Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-17 00:00:00

У лютому 2012р. позивач - ТОВ «МГЗ» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просили стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість за комунальні послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання станом на 01.12.2011р. в сумі 7684/95 гривні та судові витрати в сумі 188,20 гривень. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачі проживають в [INFO], отримували комунальні послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання.В порушення ст. ст. 64,156,162 ЖК України, відповідачі не оплатили комунальні послуги, тому станом на 01.12.2011 р. мають виник борг в сумі 7684,95 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судове засідання відповідач не зявилась, зявився її представник - [PERSON], яка надала суду копію свідоцтва про смерть [PERSON], який помер 17.09.2004 році, позовні вимоги не визнала, просила застосувати позовну давність, зазначив, що в межах строку позовної давності борг відсутній. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований у вказаній вище квартирі з 03.01.1985р., а [PERSON] - з 02.12.2009р. Згідно довідки, виданої виконкомом Лиманівської сільради Жовтневого району Миколаївської області, [PERSON] з 1997 року проживає в [INFO]. Відповідно до ч.І ст.714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Із наведеної норми слідує, що обовязок оплачувати комунальні послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання виникає лише при фактичному їх отриманні. Оскільки другий відповідач [PERSON] не проживала у вищевказаній квартирі в період, за який виник борг та не є її власником, і відповідно не користувалася послугами з теплопостачання та гарячого водопостачання, то обовязку оплачувати ці послуги у неї немає. Крім того, суд прийшов до висновку, що в межах строку позовної давності борг відсутній, з огляду на таке. Згідно розрахунку боргу, заборгованість обраховується починаючи з січня 2006 року та станом на кінець листопада 2010р. становить 7684,95грн. Позивач звернувся до суду з даним позовом у грудні 2011 року, але враховуючи попереднє звернення позивача до суду про стягнення цього ж боргу в порядку наказного провадження у червні 2011р., розрахунок боргу має охоплювати період з червня 2008р. по червень 2011р. За цей період, згідно розрахунку боргу, відповідачам нараховано 1419,27грн. за комунальні послуги, а сплачено ними, згідно того ж розрахунку 1275,8грн. Сальдо розрахунків становить 143,47грн. на користь позивача. В той же час, до розрахунку заборгованості включено нарахування за гарячу воду за грудень 2008р., січень-лютий 2009р., але у цей період відповідачі не користувалися централізованим гарячим водопостачанням, оскільки в встановили в своїй квартирі бойлер. Зазначена обставина підтверджується наданими відповідачами копіями актів встановлення лічильників гарячої та холодної води від 28.11.2008р. та від 11.10.2011р., згідно яких показники лічильника гарячої води з листопада 2008р.не змінювалися (29куб.м.). Таким чином, до суми боргу помилково включені нарахування за гарячу воду в розмірі 279,3грн. (93,1x3), а сума боргу в межах строку позовної давності становить 1139,97грн. З огляду на наведене, заборгованість відповідачів в межах строку позовної давності відсутня. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 того ж кодексу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 3 ст. 267 ЦК України визначає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. А сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Таким чином, оскільки відповідачі заявили про застосування строку позовної давності до суми боргу, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у звязку з тим, що межах строку позовної давності борг відповідачів відсутній. Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи: довідками; виписками, актами, розрахунками, квитанціями про сплату. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 188,20 грн. відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed