Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-02 00:00:00

У грудні 2011 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 030.29-50/288-с від 19 червня 2007 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Позивачем та Відповідачем було укладено іпотечний договір № 030.29-50/288-с, зареєстрований у реєстрі за номером р-686. Предметом договору іпотеки встановлено майно, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Ужгородська, 39. 10.06.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2211, яким запропоновано звернути стягнення на заставне майно і за рахунок коштів, отриманих від його реалізації, задовольнити вимоги Відповідача у розмірі 626 904 (шістсот двадцять шість тисяч девятсот чотири) дол. США 65 центів. Позивач вважає виконавчий напис № 2211 таким, що не підлягає виконанню та має бути скасований, оскільки вчинений з порушенням норм чинного законодавства. Так договір іпотеки є похідним від кредитного договору та фактично нотаріально посвідчує лише один його розділ, то основне зобовязання має виконуватись відповідно до кредитного договору і сам борг, виникає на підставі основного договору, який має переважне право перед договором іпотеки, що може забезпечити боргову вимогу кредитора лише за умови дотримання процедури припинення основного зобовязання. Оскільки кредитний договір діє на теперішній час і сам Банк не бажає розірвати кредитний договір, то сума боргу постійно змінюється, то відсутній юридичний факт наявності у Позивача саме такої заборгованості, яка міститься у виконавчому написі. Кредитний договір, яким передбачено часові строки для його виконання є динамічним та діє у часі. З огляду на чинне законодавство України, документом, що підтверджує безспірність заборгованості є сума боргу, визнана сторонами і закріплена у нотаріальній формі. Відповідач не тільки не повідомив Позивача про намір вчинення нотаріального напису, але й вимагав і надалі виконання договору шляхом внесення щомісячних платежів та сплати відсотків. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен був повідомити боржника про розмір витребуваної суми, або перевірити про наявність такого повідомлення від кредитора. Відтак, вже маючи у червні 2011 року виконавчий напис кредитор жодним чином не проінформував боржника про наявність такого документа, а й надалі вимагав повернення кредитної заборгованості, яка постійно змінювались. Як зазначає Позивач, при вчиненні виконавчого напису були порушені вимоги Закону про повідомлення боржника щодо наміру вчинення виконавчого напису. Приватний нотаріус вчинила виконавчий напис з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, а саме: не зясувала наявність зафіксованої суми боргу, яку визнали обидві сторони при дотриманні законодавчо закріпленої форми; ця сума заборгованості постійно змінюється і завжди є спірною; у виконавчому написі не міститься строк, за який проводиться стягнення, що не дає можливості зрозуміти з якого ж саме моменту Відповідач вважає, що його права були порушені. Тому Позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню та скасувати виконавчий напис, вчинений 10 червня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 2211: скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.10.2011 року. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» подав до суду заперечення проти позовної заяви відповідно до яких, що Банком було направлено повідомлення з вимогою сплатити заборгованість.09.01.2009 року Позивачем було отримано повідомлення про порушення ним основного зобовязання та вимогою погасити заборгованість, інакше Банк зверне стягнення на заставне майно 15.01.2009 року. Відповідно до п.4.1. договору іпотеки право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у випадках, встановлених договором кредиту та чинним законодавством, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису (п.4.4.4. договору іпотеки) Згідно ст. 4.1. договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені заставою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Позичальником було допущено порушення основного зобовязання, а тому іпотеко держатель скористався своїм правом та звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. В судовому засіданні представник Позивача просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі Представник Відповідача заперечував проти задоволення позову. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] про розгляд справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Начальник відділу підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області подав заяву з проханням слухати справу за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, між Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання кредитної лінії № 030.29-50/288-с від 19 червня 2007 року. Позивачем було порушено п.п.1.1.,3.3.6,3.3.7 кредитного договору, а саме строки повернення кредиту із нарахованими процентами. Пунктом 4.3. договору кредиту передбачено, що уразі порушення Позичальником вимог п. п. 3.3.2. - 3.3.15 цього договору, Позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 3 % від суми кредиту, визначеного п.1.1. цього договору. У звязку з невиконанням умов договору, заборгованість Позивача за кредитним договором становить 626 904 (шістсот двадцять шість тисяч девятсот чотири) дол. США 65 центів, що за курсом НБУ становить 4 974 300 (чотири мільйони девятсот сімдесят чотири тисячі триста) грн. 32 коп. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за Кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Позивачем та Відповідачем було укладено іпотечний договір № 030.29-50/288-с, зареєстрований у реєстрі за номером р-686. Предметом договору іпотеки встановлено майно, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Ужгородська, 39. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежному виконані боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.4.1. договору іпотеки право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у випадках, встановлених договором кредиту та чинним законодавством, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису (п.4.4.4. договору іпотеки) Згідно ст. 4.1. договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені заставою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Позичальником було допущено порушення основного зобовязання, а тому іпотеко держатель скористався своїм правом та звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до вимог цього Закону. Зазначена вимога Закону «Про іпотеку» була виконана, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення від 15.01.2009 року, отриманими особисто [PERSON] та [PERSON] Як встановлено в судовому засіданні, договір кредиту та договір іпотеки позивачем не оспорювалися та не оспорюються, і є чинними. 10.06.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2211, яким запропоновано звернути стягнення на заставне майно і за рахунок коштів, отриманих від його реалізації, задовольнити вимоги Відповідача у розмірі 626 904 (шістсот двадцять шість тисяч девятсот чотири) дол. США 65 центів. Згідно частини 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року N 3425-ХІІ для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до частини 1 стаття 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Ст.87 Закону України «Про нотаріат» та п. 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно положень п. 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. У переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, передбачено: для одержання виконавчого напису подається оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлює заборгованість, стягувач або уповноважений ним представник також подають нотаріусу: 1) заяву, в якій, зокрема, має бути зазначена інформація, необхідна для вчинення виконавчого напису, відомості про найменування й адресу стягувача та боржника; 2) номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; 3) строк, за який має провадитися стягнення; 4) інформацію про суму, яка підлягає стягненню, або предмети, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, відсотки. Судом встановлено, що при вчиненні виконавчого напису Відповідачем були надані всі передбачені вищезазначеною постановою Кабінету Міністрів України документи, що підтверджується матеріалами справи. Як вбачається з матеріалів справи, досудова вимога про погашення заборгованості була отримана Позивачем та чоловіком Позивача 15.01.2009 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення. Жодних заперечень щодо суми заборгованості Позивачем не було подано, а тому на момент вчинення виконавчого напису кредитна заборгованість зі сторони позивача була безспірною. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, а також те, що Позивач не довів ті обставини, на які вона посилалась як на обгрунтування своїх вимог, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] при вчиненні спірного виконавчого напису дотримався вимог Законів України Про нотаріат, Про іпотеку, а також Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, наявність безспірної заборгованості боржника перед стягувачем була підтверджена належним чином, вимоги про погашення заборгованості були отримані Позивачем, а тому виконавчий напис був вчинений у відповідності до вимог закону, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі ст. 526, ч.2 ст. 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 33,35 Закону України «Про іпотеку», ч.1 ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», п. 282, 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій та

Outcome: dismissed