Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Руденської селищної ради, в якому просить визнати за нею право власності на житлові будинки, що розташовані за адресою м. Львів-Рудно, вул. Гагаріна, 3, позначені у технічному паспорті під літ «А-1» і літ. «Б-2» та право користування земельною ділянкою площею 715 кв.м. за адресою м. Львів - Рудно, вул. Гагаріна, 3 в порядку спадкування. Свої вимоги мотивує тим, що її батько, [PERSON], [INFO], помер 10.05.2008 року. З 26 жовтня 1998 року він постійно проживав у [INFO] міста Львова, що підтверджується довідкою Рудненської селищної ради. Дане майно, а саме будинок № 3 по вул. Гагаріна, смт. Рудно належало на праві власності прабабі позивачки (бабі її батька), - [PERSON]. [PERSON], [INFO] є бабою батька позивачки, яка в 1946 році в ході Операції «Вісла» разом з дочкою - [PERSON] (Ільківною) [INFO] (бабою позивачки та мамою її батька) та чоловіком [PERSON] Ілльою (Ільком) Григоровичем була перевезена з місця народження: с. Варенж, Грубешівського повіту-Польща у Тернопільську область. Пізніше вони усі переселилися з Тернопільської області у смт. Рудно Львів. Дочка [PERSON] - [PERSON] (Ільківна) - народилася 27.11.1939 року У [PERSON], Грубешівського повіту - Польща. В 1959 р. вона змінила своє прізвище в зв'язку з одруженням на прізвище Дзюба. А у 1968 році змінила прізвище назад на [PERSON] у зв'язку з розлученням. [PERSON] була матір'ю [PERSON] (батька позивачки), і відповідно бабою позивачки, яка померла 16.08.2003 року, тобто раніше за свою матір - [PERSON]. Спадкоємцями після смерті [PERSON] були батько позивачки та [PERSON], які в нотаріальну контору з заявами про прийняття спадщини не звертались. [PERSON] померла 29.11.2003 року, та після її смерті відкрилась спадщина. Після смерті [PERSON] спадкоємцем мала б бути її донька [PERSON], яка на той час померла. Оскільки, бабця позивачки, [PERSON], на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] - померла, то право на спадкування перейшло до батька позивачки, як внука померлої. Після смерті [PERSON] батько позивачки не звертався в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, проте, він постійно, починаючи з 26.10.1998 року проживав у [INFO] м. Львова, разом із прабабцею позивачки. Після смерті [PERSON] згідно відомостей Сьомої [PERSON] державної нотаріальної контори жодних заяв по прийняття спадщини не реєструвалось. Батько позивачки не оформив при житті спадщину, хоча фактично таку прийняв, став власником майна, володів та розпоряджався цим майном. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] за правом представлення, оскільки на момент смерті спадкодавця постійно спільно проживав з нею та на цей час його мати - [PERSON] вже померла. Згідно відомостей ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок, що розташований за адресою м. Львів-Рудно, вул. Гагаріна, 3 (на технічному плані позначений як А-1) на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину. За вказаним будинком на підставі Рішення Рудненської селищної ради № 144 від 25.09.1975 року була закріплена земельна ділянка у розмірі 715 квадратних метрів, яка на даний час не приватизована. На думку позивачки вона повинна спадкувати за батьком, [PERSON] як його єдина донька, оскільки інших дітей у батька немає. На момент смерті [PERSON] одружений не був, а з матірю позивачки, [PERSON], він розлучився 14.08.1987 року. 11 липня 2008р. Сьомою [PERSON] державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 45074503 на імя позивачки як спадкоємця по батькові - [PERSON] за її заявою про прийняття спадщини (додаток № 14). Однак, оформити свідоцтво про право на спадщину можливості немає, оскільки в неї відсутні оригінали документів про право власності на дане майно. Родинні відносини позивачки з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження позивачки та рішенням Франківського районного суду м. Львова про встановлення факту родинних відносин від 19 травня 2009 року. Як третя особа з самостійними вимогами в справу вступив [PERSON], предявивши позов до Рудненської селищної ради, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на будинковолодіння, за адресою Львів-Рудно, вул. Гагаріна,3 яке складається із житлових будинків позначених на плані земельної ділянки літерами «А-1» та «Б-2» в порядку спадкування. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON], народився 24 січня 1979 року в місті Валки Харківської області, від шлюбу [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. 13 листопада 1991 року між [PERSON] та [PERSON] шлюб було розірвано, про що свідчить актовий запис №97 та підтверджується свідоцтвом про розлучення, що видане Банківським ВРАГС Харківської області. Після розлучення [PERSON] переїхав на постійне місце проживання в [INFO], що в с. Рудно, Залізничного району, міста Львова, хоча із цього місця проживання ніколи не виписувався з 05 лютого 1968 року і по день смерті 03 жовтня 2004 року. Вказана подія підтверджується довідкою від 01.02.2011 року за №63 вих, яку видано Рудненською селищною радою. Дане майно, а саме будинок № 3 по вул. Гагаріна, с. Рудно належало на праві власності [PERSON], яка являлась матірю [PERSON] та [PERSON]. [PERSON], [INFO] - померла 29 листопада 2003 року. [PERSON] - померла 16 серпня 2003 року. [PERSON] - помер 03 жовтня 2004 року. Спадкоємцем після смерті [PERSON] був [PERSON], який в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини не звертався, хоча фактично вступив в управління та володіння майном. Інших спадкоємців, які б вступили у володіння спадковим майно після смерті [PERSON] чи в порядку прямого спадкування чи в порядку спадкової трансмісії чи представлення не заявились. Також [PERSON] вказує, що після смерті [PERSON] її син [PERSON] не звертався в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме будинковолодінням № 3 по вул. Гагаріна, с. Рудно м.Львова, разом із чоловіком померлої 16 серпня 2003 року [PERSON] - [PERSON]. [PERSON] не оформив при житті спадщину, хоча фактично таку прийняв, став власником майна, володів та розпоряджався цим майном. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки на момент смерті спадкодавця постійно спільно проживав з нею. [PERSON], на його думку, спадкує за батьком [PERSON], як його єдиний син, оскільки інших дітей у нього не було. На момент смерті [PERSON] одружений не був, а з своєю дружиною та матірю [PERSON] - [PERSON] розлучився 13.11.1991 року. Оформити свідоцтво про право на спадщину не можливо, оскільки відсутні оригінали документів про право власності на дане майно. Як третя особа з самостійними вимогами в справу вступив [PERSON], предявивши позов до [PERSON] про відшкодування витрат на будівництво обєкту самочинного будівництва. Позовні вимоги мотивував тим, що будівля, позначена на плані під літ. Б-2, була самочинно ним побудована. Тому вважає, що у нього є право на відшкодування вартості цього будівництва, мотивуючи наступним. [PERSON] проживав у громадянському шлюбі із [PERSON] починаючи з 1970-х років у будинку № 3 по вул. Гагаріна в смт. Рудно. Даний будинок належав на праві власності матері [PERSON], а саме [PERSON]. З 1978 року [PERSON] був прописаний за даною адресою, оскільки проживали з [PERSON] в цивільному шлюбі та спільно вели господарство з її мамою. В смт. Рудно по вул. Гагаріна, 3 також був прописаний та проживав син [PERSON] - [PERSON]. У 1979 році у звязку з тим, що [PERSON]отримав квартиру у м. Львові, він був виписаний із смт. Рудно та прописаний за адресою: м. Львів, вул. С. Петлюри, 37/84. З 1979 року він проживав разом із своєю громадянською дружиною [PERSON] в м. Львові по вул. С.Петлюри, 37/84 разом з її мамою, оскільки вона хворіла судинними хворобами і потребувала стороннього догляду. [PERSON] також вказує, що з [PERSON] не оформляли офіційного шлюбу через те, що за нею була закріплена квартира в сімейному гуртожитку і у випадку оформлення їхніх стосунків, вона б втратила право на неї. В даному випадку вони керувались виключно меркантильними інтересами, оскільки при СРСР така поведінка громадян, як правило, була масовою і вони не були виключенням з цього правила. У 1986 році [PERSON] отримала дозвіл Виконавчого комітету Рудненської селищної ради на перебудову існуючого ветхого сараю на цегляний з обладнанням літньої кухні за адресою: смт. Рудно, вул. Гагаріна, 3. Однак, розпочавши дану перебудову, [PERSON] із своєю громадянською дружиною [PERSON], вирішили, що можуть побудувати дачу поряд із будинком матері [PERSON], здійснивши будівництво не сараю, а невеликого житлового будинку, що вони і зробили. Оскільки вони проживали в громадянському шлюбі, а [PERSON] працював на відповідальній посаді, вони вирішили не звертатися до державних органів за узаконенням самовільного перепланування та будівництва окремого будинку по вул. Гагаріна, 3 в смт. Рудно. В іншому ж випадку, в ті часи [PERSON] міг бути підданий громадському осуду на роботі та втратити посаду, а [PERSON] не могла отримати дозвіл на будівництво ще одного житлового будинку поруч з існуючим, бо не змогла б надати контролюючим органам інформацію про джерела доходів на таке будівництво. Дане будівництво [PERSON] завершив у 1988 році. Та з того часу і по сьогоднішній день він постійно використовує цей будинок, як своє заміське господарство. [PERSON] з дружиною були переконані, оскільки їм порекомендували оформити заповіт на все майно, тому від матері - [PERSON] у нотаріальній конторі один раз в 1983 році і другий раз в 1994 році було складено заповіти на все майно на [PERSON] Крім того, у 2002 році [PERSON] було здійснено будівництво цегляної огорожі, взамін частини огорожі, яка вже не могла забезпечити безпеку присадибної ділянки. Не очікувано в 16.08.2003 року померла громадянська дружина [PERSON] - [PERSON]. 29.11.2003 року померла її мати - [PERSON], 03.10.2004 року помер [PERSON]. Похоронами усієї своєї фактичної рідні займався [PERSON] самостійно. [PERSON] в позовній заяві пояснив, що ніколи не задумувався, що йому потрібно буде оформляти право власності на будинок, який побудований за власні кошти, оскільки вся родина [PERSON] та усі мешканці с.м.т. Рудно, знали що це будівництво проводив він. Наданий час [PERSON] є вже людиною похилого віку та задумуюється, кому передати нажите майно. Він звертався до нотаріуса, з метою написання заповіту, а нотаріус розяснив, що заповісти [PERSON] зможе лише квартиру по вул. С.Петлюри в м. Львові, а на будинок в смт. Рудно йому слід оформити право власності. У [PERSON] не збереглося жодних письмових документів, які б змогли підтвердити, що це будівництво проводилося за його кошти, та що він прожив однією сімєю з [PERSON] та [PERSON] Однак [PERSON] зазначає, що цей факт можуть підтвердити практично усі сусіди, які проживають в [INFO]. Даним будинком він відкрито володіє і користується по теперішній час. Він вважає, що правомірно користується даним будинком, оскільки з [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю, а члени сімї власника - [PERSON] мали право користуватися її майном за її згоди. Зазначене право є похідним від права власника майна. Оскільки в [PERSON] були відсутні документи на житловий будинок під літерою «Б-2», то він звернувся до суду про визнання права власності і рішенням Залізничного районного суду від 15.10.2010 року таке право було визнано за ним. До судового розгляду справи по суті, в порядку ст. 31 ЦПК України, [PERSON] позовні вимоги уточнив, просив суд визнати за ним право на будинковолодіння, за адресою Львів-Рудно, вул. Гагаріна,3 яке складається із житлових будинків позначених на плані земельної ділянки літерами «А-1» та «Б-2» в порядку спадкування, з мотивів викладених в заяві. [PERSON] відмовилась від позову. Суд прийняв відмову ухвалою від 28 грудня 2012 року та провадження у справі закрив. Позов [PERSON] ухвалою суду залишено без розгляду у звязку з повторною неявкою позивача у судове засідання. Суд, ухвалив справу розглядати без участі [PERSON], який надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України, та за відсутності відповідачів, які належним чином повідомлені про час, день та місце розгляду справи, проте до суду не прибули, причини своєї неявки суд не повідомили, та враховуючи, що матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON], підлягає до задоволення частково. Відповідно до статей 525, 526 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно статей 548, 549 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Як вбачається з наведеного вище, спадщина після смерті [PERSON] відкрилась 29 листопада 2003 року, та відповідно така повинна була бути прийнята до 29 травня 2004 року. [PERSON] на момент відкриття спадщини проживав за адресою Львів-Рудно, вул. Гагаріна,3. Отже, він прийняв спадщину, фактично вступивши у володіння спадковим майном. До вказаних правовідносин слід застосовувати положення ЦК України в редакції 2003р., а саме - прийняття спадщини в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР. [PERSON] помер 03 жовтня 2004 року. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України в цей день відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі будинковолодіння за адресою Львів-Рудно, вул. Гагаріна,3. За ч.І ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). ч.І статті1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. [PERSON] не проживав постійно зі своїм батьком, [PERSON] ієм Іллічем, а отже повинен був подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори до 3 квітня 2005 року. [PERSON] заяви в цей період не подав. Відповідно до ч.І ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Отже, [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини, а тому вважається таким, що не прийняв. Судом встановлено, що [PERSON] проживав однією сімєю з [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON]Я і був поєднаний з ними спільним побутом та вів спільне господарство протягом більш як пяти років до дня відкриття спадщини після смерті [PERSON] До такого висновку суд прийшов оглядаючи матеріали справи 2-о-105/10 Залізничного районного суду міста Львова, в яких містяться письмові докази - пояснення Вербицької О-Х.К., [PERSON], [PERSON], які тривалий час знайомі з сімєю [PERSON] та ствердили, що [PERSON] більше пяти років (з 1970 року) проживав у громадянському шлюбі з [PERSON] та вів спільне господарство і членом її родини, яка складалась [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] Як доказ спільного проживання судом береться до уваги письмові докази у справі №2-1436/2010 року, якими підтверджується, що за кошти [PERSON] було збудовано житловий будинок на прибудинковій території, позначений літерею «Б-2». Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч. З статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Крім того, згідно п. 211 Інструкції „Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 N 20/5 та Зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 р. за N 283/8882 свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. [PERSON] - померла 29 листопада 2003 року. [PERSON] - померла 16 серпня 2003 року. [PERSON] [PERSON] - помер 03 жовтня 2004 року. [PERSON] - помер 10 травня 2008 року В силу викладених обставин спадщину після смерті наведених вище прийняв [PERSON] і про відмову від неї не заявляв. Разом з тим, щодо позовних вимог в частині зобовязання Обласного комунального підприємства [PERSON] обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зареєструвати за позивачем право власності на будинковолодіння, то суд приходить до висновку, що дані вимоги не підлягають до задоволення, оскільки рішення суду є правовстановлюючим документом, а в матеріалах справи відсутні дані, що позивач звертався із заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно та що йому було відмовлено у такій реєстрації.

Outcome: partial