Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-22 00:00:00

04 вересня 2012 року позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій вказала, що сторони 29 травня 2006 року уклали договір довічного утримання. Згідно вказаного договору відповідач зобовязався довічно утримувати [PERSON], взамін на що, позивач передала у власність [PERSON] житловий будинок по вул. Шевченка, 35, в с. Завадівка, Володарського району Київської області. Позивач [PERSON] просить суд розірвати договір довічного утримання, укладений 29 травня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] та повернути у власність [PERSON] житловий будинок № 35 по вул. Шевченка в с. Завадівка, Володарського району Київської області. Позивач та представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали . Заслухавши пояснення позивача, представників позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. По справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 29 травня 2006 року уклали договір довічного утримання (а.с.4). Договір довічного утримання укладено відповідно до вимог ст. 745 ЦК України, тобто у письмовій формі та нотаріально посвідчений . Згідно з умовами даного договору [PERSON] зобовязується утримувати [PERSON], а саме, матеріально щомісячно забезпечувати [PERSON] у сумі 300 гривень; надавати побутові послуги (прання постільної білизни один раз на 10 днів ) ); забезпечувати належними лікувальними засобами на підставі рецептів лікарів на суму 50 гривень щомісячно (але не більше 500 гривень в рік); оплачувати всі комунальні послуги; доглядати за городом. В замін [PERSON]І отримав у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Київська область Володарський район, с. Завадівка, вул. Шевченка, 35. Позивач вказала, що відповідач з січня 2011 року взагалі перестав оплачувати комунальні послуги . Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно ст. 745 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації. Ст. 749 ЦК України вказує, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Договір довічного утримання може бути розірваний на підставі рішення суду, на вимогу відчужувача або третьої особи у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків. Невиконання обов'язків або неналежне виконання обов'язків не завжди призводить до припинення договору. Відчужувач вправі пред'явити позов про відшкодування збитків. У винятковому випадку існує можливість подати позов не про припинення дії договору довічного утримання, а про обов'язок набувача виконати в натурі обов'язки, взяті на себе, або про стягнення грошової компенсації всіх видів матеріального забезпечення, вказаних у договорі. У будь-якому випадку особи, що звертатимуться до суду із таким позовом, повинні будуть надати суду докази на підтвердження обґрунтованості своїх вимог ( чеки, квитанції, інші документи на підтвердження того, що саме вони здійснювали фактичний догляд за особою (купували продукти харчування, одяг, ліки тощо). До розгляду справи можуть залучатися свідки, які підтверджують або спростовують надання належного утримання набувачем (наприклад, сусіди, які добре знайомі з особою, що здійснює догляд, або навпаки, зазначеної особи жодного разу не бачили). Представники позивача стверджували, що відповідач, не виконує покладені на нього обовязки а саме по оплаті комунальних послуг, що передбачено договором довічного утримання, що і є підставою розірвання договору. В судовому засіданні відповідач вказав, що ініціатива по сплаті особисто комунальних послуг була [PERSON], яка одноособово без попереднього погодження взяла ці обовязки на себе, проте станом на день розгляду справи він готовий повернути дані грошові кошти за сплачені комунальні послуги . Представники позивача заперечували проти повернення грошових коштів або укладення мирової угоди та наполягали на розірванні договору довічного утримання з цих підстав . Відповідач вказав суду, що належним чином виконує умови договору довічного утримання, який уклав з [PERSON] 29 травня 2006 року, а саме, щотижня забирає речі та постільну білизну [PERSON] для прання, щомісяця купує ліки на суму 94 гривні, доглядає за городом позивача, також відповідач пояснив, що [PERSON] з власної ініціативи відмовлялася давати квитанції на оплату комунальних послуг, мотивуючи це тим,що їй зручніше самій через поштарку оплачувати комунальні послуги. Відповідач не заперечує проти повної компенсації суми оплат [PERSON] за комунальні послуги, які вона оплатила сама. В матеріалах справи наявні проплачені квитанції за комунальні послуги, тож заборгованості по комунальних послугах немає, як за період вказаний представниками позивача так і за інші періоди з часу укладення угоди . Будь-яких інших невиконань зобовязань належним чином підтверджених , як умова не виконання умов договору довічного утримання від позивача та представників позивача в судовому засіданні не встановлено . Претензій щодо не виконання договору довічного утримання через несплату комунальних послуг до відповідача до розгляду справи у суді не надходило . Окрім того позивачем та представниками позивача не надано доказів та в судовому засіданні не встановлювавсь факт невиконання інших умов договору довічного утримання укладеного між сторонами . Також слід зважати, що поняття догляду за договором довічного утримання передбачає не лише матеріальне забезпечення, а й забезпечення харчуванням, одягом, медичними препаратами та необхідну допомогу. Свідки по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ствердили суду про виконання зобовязань відповідачем , окрім передбачених договором довічного утримання, а також не передбачених а саме , ремонт даху будинку, сараю, побудова та покраска паркану, ремонт туалету, побілка житлового будинку та господарських будівель та споруд, надання допомоги при перебування в лікувальних закладах, забезпечення харчуванням, забезпеченням дровами та інше, що необхідне для догляду за [PERSON] . . При оцінці адекватності утримання, якщо таке питання постає при розгляді справи, необхідно враховувати вік і стан здоров'я утримуваної особи, а також наявності у неї потреби в догляді і необхідній допомозі, а також частоту провідування, оскільки, як правило це люди похилого віку, нерідко мають інвалідність, потребують сторонньої допомоги. Тому в кожному випадку необхідно враховувати обставини справи, оскільки надання грошової допомоги в багатьох випадках не може бути визнано належним доглядом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 63 ЦПК України вказує, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі докази в сукупності, та те, що позивач та її представники не довели в суді факту не виконання відповідачем умов договору довічного утримання, позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення, як не обґрунтовані, виконання умови укладеної між сторонами угоди в частині сплати комунальних послуг стало неможливо саме через небажання позивача, а не через невиконання або неналежне виконання своїх обовязків відповідачем .

Outcome: dismissed