовільного будівництва на межі ділянок по вул. Одеська, 4 та вул. Одеська, 6 господарської споруди (теплиці). У вказаному акті вказано, що комісія вважає за доцільне перевести прибудовану теплицю на відстань один метр від межі [PERSON] 14.01.2010 року комісією Глевахівської селищної ради з приводу звернення гр. [PERSON] в смт. Глеваха по вул. Одеська, 4 складено акт. Згідно якого комісія провела обстеження земельної ділянки позивача з приводу неправомірних дій суміжного землекористувача по вул. Одеській, 6 [PERSON] Комісія встановила, що на межі земельної ділянки з боку землекористування гр. [PERSON] по вул. Одеській, 6 встановлено теплицю, що на думку членів комісії порушує норми та правила забудови присадибної земельної ділянки. Комісія рекомендувала позивачеві звернутися до органу Державного будівельного контролю. Позивач листом від 15.10.2010 року звернулася до прокурора Київської області та до начальника державної архітектурної інспекції про зобов'язання Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області на подання позову про знесення самочинного будівництва теплиці. Прокуратура Київської області листом від 04.11.2010 направила звернення позивача до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, Головного управління МНС в Київській області. Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області листом від 19.11.2010 № 7/10-2573 повідомила позивача про те, що перевіркою, з виїздом на місце, встановлено, що відповідач не дотримався вимог містобудівного законодавства та побудував теплицю загальним розміром 8,0 х 3,0 м., не відступивши нормативної відстані від межі сусідньої земельної ділянки, що належить позивачеві, чим порушив п. 3.25* ДБН 360-92 "Планування і забудова міських і сільських поселень". Листом від 02.12.2010 № 9/6/7388 Територіального органу державного нагляду у сфері пожежної безпеки Київської області повідомило позивача про те, що проведеної перевіркою встановлено, що будівництво теплиці проведено без дотримання дозволу інспекції ДАБК Васильківського району та без погодженої в органах державного пожежного нагляду проектно-кошторисної документації. Відповідно до ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Частиною 7 вказаної статті передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Згідно абзацу 1, 2 пункту 5 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого обєкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). З викладених вище приписів вбачається, що право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого обєкта нерухомості мають особи, за умови, що вони доведуть наявність порушеного права. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В позовній заяві та в судовому засіданні представник позивача зазначив, що відповідачем порушено права позивача передбачені ч.1 ст. 103 Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 103 Земельного кодексу України (яка насить назву "зміст добросусідства") власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Очевидно, що права і обов'язки існують невіддільно, і права управомоченої особи можуть визначатися не лише шляхом їх безпосереднього закріплення в нормативно-правових актах, а і шляхом закріплення відповідних кореспондуючих цим правам обов'язків зобов'язаних осіб. З цього випливає, що, незважаючи на відсутність прямого закріплення в ч. 1 ст. 103 Земельного кодексу України прав особи щодо поведінки суміжних землекористувачів, факт закріплення у вказаній нормі обов'язку землекористувачів відносно їх сусідів створює у таких сусідів відповідне право вимагати належної поведінки від зобов'язаних осіб, яка підпадає під поняття добросусідство. Відтак, позивачеві належить право вимагати від відповідача належної поведінки, яка підпадає під поняття добросусідство. Позивач посилається не те, що відповідачем порушено зазначене право позивача, що полягає у завданні відповідачем незручностей позивачеві, а саме: при виконанні ремонтних робіт теплиці, відповідач постійно затоптує грядки, які ростуть на земельній ділянці позивача; відповідач облаштував сауну на горищі хліва, в якій неодноразово виникали пожежі, для гасіння яких викликалися пожежні підрозділи. Суду не надано доказів витоптування відповідачем грядок позивача, які ростуть на земельній ділянці позивача. Більш того, як вбачається з фотокартки за № 1, яка міститься в матеріалах справи, реконструкція теплиці відбувалася у березні 2010 року і на той час поверхневий шар ґрунту на сусідній земельній ділянці є не пошкодженим та не містив рослин, які могли бути пошкоджені під час такої реконструкції. Крім того, суду не надано позивачем доказів виникнення пожеж на земельній ділянці відповідача, та доказів виклику пожежних підрозділів для гасіння пожеж на земельній ділянці відповідача. Додатково суд враховує, що відповідно до фотокарток №№ 3 6, 9, які містяться в матеріалах справи, спірна теплиця обладнана засобами водовідведення дощової води на земельну ділянку відповідача, що також не порушує прав позивача і підпадає під поняття добросусідство. Отже, права позивача, на які посилався останній, відповідачем не порушено. Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають. Судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України покладаються на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed