Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до КП «Мелітопольжитлосервіс», [PERSON] про визнання договору недійсним за наступними підставами. 13 листопада 2006 року між позивачем та ТОВ «Мелітопольський ринок»був укладений договір №19 про надання торгового місця на території ринку по пр.-ту 50 річчя Перемоги в м. Мелітополі на строк до 13 листопада 2007 року. Після закінчення строку договору, тобто після 13 листопада 2007 року позивач не звернувся до ТОВ «Мелітопольський ринок»з метою укладення договору, вважаючи, що оскільки він виконує всі умови договору, претензій у відповідача до нього не має, заперечень проти продовження дії договору з боку адміністрації також не було, тому укладати новий договір не було потреби, а тому він діє до теперішнього часу. 28 лютого 2011 року йому стало відомо, що КП «Мелітопольжитлосервіс», яке є правонаступником ТОВ «Мелітопольський ринок»уклало договір з [PERSON] про надання торгового місця.13 травня 2011 року позивач звернувся до КП «Мелітопольжитлосервіс»про продовження договору про надання торгового місця, листом від 13.05.2011 року його було повідомлено, що 27.01.2009 року [PERSON] пролонгував договір і 03 січня 2012 року між відповідачем [PERSON] та КП «Мелітопольжитлосервіс»був укладений договір про надання про надання торгового місця №78 проспект. Однак цей договір позивач вважає незаконним, так як ним порушені його права по договору про надання торгового місця від 13 жовтня 2006 року. На підставі викладеного, просить визнати недійсним договір про надання торгового місця №78 проспект від 03.01.2012 року укладений між КП «Мелітопольжитлосервіс»та [PERSON], стягнути з відповідачів на його користь понесені ним судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовну заяву на зазначених підставах. Представник відповідача КП «Мелітопольжитлосервіс»в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що 13 листопада 2007 року закінчився строк договору №19 укладеним між позивачем та ТОВ «Мелітопольський ринок»про надання торгового місця на території ринку по пр.-ту 50 річчя Перемоги в м. Мелітополі, позивач новий договір не укладав. До них звернувся відповідач [PERSON] з метою укладення договору про надання торгового місця, вони оглянули план-схему ринку, визначили торгове місце по якому були відсутні будь-які відомості про те, що воно зайняте, тобто наявність укладеного договору. Після чого між ними та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання торгового місця від 27 січня 2009 року, а згодом 03 січня 2012 року між [PERSON] та КП «Мелітопольжитлосервіс»був укладений договір про надання торгового місця №78 проспект. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що він звернувся до відповідача КП «Мелітопольжитлосервіс»з метою укладення договору, розглянувши його звернення, останні уклали з ним договір про надання торгового місця, зобовязання по якому він виконує в повному обсязі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови. Як встановлено в судовому засіданні 13 листопада 2006 року між позивачем та ТОВ «Мелітопольський ринок»був укладений договір №19 про надання торгового місця на території ринку по пр.-ту 50 річчя Перемоги в м. Мелітополі на строк до 13 листопада 2007 року, що підтверджується копією договору (а.с.7). Рішенням №1/29 23 сесії V скликання Мелітопольської міської ради Запорізької області від 27 грудня 2007 року скасовано державні акти на право постійного користування землею ТОВ «Мелітопольський ринок»та затверджено технічну документацію по інвентаризації земельних ділянок та передано в оренду строком на 5 років КП «Мелітопольжитлосервіс»зокрема по пр.-ту 50 років Перемоги для розміщення та експлуатації ринку та торгівельного майданчику (а.с.23). Між відповідачем КП «Мелітопольжитлосервіс»та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання торгового місця від 27 січня 2009 року, а згодом 03 січня 2012 року між [PERSON] та КП «Мелітопольжитлосервіс»був укладений договір про надання торгового місця №78 проспект (а.с.11). Вказані обставини жодною стороною не оспорювалися, а тому суд вважає достовірно встановленим и та такими, що не підлягають доказуванню. Доводи позивача та його представника про те, що він виконував умови договору та претензій з боку адміністрації ринку до нього не було, а тому договір, укладений між КП «Мелітопольжитлосервіс»з відповідачем [PERSON] про надання торгового місця №78 проспект від 03.01.2012 року, є недійсним, суд вважає необґрунтованими з наступних підстав. Відповідно п. 4.1 договору від 13 листопада 2006 року №19 про надання трогового місця на ринку, договір діє на протязі року і може бути пролонгований на наступний строк. 13 листопада 2007 року строк дії вищевказаного договору закінчився. Як пояснив позивач в судовому засіданні, він більше чотирьох років не звертався до ТОВ «Мелітопольський ринок»з заявою про укладення нового договору, або продовження строку чинності укладеного договору. Порядок пролонгації в самому договорі не передбачений. Тому є всі підстави вважати, що строк дії договору № 19 про надання торгового місця від 13 листопада 2007 року закінчився і між відповідачами було правомірно укладений новий договір про надання торгового місця, він є законним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства України. Відповідно п. 2 абзацу першого Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання договору про надання торгового місця №78 проспект від 03.01.2012 року недійсним не ґрунтуються на вимогах закону та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed