Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення богу за договором позики, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу посилаючись на те, що 10 серпня 2011 року він позичив відповідачу грошові кошти в сумі 30000 доларів США строком на шість місяців до 10 лютого 2012 року, що підтверджується відповідною розпискою. У визначений договором строк відповідач кошти не повернула. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою, однак відповідач уникає зустрічей та відмовляється повернути кошти. Тому позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 239643 грн., проценти від суми позики за користування коштами у розмірі 9667 грн. 79 коп., три відсотки річних у розмірі 562 грн. 19 коп., моральну шкоду у розмірі 40 000 гривень, компенсацію витрат на правову допомогу у розмірі 19441 грн. 90 коп. та витрат, пов’язаних із сплатою судового збору у розмірі 3107 грн. 53 коп. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги уточнив, просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 239697 грн., проценти від суми позики за користування коштами у розмірі 13130 грн. 80 коп., суму інфляційних збитків у розмірі 1198 грн. 49 коп., три відсотки річних у розмірі 1477 грн. 58 коп., моральну шкоду у розмірі 40 000 гривень та компенсацію судових витрат у розмірі 43107 грн. 53 коп. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з’явилась, направила до суду відзив на позовну заяву та просила суд розглядати справу за її відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 10 серпня 2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошей, відповідно до якого позичальник [PERSON] позичила у позикодавця [PERSON] грошові кошти у розмірі 30000 доларів США. Зазначену суму позичальник зобов’язалась повернути в строк до 10 лютого 2012 року (а.с.10). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст. 1048 ЦК України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З договору позики від 10 серпня 2011 року вбачається, що строк повернення боргу настав 10 лютого 2012 року. Доказів про повернення зазначеної суму відповідачем [PERSON] суду не надано. Враховуючи, що облікова ставка Національного банку України вже включає в себе ризик інфляційних втрат та є істотно більшою, ніж 3 % річних, суд приходить до висновку про неможливість одночасного стягнення з відповідача не встановлених договором позики процентів за користування позикою та штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України. Згідно із ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача борг за договором позики у розмірі 239 697 грн. Що стосується позовних вимог [PERSON] про відшкодування заподіяної йому моральної шкоди в сумі 40000 гривень, то суд вважає, що данні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв’язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів»чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту немайнових прав, які є абсолютними, невідчужуваними і не можуть бути предметом зобов’язання. Отже порушенням договірних зобов’язань, на які як на підставу обґрунтування заподіяння моральної шкоди посилається позивач, безпосередньо особисті немайнові права не зачіпляються. Враховуючи, що між сторонами у справі виникли договірні зобов’язання, тому дана правова норма не поширюється на випадки, коли моральна шкода завдається порушенням зобов’язання. При визначенні суми на правову допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача суд виходить з того, що ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов’язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. В силу ст.ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов’язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі у розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у розгляді справи. Виходячи із системного тлумачення положень ст.ст. 56, 79, 84 ЦПК України витрати, понесені позивачем до подання позовної заяви, не є витратами на правову допомогу. Витрати, понесені позивачем до відкриття провадження у справі, є збитками, які особа понесла для відновлення свого порушеного права (п.1.ч.2 ст. 22 ЦПК України) та можуть бути відшкодовані у разі пред’явлення вимоги про стягнення таких збитків. Тобто витрати позивача, понесенні до відкриття провадженні у даній справі відшкодуванню, як витрати на правову допомогу, не підлягають. Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов’язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» встановлено, що граничний розмір витрат пов’язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення не перевищує суму, що обчислюється з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Враховуючи кількість та тривалість судових засідань, в яких брав участь представник позивача [PERSON], загальна сума компенсації витрат на його участь в судових засіданнях, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1716 грн. 80 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тобто, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 3107,53 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial