overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась з позовом про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно. В підтвердження своїх позовних вимог покликається на те, що 13.02.1993 року зареєструвала шлюб з відповідачем, у якому у них народилося двоє дітей [INFO] та [PERSON], [INFO]. Починаючи з 2000 року на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду відповідач сплачував аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку до досягнення дітьми повноліття. 04.03.2012 р. сину виповнилося 18 років і сплата аліментів по виконавчому листу припинена. Однак, на даний час він є студентом 1го курсу факультету фінансів Тернопільського національного економічного університету денної форми навчання. В даний час їй важко утримувати сина, який навчається, відповідач добровільно відмовляється допомагати дитині, а тому вона змушена звернутись до суду про примусове стягнення аліментів. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, в підтвердження яких, покликається на підстави, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утриманні дитини в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, так як він сплачує аліменти н76а даний час на доньку. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, перевіривши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка , син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови , що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Ту обставину, що відповідач є батьком повнолітнього сина [PERSON], [INFO], на утримання якого погоджується сплачувати аліменти - сторонами не оспорюється і доказуванню не підлягає. З оглянутої судом довідки за № 2355 від 01.03.2012 р., виданою Тернопільським національним економічним університетом вбачається, що [PERSON] є студентом 1 го курсу факультету фінансів Тернопільського національного економічного університету денної форми навчання. Даючи оцінку дослідженим доказам, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, зі стягненням з відповідача аліментів в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, так як відповідач сплачує на підставі рішення суду аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON]. Син відповідача [PERSON] також потребує матеріальної допомоги , а відповідач може надавати таку допомогу, так як має постійне місце роботи , не заперечує щодо сплати аліментів в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно для продовження ним навчання. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що вона та відповідач уклали шлюб 16.12.2010 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у подружжя не склалося через постійну відсутність відповідача вдома. Позивач у судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився без поважних причин. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Ст. 105 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і дитини, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-08 00:00:00

(Зважаючи на складність у викладенні повного тексту рішення суду, повязаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін та їх представників, викладенні пояснень свідків, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини). На підставі наведеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши позовні вимоги, просить визнати в порядку спадкування право на земельну ділянку розміром 1,300 га для ведення особистого підсобного (селянського) господарства, розташовану на території Шкарівської сільської ради, посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянку, оформленим 21.12.2010р., на імя [PERSON], померлої 23.12.2010р.. Вимоги обґрунтував тим, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті матері, інших спадкоємців немає. Заяву про отримання спадщини подав до нотаріальної контори вчасно, проте державним нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини, оскільки [PERSON] при житті не встигла зареєструвати земельну ділянку, так як державний акт був отриманий вже після її смерті. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач до суду не зявився, просить справу розглядати у його відсутність, позов визнав. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що 23.12.2010 р. померла [PERSON], що стверджується копією свідоцтва. Державний акт ЯЛ № 885536 на право власності на земельну ділянку розміром 1,300 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Шкарівської сільської Ради Білоцерківського району, виданий на підставі розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації № 970 від 21.12.2010 р., на імя [PERSON]. В оформленні права власності на спадкову земельну ділянку позивачу відмовлено за відсутністю державної реєстрації правовстановлюючих документів на землю (державного акту), про що свідчить відмова Білоцерківської районної державної нотаріальної контори від 18.11.2011р.. Спір про право на спадкове майно відсутній, що підтверджується постановою нотаріуса. 8.07.2011р. позивачем отримане свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] на кв.18 по вул..Миру у с.Шкарівка. Спору про спадкове майно немає, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18.11.2011р. та витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі від 23.02.2011р.. Позивачем надані до суду довідки Управління держкомзему у Білоцерківському районі від 30.01.2012 р. про вартість земельної ділянки, що складає 19392,67 грн., та її призначення. Відповідно до ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Враховуючи, що державний акт на право власності на земельну ділянку на імя спадкодавця був виготовлений, але спадкодавець не встиг його належним чином зареєструвати за час свого життя, суд прийшов до висновку, що спадкоємець має право на спадкування земельної ділянки. Судові витрати по справі покладаються на позивача. На підставі ст..ст. 125, 126 ЗК України, ст..ст. 1216, 1218, 1225, 1226, 1268 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до СТОВ "Лящівка" про надання довідки про роботу і заробітну плату, посилаючись на те, що з 01 вересня 2006 року до 19 листопада 2011 року працював слюсарем-ремонтником в СТОВ "Лящівка" і був звільнений з роботи за власним бажаням. З 05 січня 2012 року позивач перебуває на обліку у Чорнобаївському центрі зайнятості і йому призначена допомога по безробіттю. Для розрахунку виплат на випадок безробіття йому потрібна довідка про заробітну плату встановленої форми за період часу з травня по жовтень 2011 року, видати яку СТОВ "Лящівка" відмовляється. Мотивуючи тим, що такими діями відповідача порушуються його права, позивач просить суд зобов"язати відповідача надати довідку про роботу та заробітну плату встановленої форми. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та пояснив, що через відсутність довідки в центрі зайнятості йому не можуть розрахувати необхідні виплати. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що відповідно до вимог ст.49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов"язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві. При звільненні позивачу була видана довідка про розмір заробітної плати, але не такої форми, як вимагає позивач. Так як позивач з відповідною заявою до СТОВ не звертався, відповідач вважає, що права позивача не порушені і в позові слід відмовити. Судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Позивач [PERSON] з 01 вересня 2006 року до 19 листопада 2011 року працював слюсарем-ремонтником в СТОВ "Лящівка" і був звільнений з роботи за власним бажаням. З 05 січня 2012 року позивач перебуває на обліку у Чорнобаївському центрі зайнятості і йому призначена допомога по безробіттю. Для розрахунку виплат на випадок безробіття йому потрібна довідка про заробітну плату встановленої форми за період часу з травня по жовтень 2011 року, видати яку СТОВ "Лящівка" відмовляється. Відмову у видачі довідки відповідач пояснює тим, що [PERSON] не звертався з відповідною вимогою. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 3 КЗпП України. У відповідності до ст.49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов"язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посаду, часу роботи і розміру заробітної плати. В судовому засіданні позивач пояснив, що при розрахунку йому видали довідку про роботу і заробітну плату, але не такої форми, яку необхідно подати в центр зайнятості. Про видачу довідки іншої форми до СТОВ він письмово не звертався. З цих підстав суд вважає, що права позивача не порушені: він передчасно звернувся до суду без попереднього звернення до відповідача з письмовою вимогою про видачу довідки . Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з названим позовом, мотивуючи тим, що відповідач добровільно не надає коштів на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], просить стягнути з відповідача аліменти. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі по 1/4 частині з усіх видів заробітку на утримання дочки, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просить позов задовольнити, суду пояснила, що відповідач на користь інших осіб аліменти не сплачує, має можливість і зобовязаний сплачувати грошові кошти на утримання дитини. Відповідач [PERSON], попереджений належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з»явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень щодо позову не надав, а тому суд з врахуванням думки позивача, яка не заперечує проти заочного рішення, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у справі доказів, згідно вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України, заочно. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований, знайшов своє підтвердження в суді, підлягає до задоволення по таким підставам. Як встановлено в судовому засіданні позивач та відповідач мають спільну малолітню дитину- дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Відповідач [PERSON] добровільно не надає коштів на утримання малолітньої дитини, на користь інших осіб аліменти не сплачує, а тому позов слід задовольнити, стягнути з відповідача аліменти у розмірі по 1/4 частині з усіх видів заробітку на утримання дочки, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вищенаведене підтверджується окрім показань позивачки, свідоцтвом про народження дитини серії 1-ОК № 045623 від 05.09.2006 року, виданим відділом РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції , довідкою № 461 виконавчого комітету Узинської міської ради Білоцерківського району від 25.01.2012року про утримання дитини позивачкою. Позов підлягає до задоволення на підставі ст.180 Сімейного Кодексу України, де вказано, що батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.181СК України за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від заробітку. Згідно Закону України "Про внесення змін до Сімейного Кодексу України щодо збільшення розміру аліментів на дітей" від 22 вересня 2005 року, розмір аліментів не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі та з відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь держави. Згідно ст.367ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-08 00:00:00

Позивачка 28.02.3012 року звернулась до суду з названим позовом, мотивуючи тим, що відповідач добровільно не надає коштів на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], просить стягнути з відповідача по 1/4 частині з усіх видів заробітку на утримання дочки до досягнення повноліття. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просить стягнути з відповідача по 1/4 частині з усіх видів заробітку на утримання дочки [PERSON], але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просить позов задовольнити, суду пояснила, що відповідач на користь інших осіб аліменти не сплачує, має можливість і зобовязаний сплачувати грошові кошти на утримання дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, проти розміру аліментів не заперечує. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований, знайшов своє підтвердження в суді, підлягає до задоволення по таким підставам. Як встановлено в судовому засіданні, визнається відповідачем, у позивача з відповідачем мається спільна дитина, дочка [PERSON], [INFO], яка утримується позивачкою. Відповідач добровільно не надає коштів на утримання малолітньої дитини хоча зобов»язаний надавати таку допомогу згідно вимог закону, визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону та не порушує прав сторонніх осіб, підлягає прийняттю, а тому позов підлягає задоволенню Позов підлягає до задоволення на підставі ст.180 Сімейного Кодексу України, де вказано, що батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи визнання позову відповідачем суд не обґрунтовує розмір аліментів на утримання дитини, строки і порядок виплати аліментів. Згідно Закону України „Про внесення змін до Сімейного Кодексу України щодо збільшення розміру аліментів на дітей від 22 вересня 2005 року, розмір аліментів не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.174 ЦПК України суд, при наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову у разі визнання позову відповідачем. Згідно ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з названим позовом, мотивуючи тим, що відповідач добровільно не надає коштів на утримання неповнолітніх дітей - дочки [PERSON],[INFO] та сина [PERSON], 2001року народження, просить стягнути з відповідача по 1/3 частині з усіх видів заробітку на утримання дітей до досягнення повноліття, так як діти повинні утримуватись також відповідачем у справі. В судовому засіданні представник позивача за угодою адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги, просить стягнути з відповідача по 1/3 частині з усіх видів заробітку на утримання двох дітей позивача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, просить позов задовольнити, так як відповідач на користь інших осіб аліменти не сплачує, має можливість і зобовязаний сплачувати грошові кошти на утримання дітей. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти розміру аліментів не заперечує. Заслухавши представника позивача, відповідача, оглянувши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований, знайшов своє підтвердження в суді, підлягає до задоволення по таким підставам. Як встановлено в судовому засіданні, визнається відповідачем, у позивача з відповідачем маються двоє спільних дітей, дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], 21.10. 2001року народження, які утримуються позивачкою, проживають разом з нею. Відповідач добровільно не надає коштів на утримання неповнолітніх дітей, хоча зобов»язаний надавати таку допомогу згідно вимог закону, не працює, та отримує стабільне пенсійне забезпечення, визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону та не порушує прав сторонніх осіб, підлягає прийняттю, а тому позов підлягає задоволенню Позов підлягає до задоволення на підставі ст.180 Сімейного Кодексу України, де вказано, що батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи визнання позову відповідачем суд не обґрунтовує розмір аліментів на утримання дитини, строки і порядок виплати аліментів. Згідно Закону України „Про внесення змін до Сімейного Кодексу України щодо збільшення розміру аліментів на дітей від 22 вересня 2005 року, розмір аліментів не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.174 ЦПК України суд, при наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову у разі визнання позову відповідачем. Згідно ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-08 00:00:00

Позивачка 06.03.2012 року звернулась до суду з названим позовом, мотивуючи тим, що відповідач добровільно не надає коштів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], просить стягнути з відповідача по 1/4 частині з усіх видів заробітку на утримання сина до досягнення повноліття. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просить стягнути з відповідача по 1/4 частині з усіх видів заробітку на утримання сина [PERSON], але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просить позов задовольнити, суду пояснила, що відповідач на користь інших осіб аліменти не сплачує, має можливість і зобовязаний сплачувати грошові кошти на утримання дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, проти розміру аліментів не заперечує. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований, знайшов своє підтвердження в суді, підлягає до задоволення по таким підставам. Як встановлено в судовому засіданні, визнається відповідачем, у позивача з відповідачем мається спільна дитина, син [PERSON], [INFO], який утримується позивачкою. Відповідач добровільно не надає коштів на утримання новонародженої дитини хоча зобов»язаний надавати таку допомогу згідно вимог закону, визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону та не порушує прав сторонніх осіб, підлягає прийняттю, а тому позов підлягає задоволенню Позов підлягає до задоволення на підставі ст.180 Сімейного Кодексу України, де вказано, що батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи визнання позову відповідачем суд не обґрунтовує розмір аліментів на утримання дитини, строки і порядок виплати аліментів. Згідно Закону України „Про внесення змін до Сімейного Кодексу України щодо збільшення розміру аліментів на дітей від 22 вересня 2005 року, розмір аліментів не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.174 ЦПК України суд, при наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову у разі визнання позову відповідачем. Згідно ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що у віці 57 років, 22 березня 2009 року померла його матір, [PERSON]. Ще раніше, 17 листопада 2002 року помер вітчим, чоловік матері, [PERSON]. Те, що [PERSON] була його матір'ю свідчить свідоцтво про його народження є свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та свідоцтво про укладання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 30 жовтня 1982 року серії 1-КГ № 367091. Після смерті матері залишився державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 500203, площею 8,00 га на території [PERSON] сільської ради Генічеського району Херсонської області. Даний державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1АА001949-0177200024 від 12 грудня 2007 року. 07 лютого 2012 року він звернувся до Генічеської нотаріальної контори з проханням подати заяву про прийняття спадщини йому відмовили та роз'яснили, що він пропустив шестимісячний строк для подачі заяви, тому було рекомендовано звернутися до Генічеського районного суду з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Зазначаю, що строк ним пропущено, оскільки наприкінці січня 2012 року з [PERSON] сільської ради йому повідомили, що необхідно на своє ім'я переоформити земельну ділянку раніше йому про цей факт не було відомо. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просить суд позов задовольнити та встановити додатковий строк для прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] сільрада до суду не зявились, причини суду не відомі. Суд, вислухавши позивача, вивчивши надані письмові докази та інші докази в їх сукупності, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-КГ № 137669, виданого [PERSON] сільською радою Генічеського району 19 листопада 2002 р., [PERSON] помер 22 березня 2009 року (а.с.10). Позивачем було пропущено строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України. Причиною такого пропуску стала невідомість про існування спадщини. Враховуючи наведене, суд вважає причину пропуску позивачем строку для подачі заяви про прийняття спадщини поважною. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved