Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.02.2013 року звернулась до суду з вказаним позовом обґрунтовуючи його тим, що вона з 13.10.2001 року по 21.09.2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] під час якого 05.10. 2008 року вони придбали автомобіль «KIA SEED», держаний номерний знак [NUMBER] , який зареєстрований на імя відповідача. Після розлучення подружжя не досягли згоди щодо поділу спільного майна, тому просила суд поділити спільне з відповідачем майно, а саме зазначений автомобіль залишивши його у власності відповідача та стягнути з [PERSON] на свою користь половину вартості автомобіля в сумі 56000 грн., судові витрати з оплати судового збору в сумі 560 грн. і витрати на правову допомогу в сумі 200 грн. Під час розгляду справи позивач та її представник уточнили позовні вимоги в частині суми стягнення половини вартості автомобіля в розмірі 55491, 25 грн. У судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять суд його задовольнити, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представники позов не визнали у повному обсязі, надав письмові заперечення та звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення боргу через невиконання зобовязання, що виникло при поділі майна подружжя в якому зазначив, що у зв'язку із наявністю боргу по аліментам, між ним та [PERSON] була домовленість про передачу їй вищезазначеного автомобіля в рахунок майбутніх платежів по аліментам, а [PERSON] в свою чергу зобов'язалася подати заяву до виконавчої служби про закриття виконавчого провадження, повернення виконавчого листа, який зобов'язалась повернути йому. На виконання своїх зобов'язань, 20.02.2013 року [PERSON] в присутності свідків прибув до Білоцерківського ВРЕР ДАІ, де зняв з реєстрації автомобіль та передав його [PERSON], про що було складено відповідний [PERSON] передачі автомобіля з документами та квитанціями. У звязку з тим, що [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконала, [PERSON] у зустрічному позові просить суд відмовити у задоволенні первісного позову [PERSON] повністю та стягнути з [PERSON] на його користь вартість 1/2 частини автомобіля в розмірі 55491,25 грн., як заборгованість, що виникла між подружжям при поділі майна і витрати на сплату судового збору в розмірі 554,91 грн. В подальшому відповідач [PERSON] уточнив зустрічні позовні вимоги в частині суми стягнення з [PERSON] на його користь половини вартості спірного автомобіля, оцінивши самостійно вартість належної йому частки в сумі 55261,25 грн.( а.с. 90-92). Позивач [PERSON] та її представник зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнали, повністю заперечують проти зазначених обставин, які викладені у зустрічному позові, просять суд у його задоволені відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що уточненні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя підлягають задоволенню, а в задоволені зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу через невиконання зобовязання, що виникло при поділі майна подружжя слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.10.2001 року по 21.09.2012 року, що підтверджується наданою суду копією свідоцтва про одруження та копією судового рішення про розірвання шлюбу ( а.с.5,31). Перебуваючи у шлюбі 07.11.2008 року подружжя придбали автомобіль «KIA SEED», держаний номерний знак [NUMBER] , який зареєстрований на імя [PERSON], що повністю підтверджується копією кредитного договору, договором застави транспортного засобу та заявою [PERSON] ( а.с. 69- 80). До звернення [PERSON] до суду з зазначеним позовом, автомобіль перебував на обліку в Білоцерківському ВРЕВ ДАІ ( а.с.7). До початку розгляду справи по суті позовних вимог відповідач [PERSON] 20.02.2013 року зняв автомобіль з реєстраційного обліку ( а.с.34). Відповідно до ст.60 СК України, - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. У відповідності до ст. 68 ч.1 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. У ч.2 ст. 364 ЦК України зазначено, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки за його згодою. Враховуючи, що спірний автомобіль являється спільною власністю сторін, є неподільним обєктом, позивач [PERSON] ставить вимогу про отримання грошової компенсації за свою частку, тому позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частину вартості автомобіля та судові витрати. Вартість автомобіля підтверджується довідкою автотоварознавця, яка станом на 18.02.2013 року становила 110982,50 грн., відповідно 1/2 частина складає 55491,25 грн. ( а.с. 12-14). Відповідач [PERSON] фактично визнав вказану вартість автомобіля зазначивши ціну позову у зустрічних позовних вимогах та сплативши відповідно судовий збір ( а.с.42-44). При вирішені цивільного спору по суті позовних вимог суд не приймає до уваги як доказ акт передачі автомобіля в рахунок сплати аліментів від 20.02.2013 року ( а.с.46) і відповідно покази свідків сторони відповідача [PERSON], оскільки зазначений акт складений в односторонньому порядку, не підписаний [PERSON] та не відповідає вимогам діючого законодавства. Реалізація автомобіля та постановка його на облік потребує здійснення певних дій та складання в установленому порядку відповідних документів. Дані обставини суду не доведені як і сам факт передачі спірного автомобіля, який фактично після зняття з обліку був укритий відповідачем [PERSON] від розподілу. Згідно п.30 розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Також суд вважає необґрунтованою заяву сторони [PERSON] щодо застосування до даних правовідносин строків позовної давності починаючи з вересня місяця 2009 року, тобто з часу припинення між сторонами шлюбних відносин, що зазначено в описовій частині судового рішення при розірвання шлюбу, оскільки в п.15 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України звернуто увагу судів на те, що хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч. 2 ст. 114 СК). Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК). У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень. Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи наведене суд вважає, що сторона позивача [PERSON] довела законність та обґрунтованість своїх позовних вимог, тому уточнений позов слід задовольнити. задовольнити. Відповідачем [PERSON] та його представниками не надано суду доказів про виникнення боргу через невиконання зобовязання [PERSON], тому в задоволені зустрічних позовних вимог слід відмовити Відповідно до ст. ст. 84,88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору в сумі 554,91 грн.( у відповідності до суми задоволених позовних вимог) та витрати на правову допомогу в сумі 200 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved