Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-20 00:00:00

15 листопада 2012 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідачки про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. В позові зазначив, що 03 листопада 1989 року помер його дід [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок по вул.. Щорса, 23 в смт. Березнегувате Миколаївської області. На день смерті з дідом була зареєстрована та проживала його дружина (баба позивача) [PERSON], яка померла 07 березня 2012 року та до дня смерті проживала в зазначеному будинку. За життя баба склала заповіт, яким вищевказаний будинок заповідала йому. За оформленням спадщини він звернувся до нотаріальної контори, однак у вчиненні нотаріальних дій йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на будинок на імя баби. Ухвалою суду від 24 грудня 2012 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено Березнегуватську селищну раду Миколаївської області. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що його діду на праві власності належав будинок по вул.. Щорса, 23 в смт. Березнегувате. Після його смерті в будинку залишилася проживати баба, яка не оформивши спадщину померла. За життя баба склала заповіт, яким будинок заповідала йому, однак нотаріус відмовляє йому в оформленні права на спадщину через відсутність документу на будинок на імя баби. Відповідачка в судове засідання не зявилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність та визнання позовних вимог позивача. Представник співвідповідача в судовому засіданні проти задоволення позову позивача не заперечувала. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 04 листопада 1989 року помер дід позивача [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть, виданого бюро ритуальних послуг Березнегуватського ККП Миколаївської області 04 листопада 1989 року, актовий запис № 80 книги реєстрації актів про смерть, копія свідоцтва про народження матері позивача [PERSON], виданого Березнегуватським районним ЗАГС Миколаївської області 11 квітня 1958 року, актовий запис № 30 книги записів актів громадянського стану про народження та копія її свідоцтва про укладення шлюбу, видана Березнегуватським райвідділом ЗАГС Миколаївської області 19 жовтня 1974 року, актовий запис № 58 книги реєстрації актів про укладення шлюбу (а.с.25,12,13). Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок по вул.. Щорса, 23 в смт. Березнегувате Миколаївської області, який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності, зареєстрованого в Березнегуватській філії комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації»29 березня 1970 року за № 1849, що підтверджується довідкою комунального підприємства від 16 жовтня 2012 року (а.с.17). На момент смерті діда разом з ним була зареєстрована та проживала його дружина баба позивача [PERSON], яка померла 07 березня 2012 року та до дня смерті проживала в зазначеному будинку. Дані факти підтверджуються копією свідоцтва про одруження діда позивача, виданого РайЗАГС Миколаївської області 06 серпня 1956 року, копією свідоцтва про смерть баби позивача, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції 12 березня 2012 року, актовий запис № 25 Книги реєстрації смертей та довідкою Березнегуватської селищної ради Миколаївської області від 28 грудня 2012 року (а.с.26,14,24). За життя, 18 вересня 1993 року, [PERSON] склала заповіт, яким житловий будинок по вул. Щорса 23 в смт. Березнегувате заповідала позивачу (а.с.16). В оформленні права на спадщину за заповітом Снігурівською державною нотаріальною конторою Миколаївської області позивачу відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на будинок на імя [PERSON] (а.с.21). Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини, щодо захисту права власності на спадкове майно. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч.1 ст.529 зазначеного Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Пункт 1 ч.1 с.549 вищевказаного Кодексу передбачає, що вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У відповідності до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадщину мають особи, визначені в заповіті. Стаття 392 зазначеного Кодексу передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на викладене, враховуючи, що дід позивача [PERSON] був власником житлового будинку по вул.. Щорса, 23 в смт. Березнегувате, баба позивача [PERSON] прийняла спадщину на нього після смерті діда, оскільки вступила в його управління і володіння та через смерть не встигла оформити своє право власності, позивач є спадкоємцем померлої за заповітом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд не стягує з відповідачки та співвідповідача витрати на оплату судового збору в звязку з відсутністю даної вимоги в позові.

Outcome: approved