Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до Заводського районного суду з позовною заявою до [PERSON] в якому просить суд визнати дійсним укладений 04 січня 2013 року попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS], дійсним, визнати за ним право власності з подальшою реєстрацією у відповідних органах державної реєстрації, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що 04 січня 2013 року між позивачем, [PERSON] та відповідачем [PERSON], був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 31,8 кв.м., та житлової площі 15,2 кв.м. у тому числі. Ця квартира належала [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.04.1995 року, виданого Відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому, яке було зареєстровано в ДБТІ за реєстровим № 210686, в реєстровій книзі № 126, про що в свідоцтві було зроблено відповідний запис. [INFO] [PERSON] в результаті захворювання: недокрів'я, шлунково-кишкова кровотеча, виразка дванадцятипалої кишки з кровотечею, померла, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №910 від 23.07.2012 року та свідоцтвом про смерть, виданим 24.07.2012 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 817. Відповідач є спадкоємцем, оскільки постійно з нею мешкав, доглядав за нею, поховав її та отримав рішення Заводського районного суду від 04.03.2013р., яким було встановлено факт проживання відповідача, [PERSON] ([INFO]) зі спадкодавцем, [PERSON] ([INFO]), яка померла [INFO], однією сім'єю з березня 2006 року по [INFO], тобто більш ніж п'ять років, тому він є спадкоємцем цієї квартири. Після придбання квартири [ADDRESS], загальною площею 31,8 кв.м., та житлової площі 15,2 кв.м. у тому числі, позивач став володіти та користуватися цим нерухомим майном на свій розсуд. Склалася ситуація, що на теперішній час позивач не має можливості розпорядитися своїм нерухомим майном, оскільки хоча відповідач і отримав частково документи для подальшого нотаріального посвідчення попереднього договору, до кінця це не довів, не отримав свідоцтво про право на спадщину, оскільки в нього відсутній час, і він від'їжджає до родичів на тривалий час за межі міста. При укладенні договору і позивачем і відповідачем були виконані всі умови попереднього договору купівлі-продажу, заплачена вартість придбаного майна, позивач прийняв його у власність, тобто став володіти та користуватися нерухомим майном, тому вважає, що попередній договір купівлі - продажу квартири, укладений між позивачем та відповідачем повинний бути визнаний дійсним, приймаючи до уваги що правочин, який вчиняється у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Після придбання нерухомого майна, що фактично належить відповідачу, позивач фактично став власником цього майна, і тому на цей час вимушений звернутися до суду з цим позовом, так як будь-яким іншим способом визнати за собою право власності на придбане нерухоме майно я позбавлений можливості. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву в якій просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без його участі та не заперечував проти розгляду справи без участі відповідача при заочному розгляду справи та без застосування технічних засобів. Відповідач не з'явився, надав до суду заяву в якій просив суд розглянути справу без його участі та не заперечував проти задоволення позовних вимог. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Судом досліджені докази по справі: - досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні. Вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи позивач, 04 січня 2013 року уклав з відповідачем, попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Згідно із договором купівлі - продажу, вищевказаного нерухомого майна, продаж здійснено за 70000,00 дол. США (сім тисяч доларів США 00 центів), що становить на момент продажу 56700 грн. 00 коп., відповідач отримав від позивача 55000,00 грн. (п'ятдесят п'ять тисяч гривень 00 коп.) під час підписання договору, що підтверджується попереднім договором купівлі-продажу та розпискою, написаною відповідачкою власноруч. З матеріалів справи вбачається, що ця квартира належала [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.04.1995 року, виданого Відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому, яке було зареєстровано в ДБТІ за реєстровим № 210686, в реєстровій книзі № 126, про що в свідоцтві було зроблено відповідний запис. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] [PERSON] в результаті захворювання: недокрів'я, шлунково-кишкова кровотеча, виразка дванадцятипалої кишки з кровотечею, померла, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 910 від 23.07.2012 року та свідоцтвом про смерть, виданим 24.07.2012 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 817. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є спадкоємцем, оскільки постійно з мешкав зі спадкодавцем, доглядав за нею, поховав її та отримав рішення Заводського районного суду від 04.03.2013р., яким було встановлено факт проживання відповідача, [PERSON] ([INFO]) зі спадкодавцем, [PERSON] ([INFO]), яка померла [INFO], однією сім'єю з березня 2006 року по [INFO], тобто більш ніж п'ять років, тому він є спадкоємцем цієї квартири. Судом встановлено, що після придбання квартири [ADDRESS], загальною площею 31,8 кв.м., та житлової площі 15,2 кв.м. у тому числі, позивач став володіти та користуватися цим нерухомим майном на свій розсуд. Як встановлено в судовому засідання, оскільки хоча відповідач і отримав частково документи для подальшого нотаріального посвідчення попереднього договору, до кінця це не довів, не отримав свідоцтво про право на спадщину, оскільки в нього відсутній час, і він від'їжджає до родичів на тривалий час за межі міста, а в наслідок чого не може виконати умови попереднього договору, хоча відповідач фактично і передав у власність нерухомість позивачу, але в подальшому від нотаріального посвідчення договору відмовляється. У відповідності до ст. ст. 227, 242 Цивільного кодексу України для договорів купівлі - продажу, міни нерухомості, у разі, якщо хоча б однією стороною є громадянин, встановлено обов'язкову нотаріальну форму договору. Судом встановлено, що між сторонами під час укладення договору, було повне взаєморозуміння, всі умови договору сторонами були виконані і ніяких претензій один до одного вони не мали. В теперішній час відповідач ухиляється від належного нотаріального посвідчення договору, що порушує право власності позивача, який не може в повній мірі володіти, використовувати та розпоряджатися своїм нерухомим майном. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права ти інтересу. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права тощо. Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, відповідно до ст. 334 ч. 3 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у покупця з часу такого посвідчення чи з часу вступу в законну силу рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність іншій стороні (покупцю), а покупець приймає його або зобов'язується прийняти та заплатити за нього визначену грошову суму. Згідно ст.638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди по всім істотним умовам договору. Між сторонами була досягнута згода по умовам договору; нерухоме майно, яке було об'єктом договору купівлі-продажу, було передана позивачу у власність, а це означає, що, у відповідності з ч.2 ст.640 ЦК України, договір купівлі-продажу дійсно був укладений з моменту передачі відповідного майна. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання попереднього договору, укладеного 04 січня 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON], купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 31,8 кв.м., та житлової площі 15,2 кв.м. у тому числі, дійсним, визнання на цей об'єкт права власності за позивачем з подальшою реєстрацією у відповідних органах державної реєстрації, підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved