Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-19 00:00:00

У липні 2012 року позивач звернувся до суду з названим позовом, посилаючись на те, що 29 грудня 2003 року між ним та [PERSON] (далі - відповідач-1) укладено рамкову угоду № 1693, відповідно до якої банк відкриває позичальнику кредитну лінію терміном на 48 місяців з лімітом кредитування не більше 30 000 доларів США. На підставі та в межах вказаної рамкової угоди 29 грудня 2003 року між позивачем і відповідачем-1 укладено договір про надання траншу № 1.9065/1693, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит в сумі 12\~ 200 доларів США на строк користування 24 місяці із сплатою відсотків в розмірі 17% річних, а останній зобовязався повернути кредит та відсотки у строки, передбачені договором. З метою забезпечення виконання зобовязань за цим договором між позивачем та [PERSON] (далі відповідач-2) укладено договір поруки, за яким відповідач-2 поручився перед кредитором за належне виконання відповідачем-1 взятих на себе зобовязань за кредитним договором. Однак, в порушення умов кредитного договору відповідач-1 належним чином не виконує взяті на себе зобовязання, в звязку з чим на день предявлення позову виникла заборгованість на загальну суму 265\~ 955,04 грн., з яких: борг по кредиту 61\~ 048,14 грн., борг по процентах 81\~ 122,56 грн., пеня 123\~ 784,35 грн. У звязку з наведеним позивач просив стягнути солідарно з відповідачів вказану суму заборгованості та судові витрати. В ході розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за нарахованими процентами 71\~ 628,15 грн. та пеню 10\~ 307,49 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Вважає, що заборгованість повинна погашатись БМП Експрес, а позивачем пропущено строк звернення до суду. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що договір поруки він не підписував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 29 грудня 2003 року між позивачем та [PERSON] укладено рамкову угоду № 1693, відповідно до якої банк відкриває позичальнику кредитну лінію терміном на 48 місяців з лімітом кредитування не більше 30 000 доларів США. 29.12.2003 року між позивачем і відповідачем-1 укладено договір про надання траншу № 1.9065/1693, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит в сумі 12200 доларів США на строк користування 24 місяці (до 29.12.2005 року) із сплатою відсотків в розмірі 17% річних, а останній зобовязався повернути кредит та відсотки у строки, передбачені договором. З метою забезпечення виконання зобовязань за цим договором між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки, за яким відповідач-2 поручився перед кредитором за належне виконання відповідачем-1 взятих на себе зобовязань за кредитним договором. У 2005 році позивач звертався до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та багатопрофільного малого підприємства Експрес про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1.9065/1693. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2005 року, яке набрало законної сили, було стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованість за цим договором в розмірі 69\~ 462,96 грн., а також в рахунок погашення цієї заборгованості звернуто стягнення на заставлене БМП Експрес майно сідловий тягач. Відповідно до ст.ст. 257, 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин розяснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). З огляду на наведене суд відмовляє в задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності, враховуючи при цьому відсутність підстав для його поновлення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed