Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 15.000 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що він працював у відповідача на посаді редактора з січня 2011 року, згідно Трудового договору від 11.01.2011 року. Пропрацював він на займаній посаді до кінця березня 2011 року. Весь цей час Президент Товариства постійно ухилявся від виплати заробітної плати в розмірі 5.000 грн. щомісячно, а з 31.03.2011 року відмовився виконувати свої обов"язки за договором. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 15.000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнив свої вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 14.478 грн., середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати в розмірі 60.000 грн. та моральну шкоду в розмірі 1.094 грн. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.01.2011 року між позивачем [PERSON], з однієї сторони, та відповідачем ТОВ "[PERSON] Холдінг" в особі директора [PERSON], з другої сторони, був укладений Трудовий договір (а.с.4-5). Відповідно до п. 1.1 Договору позивач був прийнятий на посаду редактора в період з 11.01.2011 року по 11.01.2012 року включно. Пунктом 4.1 Договору було передбачено, що працівникові встановлюється щомісячний посадовий оклад у відповідності до штатного розкладу компанії. Пунктом 4.4. Договору визначено, що заробітна плата виплачується працівникові два рази на місяць не пізніше 5 та 25 числа. Як встановлено при розгляді справи, протягом трьох місяців (січень, лютий, березень 2011 року) позивач виконував належним чином свої посадові обов"язки, що підтверджується копіями матеріалів, наданих ним суду, але заробітна плата за цей період йому виплачена не була. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітні плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі на користь позивача. Що стосується розміру заборгованості, що підлягає стягненню, то судом встановлено наступне. Умовами Трудового договору було визначено, що щомісячний оклад встановлюється відповідного до штатного розкладу компанії, але жодного додатку до Трудового договору оформлено не було, розмір заробітної плати був визначений лише усно, письмовим договором оформлений не був. Так, позивач в суді пояснив, що розмір заробітної плати, що був запропонований йому представником відповідача, становив 5.000 грн. щомісячно, а за час, що був ним відпрацьований, йому повинні були виплатити заробітну плату в сумі 14.478 грн. Розмір заробітної плати був підтверджений в судовому засіданні письмовими доказами (витягами з інтернет-сторінки) та показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що при прийнятті на роботу представник Товариства проводив з кожним з них співбесіду, а потім укладав трудові договори, і позивачу визначив заробітну плату в розмірі 5.000 грн. щомісячно. Постановою ДПІ Деснянського району м. Києва від 05.08.2011 року в порушенні кримінальної справи за фактом невиплати заробітної плати відносно [PERSON] було відмовлено (а.с.42-43). Згідно даної постанови опитаний Генеральний директор [PERSON] пояснив, що позивач, дійсно, працював в Товаристві, але заробітну плату йому не було виплачено у зв"язку з неналежним виконанням трудових обов"язків. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно із ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Але представником відповідача суду не було надано належних доказів того, що позивач неналежним чином виконував свої посадові обов"язки, у зв"язку з чим йому не було виплачено заробітну плату. Крім того, умовами Трудового договору не передбачено можливість невиплати заробітної плати відповідачем через неналежне виконання позивачем своїх трудових обов"язків. А тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині наявності заборгованості по заробітній платі з боку відповідача в розмірі 14.478 грн. є доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено при розгляді справи, відповідачем не було здійснено своєчасно, в передбачені законом строки, розрахунок з позивачем при його звільненні, хоча підприємство мало таку можливість, що підтверджується дослідженими судом письмовими доказами. А тому суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог і в цій частині, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку на загальну суму 60.000 грн. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв′язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи характер діянь відповідача, який на тривалий час затримав виплату заробітної плати, що завдало позивачу шкоди, ступінь моральних страждань позивача, те, що у нього порушилися нормальні життєві зв′язки і стосунки з родичами і близькими, він не міг своєчасно виконати свої фінансові зобов′язання, витратив багато часу на оформлення відповідних документів, суд прийшов до висновку, що позивачу, дійсно, було завдано моральну шкоду, розмір якої становить 1.094 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обгрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 852 грн. 08 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved