Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказавши в обґрунтування позовних вимог наступне. З відповідачем позивач перебував у трудових відносинах з 11.06.1976 року, займаючи посаду електролізника, а з 03.10.1994 року слюсара - сантехніка. Відповідно до повідомлення про хронічне професійне захворювання, позивачу встановлено діагноз - флюороз 1 ст., та супутній діагноз пилетоксичний бронхіт 1-2 ст., емфізема легенів 1 ст., ДН- першої-другої ст. Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 20.07.1988 року та від 11.02.1997 року позивач в результаті праці на підприємстві піддавався впливу шкідливих та не благодійних виробничих факторів. За результатами обстеження Медико-соціальної експертної комісії від 09.10.2009 року у результаті професійного захворювання, повязаного з виробництвом позивачу було безстроково встановлено другу групу інвалідності з 80% втрати професійної працездатності. Позивач зазначає, що внаслідок професійного захворювання йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 200\~000 гривень та просить стягнути з відповідача у судовому порядку. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просять позов задовольнити у повному обсязі. Позивач пояснив, що у 1988 році йому було встановлено одне професійне захворювання - пилетоксичний бронхіт, а в 1997 році інше - флюороз 1 ст. Він не заперечує, що дійсно, у 1994 році він отримував від відповідача відшкодування моральної шкоди, однак це було пов'язано з отриманням першого професійного захворювання. Після встановлення наявності іншого професійного захворювання у 1997 році він не отримував відшкодування моральної шкоди. Представник Відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову на підставах, викладених у письмових запереченнях на позов. Представник Відповідача пояснила суду, що у 1994 році позивач звернувся з заявою про відшкодування моральної шкоди, та підприємством було виплачено на користь позивача відшкодування моральної шкоди; пояснила, що професійні захворювання позивача повязані, тому вважає, що відповідач виконав свої зобовязання перед позивачем і просить відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи у судовому засіданні заперечувала проти позову у повному обсязі, на підставах, викладених у письмових запереченнях на позов, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, суд вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] працював у ВАТ ЗАЛКз 11.06.1976 року у електролізному цеху електролізником, а з 03.10.1994 року переведений у житлово-комунальний відділ черговим слюсарем сантехніком, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с 51-52). Професійне захворювання у [PERSON] виникло під час роботи на ВАТ Запорізькій виробничій алюмінієвий комбінат, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання від 20.07.1988 року та актом розслідування хронічного професійного захворювання від 11.02.1997 року, а також випискою з акту огляду МСЕК від 30.05.1994 року (а.с.4-7). Позивачу [PERSON] у звязку із професійним захворюванням встановлено відповідно до виписок з актів огляду МСЕК: - від 30.05.1994 року - 50% втрати професійної працездатності. - від 23.05.2001 року - 50% втрати професійної працездатності - від 20.06.2002 року -50% втрати професійної працездатності - від 04.08.2003 року - 50% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності; - від 28.09.2004 року - 50% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності; - від 27.10.2005 року - 50% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності;(а.с.85-89). Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК від 09.10.2009 року позивачу [PERSON] встановлено 80% втрати професійної працездатності та 2 групу інвалідності у звязку із професійними захворюваннями відповідно до акту П-4 від 20.07.1988 року та акту П-4 від 11.02.1997 року. (а.с.85). Професійне захворювання пилетоксичний бронхіт 1ст. [PERSON] було встановлено відповідно до [PERSON] розслідування професійного захворювання від 20.07.1988 року з висновком працездатний за своєю професією. (а.с.4-5 зв.) Відповідно до пункту 11 Пленуму Верховного Суду України від 17.03.1992 року № 1105-XIV Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкодиправо на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Вперше стійку втрату професійної працездатності (50% втрати працездатності, 3 групу інвалідності, протипоказана робота в шкідливих умовах) [PERSON] було встановлено [PERSON] МСЕК від 30.05.1994 року. (а.с.53) Відповідно до вказаного висновку МСЕК про умови та характер праці Позивачу була запропонована робота без впливу шкідливих факторів. За особистою заявою [PERSON] від 22.09.1994 року, з 03.10.1994 року він був переведений черговим слюсарем - сантехніком 4 розряду до житлово-комунального відділу. (а.с.79,81) Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує нормами ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року. Відповідно до п. 4 прикінцевих положень ЦК України, норми ЦК застосовують до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Відносини між позивачем та ПАТ Запорізький виробничий алюмінієвий комбінатвиникли до прийняття ЦК України, а тому до них мають застосовуватись норми чинного на той час ЦК УРСР. Крім того, суд приходить до висновку, що відносини між сторонами з приводу відшкодування моральної шкоди виникли в 1994 році, з моменту первинного встановлення позивачу стійкої втрати працездатності, а отже до них мають застосовуватись Правила відшкодування шкоди, які діяли на той час. На час встановлення стійкої втрати професійної працездатності [PERSON], були чинними Правила про відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженні Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. N 472 Згідно з п. 11 Правил відшкодування, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в інших матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін, рішення комісії по трудових спорах, рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь яких виплат. 07.06.1994 року [PERSON] звернувся до власника підприємства ВАТ ЗАлКз заявою про відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 мінімальних заробітних плат у звязку з професійним захворюванням. (а.с.43) На підставі вищевказаної заяви про відшкодування моральної шкоди та [PERSON] МСЕК від 30.05.1994 року Запорізьким виробничим алюмінієвим комбінатом було видано Наказ № 349 від 07.06 1994 року Про призначення виплат по відшкодуванню шкоди від профзахворювання [PERSON], відповідно до якого призначені щомісячні виплати відшкодування шкоди, проведені виплати одноразової допомоги та виплати відшкодування моральної шкоди в сумі 2\~400\~000,00 крб. (60\~000,00 крб. х 40 мінімальних заробітних плат).(а.с.44) Щороку, з 1994 року до моменту передачі особових справ до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, на підставі виписки з [PERSON] огляду в МСЕК підприємство видавало відповідний Наказ про подовження виплат по відшкодуванню шкоди від професійного захворювання [PERSON] (а.с.69-78) З прийняттям Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностівід 23.09.1999 року № 1105-ХІ обовязок по відшкодуванню шкоди внаслідок нещасного випадку на виробництві або профзахворювання покладається на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно з абз. 4 п. 3 перехідних положень Закону підприємства передають до відділень Фонду документи, що підтверджують право працівника на страхову виплату, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також розміри цієї виплати. Відповідачем ПАТ Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат було передано до відділення Фонду документи для продовження [PERSON] раніше призначених виплат. Постановою відділення Фонду № П-1081 від 12.07.2001 року було прийнято рішення про продовження раніше призначеної страхової виплати [PERSON] в розмірі 568,84 грн. (а.с.55) Відповідно до постанови відділення Фонду від 18 квітня 2012 року №0809/1081/108/26 про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 01.03.2012 року згідно з постановою правління Фонду від 30.03.2012 № 15, розмір перерахованої щомісячної страхової виплати [PERSON] з 01 березня 2012 року складає 5141,69 грн. (а.с.50). Суд вважає необґрунтованими доводи позивача [PERSON] відносно того, що у звязку з встановленням йому професійного захворювання у 1997 році він має право на повторне відшкодування моральної шкоди, оскільки станом на 1997 рік позивач вже не працював в умовах шкідливого виробництва, а професійне захворювання виникло під час праці в умовах шкідливого виробництва, тобто до переведення Позивача 03.10.1994 року на іншу роботу. При цьому суд приходить до висновку, що моральна шкода відповідачем за заявою позивача відшкодована у повному обсязі. З огляду на вищевикладене та враховуючи, що відповідачем вже виплачено [PERSON] грошову суму за моральну шкоду, суд приходить до висновку, що Відповідач виконав перед Позивачем свої зобовязання по відшкодуванню моральної шкоди, згідно діючих на той час норм законодавства України, тому у Позивача відсутні підстави для предявлення до ПАТ ЗАлКпозову про відшкодування моральної шкоди, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed