Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-11 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що 13.08.2007 р. між нею та Акціонерним комерційним банком "Правекс Банк"(далі АКБ "Правекс Банк") був укладений кредитний договір № 415-005/07Ф (далі -Договір). За умовами Договору Банк надає кредит в іноземній валюті на загальну суму 91 000 доларів США (дев?яносто одна тисяча доларів США) для споживчих цілей зі сплатою 13,99% річних за користування кредитом. Зазначає, що Банком було допущено істотне порушення її прав, як споживача фінансових послуг, через невиконання Банком вимог закону щодо надання повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу, що є предметом договору, у зв?язку з чим був позбавлений можливості належним чином оцінити властивості такої послуги. Також вказує на те, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплаті процентів за користування кредитом, вартості всіх супутних послуг та інших фінансових зобов?язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. Зауважує, що у графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Тому просить визнати дії ПАТ КБ "Правекс Банк"при укладанні кредитного договору № 415-005/07Ф від 13.08.2007 р. -таким, що не відповідають вимогам Закону України "Про захист прав споживачів". В судове засідання представник позивача з'явився, позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання з'явився, позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.08.2007 р. між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком "Правекс Банк"(далі АКБ "Правекс Банк") був укладений кредитний договір № 415-005/07Ф (а.с. 3-8). До кредитного договору було додано додаток 1 -Пам?ятка для клієнта (при отриманні кредиту для споживчих цілей) за програмою кредитування фізичних осіб під заставу/іпотеку майна під заставу нерухомого майна -кредит (а.с. 9-10). Також до договору було додано додатки про орієнтовні витрати при оформленні, користуванні та повному погашенні кредиту під заставу нерухомого майна (а.с. 32-34). Згідно п. 1.1. кредитного договору № 415-005/07Ф від 13.08.2007 р. Банк надав Позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 91 000 доларів США (дев?яносто одна тисяча доларів США) для споживчих цілей. Даний кредит надався Позичальнику строком з 13.08.2007 р. до 13.08.2014 р. зі сплатою 13,99% річних, відповідно до п. 1.2. Договору. Згідно п. 10.7. Кредитного договору шляхом укладання та підписання Позичальником даного договору, Позичальник підтверджує факт письмового повідомлення його Банком про умови надання кредиту, а також про відсотки, тарифи, комісії та інші елементи вартості кредиту за даним Договором згідно Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до п. 10.9. Кредитного договору визначено, що шляхом укладення та підписання Позичальником даного Договору, Позичальник підтверджує факт повідомлення Банком про всі валютні ризики, пов?язані з наданням Позичальнику кредиту в іноземній валюті (а.с. 8). Також судом встановлено, що сторони в кредитному договорі погодили за порушення строків погашення заборгованості за кредитом, відповідач має сплатити позивачу пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної ставки. Відносини між сторонами, що є предметом спору, врегульовуються Цивільним кодексом України (надалі -ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, та істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, на підставі встановлених судом обставин та зазначених норм закону, суд дійшов висновку, що оскільки кредитний договір відповідає чинному законодавству, а позивач своїм підписом, підписуючи кредитний договір підтвердив факт ознайомлення з усіма заборонами, відсотками, тарифами, комісіями, та іншими елементами вартості кредиту, які зобов?язався сплатити за вищевказаним кредитним договором, тому суд не вбачає у діях відповідача невідповідність вимогам законодавства, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог. Під час судового розгляду представник відповідача заявив клопотання про застосування загального строку позовної давності тривалістю у 3 (три) роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку про необхідність застосування загального строку позовної давності тривалістю у 3 (три) роки з наступних підстав. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки позивач довідався про порушення свого права 13.08.2007 р. під час укладення кредитного договору, то термін позовної давності у 3 (три) роки сплив в 13.08.2010 р. В свою чергу, позивач подав позов до суду у квітні 2012 року. Сплив позовної давності, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В свою чергу, представник позивача не просив суд визнати причини пропуску позовної давності поважними. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed