Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-11 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що остання проживає за адресою: [INFO] та відповідно є споживачем послуг, що надає ДП Криворізька теплоцентраль, а саме опалення та гарячого водопостачання. Згідно до ст. 68 Житлового кодексу України відповідач як власник повинна своєчасно, тобто щомісяця вносити оплату за комунальні послуги. Однак, відповідач в порушення вимог чинного законодавства не здійснювала оплати комунальних рахунків за спожиті послуги. У звязку з чим за період з 01.01.2002 року по 31.08.2008 року за відповідачем накопичилась заборгованість за спожиті комунальні послуги в сумі 7005,35 грн. Таким чином, посилаючись на викладене позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 7005,35 грн., а також покласти на відповідача витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявилась, проте надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити їх. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Так, в судовому засіданні було встановлено, що згідно довідки від 02.08.2012 року відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] та є споживачем послуг опалення та гарячого водопостачання, що надає позивач. Однак, в порушення ст. 156 ЖК України, якою члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири), повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території, зокрема оплачувати комунальні рахунки, своєчасно, та проведенню ремонту, щомісячної оплати комунальних платежів відповідач по справі не здійснювала, що підтверджується виписками з особового рахунку № [NUMBER] від 02.08.2012 року. Представник позивача в поданій до суду заяві наполягала щодо стягнення заявленої суми заборгованості в розмірі 7005,35 грн., яка накопичилась за період з 01.01.2002 року по 31.08.2008 року. Проте, відповідачем в судовому засіданні було заявлено клопотання щодо застосування строку позовної давності. Так, в судовому засіданні встановлено, що мала місце перерва строків позовної давності оскільки підприємством позивача в квітні 2009 року було подано заяву про видачу судового наказу, за якою 01.04.2009 року було видано судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості. 16.05.2012 року даний судовий наказ було скасовано, що стало підставою звернення представника позивача з даним позовом до суду. У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до ст. 264 ЦК України перебіг строків позовної давності переривається. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що перерва перебігу строків позовної давності відбулась в квітні 2009 року та відповідно з того часу почався перебіг позовної давності заново. А також враховуючи, що в період з квітня 2009 року по квітень 2012 року підприємство стягувача не звернулось з даною позовною заявою до суду, отже, суд прийшов до висновку, що ДП Криворізька теплоцентраль з даним позовом до суду звернулась із пропуском строків позовної давності, отже у відповідності до ст. 267 ЦК України в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України та враховуючи, що в задоволенні позовних вимог позивачеві відмовлено, понесені ним судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed