Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк(далі Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON], яким просить стягнути з відповідача на користь Банка заборгованість у розмірі 56294 грн. 20 коп. за кредитно-заставним договором від 18.01.2008 року. В обґрунтування позову посилалися на те, що Банк та [PERSON] 18.01.2008 року уклали кредитно-заставний договір, згідно якого Банк зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 76653 грн. 40 коп. на термін до 16.01.2015 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією. У випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Банк свої зобовязання за договором виконав, проте відповідач свої зобовязання виконав частково у звязку з чим станом на 29.08.2011 року виникла заборгованість в сумі 56294 грн. 20 коп., яка складається з наступного: - 39722 грн. 85 коп. заборгованість за кредитом; - 7934 грн. 93 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3101 грн. 34 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; - 2616 грн. 31 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до договору: - 250 грн. штраф (фіксована частина); - 2668 грн. 77 коп. штраф (процента складова). На підставі викладеного Банк звернувся до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просивши суд про задоволення позову. Представник відповідача у судовому засідання заперечувала проти позову, просила відмовити в їх задоволенні. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. 18.01.2008 року між Банком та [PERSON] укладено кредитно заставний договір DN81AR100030155. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав від Банку кредит в на купівлю автомобілю, сплати реєстрації предмету застави в державному реєстрі, на оплату страхових платежів за договором особистого страхування та страхування транспортного засобу, винагороди за надання фінансового інструменту. За договором позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору. Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобовязання за договором, останній надає Банку предмет застави в заставу (п.п.2.1,2.2). [PERSON] відкрита кредитна лінія на сплату страхових платежів в розмірі 20266 грн. 40 коп., зі сплатою 9% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 16.01.2015 року. Також [PERSON] зобовязаний сплатити комісію в розмірі 0,5% щомісяця від суми виданого кредиту. Банк зобовязання за кредитним договором DN81AR100030155 від 18.01.2008 року виконав та видав [PERSON] кредит на купівлю автомобілю. Відповідно до умов договору позичальник зобовязався використати кредит на цілі, зазначені в п. 17.1.4 договору, сплатити проценти за користування кредитом відповідно до вимог договору, в тому числі здійснити повну сплату процентів за користування кредитом не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту, сплатити Банку винагороди, погасити кредит в порядку, в сумах і в строки, що передбачені умовами договору ( п.п. 6.2.1, 6.2.2, 6.2.3, 6.2.4). [PERSON] також зобовязався погодити вибір страхувальника, надати договори страхування наземного транспорту та особистого страхування (п. 3.1.3). Пунктом 3.4 передбачено, що для уникнення сумнівів, положення цієї статті не поширюється на перші страхові платежі, які були або сплачені позичальником самостійно до видачі кредиту, або включені у загальний розмір кредиту і погашаються позичальником у складі щомісячних платежів. Якщо позичальник не подав Банку підтверджуючий документ про сплату чергових страхових платежів за договорами страхування станом на дату, коли вони повинні бути сплачені, Банк має право самостійно сплатити такі страхові платежі протягом пяти Банківських днів замість позичальника (п. 3.4.1). Також між [PERSON] та ЗАТ СК „Інгосстрах 17.01.2008 року був укладений договір особистого страхування та страхування наземного транспорту. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст. 1054 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Іншими словами, у разі прострочення позичальником сплати чергової суми у позикодавця виникає вимога вимагати сплати всієї суми позики, яка залишилася несплаченою. Тобто, вважаються такими що настали всі строки платежу по всій позиці в цілому. Про цей свій намір витребувати всю суму позики або всіх речей, які надавалися в позику, позикодавець має право повідомити позичальника, надіславши останньому відповідну вимогу. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог закону. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, тоді воно підлягає виконанню у цей строк (ч.1 ст. 530 ЦК України). Проте відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору належним чином не виконав взяті на себе зобовязання зі сплати кредиту, процентів за кредитом та інших платежів, в результаті чого утворилася заборгованість. В рахунок погашення заборгованості за кредитом [PERSON] 02.12.2009 року передав автомобіль [PERSON], державний номер [NUMBER], що підтверджується копією акту прийняття автомобіля від 02.12.2009 року та копією довіреності, виданої [PERSON] на продаж автомобіля. 20.09.2010 року вищевказаний автомобіль було реалізовано за 51000 грн., та ці кошти були направлені на погашення заборгованості за кредитним договором. Проте, передача автомобіля в заклад Банку в рахунок погашення заборгованості за кредитом не є підставою для припинення зобовязань за кредитно заставним договором, та не є підставою для звільнення позичальника від відповідальності за неможливість виконання зобовязань. Представник відповідача у судовому засіданні посилалася на неправомірні дії Банку, повязані з підвищенням відсоткової ставки за кредитом. Проте суд з даними доводами не погоджується, виходячи з наступного. Відповідно до п. 6.3.1 договору, Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні конєктури ринку грошових ресурсів в Україні, зокрема, в разі збільшення курсу долара США порівняно до гривні більше чим на 10%, в порівнянні з курсом долара США до гривні на день укладення договору. У звязку з чим Банком було прийнято відповідне рішення та видано розпорядження № Э.40.0.0.0/1-20 від 25.12.2008 року про підняття відсоткової ставки за кредитним договором DN81AR100030155 від 18.01.2008 року. Про зміну відсоткової ставки за користування кредитом [PERSON] повідомлявся шляхом направлення відповідного повідомлення. Зазначені обставини підтверджуються розпорядженням та поштовим реєстром № 1101 аvt від 08.01.2009 року, копії яких знаходиться в матеріалах справи з відміткою поштамту про прийняття. Дії Банку щодо підняття відсоткової ставки були вчинені відповідно до умов кредитного договору та відповідно до законодавства, що діяло на той час та до вступу Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку, оскільки відповідне рішення про підвищення відсоткової ставки прийнято до 10.01.2009 року. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а за правилами ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України). Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобовязання здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобовязання повинно бути виконане позичальником (п. 14.10). Пунктом 14.11 кредитно заставного договору погоджено, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у пять років. Таким чином, строк позовної давності щодо вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів не сплинув. Пункт 15.1 кредитно-заставного договору передбачає, що договір діє в обємі виданих позичальнику коштів до повного виконання сторонами зобовязань за договором. Пунктом 14.2 передбачено, що за порушення зобовязань, передбачених п.п .6.2.2., 6.2.3, банк має право нараховувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки. Позичальник при порушенні будь-якого грошового зобовязання, зобовязаний сплатити штраф в розмірі 250 грн.+5% від суми невиконаного зобовязання (п. 14.9).. Тобто договором передбачена така відповідальність як штраф за неналежне виконання договору, що відповідає вимогам ст. 611 ЦПК України, а саме: настання правових наслідків, встановлених договором. Даний вид відповідальності не є подвійною відповідальністю за одне і те ж порушення, а є різновидом відповідальності, передбаченої договором. Пеня передбачається договором за порушення зобовязань щодо повернення всієї суми кредиту. Таким чином, пеня і штраф нараховані за різні порушення зобовязань. У звязку з порушенням відповідачем взятих на себе зобовязань за кредитно заставним договором станом на 29.08.2011 року виникла заборгованість в сумі 56294 грн. 20 коп.. яка складається з наступного: - 39722 грн. 85 коп. заборгованість за кредитом; - 7934 грн. 93 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3101 грн. 34 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; - 2616 грн. 31 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; - 250 грн. штраф (фіксована частина); - 2668 грн. 77 коп. штраф (процента складова). На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення вимог Банку. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved