Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою на обгрунтування вказавши, що відповідно до свідоцтва про право власності від 19.05.2003 року вона є власницею домоволодіння № 23 по вул. Ширшова в м. Луганську. За вказаною адресою зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідачка [PERSON] та неповнолітня [PERSON] зареєстровані за іншою адресою. Протягом тривалого часу відповідачі з будинку не виселяються. В порушення ст. 48 Закону України «Про власність» вона позбавлена можливості користуватися, володіти та розпоряджатися належним їй на праві власності домоволодінням, чим порушуються її права. Своїми неправомірними діями відповідачі завдали їй моральну шкоду, Так, після кожної зустрічі з відповідачами вона переживає стрес, у неї починаються серцеві болі, болить голова, вона не може спілкуватися з рідними та близькими, оскільки приймає ліки. Завдану їй моральну шкоду оцінює у 5000 грн. Просить суд виселити з домоволодіння № 23 по вул. Ширшова в м. Луганську [PERSON], [PERSON], [PERSON], неповнолітню [PERSON]; зняти з реєстрації у домоволодінні № 23 по вул. Ширшова в м. Луганську [PERSON], [PERSON], [PERSON]; вселити її у домоволодіння № 23 по вул. Ширшова в м. Луганську; стягнути з відповідачів на її користь завдану їй моральну шкоду в сумі 5000 грн. Відповідачка [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] в якій зазначила, що з початку 1966 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON], вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет. 03.09.1967 року вони зареєстрували шлюб в органах РАГС. 13.12.1966 року вона та відповідач [PERSON] за спільні кошти придбали за договором купівлі-продажу ? частину будинку, розташованого за адресою: м. Луганськ, вул. Ширшова, 23. У вказаному будинку вони мешкали постійно, здійснювали за ним догляд, утримували його. Договір купівлі-продажу було оформлено на ім»я відповідача [PERSON], проте їй роз»яснили, що вона як дружина має право на половину придбаної частини майна, незалежно від того на кого оформлено правовстановлюючий документ. В 1997 року відповідач [PERSON] отримав ? частину будинку, розташованого за адресою: м. Луганськ, вул. Ширшова, 23 у спадок після смерті батьків. ЇЇ право власності у спірному будинку [PERSON] ніколи не оспорював. Разом вони здійснювали в будинку капітальний ремонт та поточні ремонти, звели надвірні споруди, внаслідок чого будинок значно збільшився у розмірах з 28,58 кв.м на 44, 4 кв.м. Таким чином, незважаючи на те, що чоловік отримав частину будинку у спадщину, вона відповідно до ст.ст. 22, 25 КЗпШ України, який діяв на той період, є власницею спірного домоволодіння у рівних частках з відповідачем [PERSON] Відповідачка [PERSON] стала власницею спірного домоволодіння у результаті проведення публічних торгів у рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед нею, про що їй було видано свідоцтво про право власності, посвідчене приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 2425 від 19.05.2003 року. Вважає, що вказане свідоцтво, а також публічні торги мають бути визнані недійсними, оскільки при проведенні публічних торгів було порушено її право власності. Так, вона як співвласник боржника не була повідомлена про проведення аукціону, їй не була надана можливість прийняти у ньому участь. Як їй стало відомо, її чоловік [PERSON] за договором позики від 11.02.2000 р. позивачів у відповідачки [PERSON] 4330 доларів США до 01.01.2001 р. На забезпечення цього договору він передав у заставу спірне домоволодіння, в тому числі і належну їй частину домоволодіння, хоча свою згоду вона на це не давала, ніякого відношення до договору позики вона не має. Таким чином, договір застави, від 11.02.2000 р., посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] реєстр № 62, підлягає визнанню недійсним, оскільки його було укладено з порушенням вимог Закону України «Про заставу». Даний договір застави сприяв тому, що домоволодіння всупереч її волі вибуло з її власності. Вона не є боржником перед відповідачкою [PERSON], а тому її частина домоволодіння має бути їй повернена. Просить суд визнати домоволодіння № 23 по вул. Ширшова в м. Луганську загальною спільною власністю подружжя; визнати недійсним договір застави № 62 від 11.02.2000 року домоволодіння № 23 по вул. Ширшова в м. Луганську, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON]; визнати недійсними публічні торги з продажу домоволодіння № 23 по вул. Ширшова в м. Луганську, проведені 12.05.2003 р. згідно акту передачі домоволодіння № 23 по вул. Ширшова в м. Луганську [PERSON] в рахунок погашення боргу; визнати недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння № 23 по вул. Ширшова в м. Луганську на ім»я [PERSON], посвідчене приватним нотаріусом луганського міського нотаріального округу [PERSON] 19.05.2003 р. реєстр № 2425; визнати право власності на домоволодіння № 23 по вул. Ширшова в м. Луганську за нею та [PERSON] в рівних частках по ? частині за кожним. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Луганська від 16.01.2013 р. у якості правонаступника позивачки за зустрічним позовом [PERSON] було залучено відповідача за первинним позовом [PERSON] Ухвалою Жовтневого районного суду м. Луганська від 05.02.2013 р. провадження в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про виселення з житлового будинку, зняття з реєстрації , стягнення моральної шкоди було закрито на підставі п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] заявлені нею позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що ? частину домоволодіння відповідач [PERSON] купив до укладення шлюбу з [PERSON], а другу половину спірного будинку успадкував від своїх батьків, то спірне домоволодіння не є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, при укладанні 11.02.2000 року договору застави [PERSON] не потрібен був дозвіл дружини [PERSON] Просить у задоволенні зустрічного позову відмовити за необгрунтованістю. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що в спірному будинку він мешкає разом з дружиною [PERSON] та неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Спірний будинок належить його батькам [PERSON] та [PERSON] та придбаний ними за спільні грошові кошти. За період шлюбу батьки зробили у будинку капітальний ремонт, внаслідок чого площа будинку суттєво збільшилася. В 2000 році батько без дозволу матері позичив у [PERSON] гроші і передав останній у заставу спірний будинок. Про ці обставини він та матір довідалися лише у 2004 році, коли до них додому прийшли державні виконавці. 05.08.2009 р. його матір [PERSON] померла і він прийняв спадщину після її смерті. Як правонаступник [PERSON] він підтримує зустрічні позовні вимоги, просить їх задовольнити. Первинні позовні вимоги [PERSON] вважає необгрунтованими, просить у їх задоволенні відмовити. Відповідачка за первинним позовом [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що в спірному домоволодінні вона мешкає з 1999 року. У березні 1999 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Разом з ними в будинку мешкають їх неповнолітні діти донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] В 2007 році у спірному будинку було зроблено ремонт: здійснено заміну 4 вікон, облицювання кухні кахлем, заміна підлоги на кухні, переклеювалися шпалери, здійснено заміну системи опалення. Ремонт здійснювався за її гроші та гроші відповідача [PERSON] Вважає, що передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] немає. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] пред»явлені до нього позовні вимоги визнав, суду пояснив, що дійсно у 2000 році він позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 4330 доларів США і у якості застави він передав їй житловий будинок, розташований за адресою: м. Луганськ, вул. Ширшова, 23. Вказані дії він вчинив без дозволу дружини [PERSON], хоча вона фактично була співвласницею спірного будинку. Так, ?? частину будинку вони придбали за договором купівлі продажу за власні кошти, а ? частину будинку у спадок під час перебування у шлюбі. За період шлюбу вони зробили у будинку капітальний ремонт, внаслідок чого площа будинку значно збільшилася. Представник відповідача [PERSON] ВДВС Луганського міського управління юстиції в судове засідання не з»явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Третя особа приватний нотаріус Луганського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з»явився, надав письмові заперечення проти зустрічного позову [PERSON], в яких також просив розглядати справу за його відсутності. Так, в свої письмових запереченнях він зазначив, що 19.05.2003 р. за реєстровим № 2425 ним було видано свідоцтво про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Це свідоцтво видано на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником відділу ВДВС [PERSON] РУЮ м. Луганська 12.05.2003 року. Постанова державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акт державного виконавця про передачу стягувачу майна є підставою для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно. На підставі лише цього акту нотаріус видає свідоцтво про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.. Будь-яке свідоцтво про право власності ним на спірний будинок не видавалося. Крім того, визнати свідоцтво про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, що видано нотаріусом, недійсним неможливо, оскільки свідоцтво про придбання майна не є правочином, який може бути визнано недійсним.. У задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Третя особа приватний нотаріус Луганського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з»явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 11.02.2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] реєстровий № 61 (а.с. 129). Відповідно до вказаного договору [PERSON] позичив у [PERSON] 4330 доларів США, які зобов»язався повернути до 01.01.2001 року. 11.02.2000 року між [PERSON] та [PERSON] було також укладено договір застави житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 62 (а.с. 128). Відповідно до п. 1 вказаного договору застави [PERSON] у забезпечення зобов»язання, що виникло у нього на підставі договору позики, укладеного з [PERSON] 11.02.2000 року, на суму 4330 доларів США, він передає у заставу житловий будинок, розташований за адресою: м. Луганськ, вул. Ширшова, 23. В п. 3 вищевказаного договору застави зазначено, що жилий будинок, що заставляється, належить застоводавцеві [PERSON]: ? частка будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON], державним нотаріусом Третьої Луганської державної контори 22.02.1977 року за реєстровим № 2-912 і ? частка будинку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Третьої Луганської державної нотаріальної контори 13.12.1966 року за реєстровим № 6306. Проте, у строк визначений у договорі позики, [PERSON] свої договірні обов»язки не виконав, суму боргу у розмірі 4330 доларів США [PERSON] не повернув. 12.03.2001 р. приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис за № 750 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 4330 доларів США. У порядку примусового виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса домоволодіння № 23 по вул. Ширшова в м. Луганську було передано на реалізацію ЛФ СДП «Укрспецюст» відповідно до договору про реалізацію нерухомого арештованого майна на прилюдних торгах (аукціоні) від 14.01.2003 року. Вказане домоволодіння двічі виставлялося на прилюдні торги і двічі було знято з торгів у зв»язку з відсутністю їх учасників. 07.05.2003 року ВДВС [PERSON] районного управління юстиції було складено акт про передачу майна (житлового будинку № 23 по вул. Ширшова в м. Луганську) стягувачу [PERSON] в рахунок боргу [PERSON], у зв»язку з тим, що торги не відбулися і [PERSON] звернулася із заявою про залишення будинку за собою в рахунок погашення частини боргу за виконавчим написом № 750 від 12.03.2001 р., виданим приватним нотаріусом [PERSON] Даний акт було затверджено начальником ВДВС [PERSON] районного управління юстиції м. Луганська (а.с. 268). Статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження», п. 5.12.7 Інструкції про порядок проведення виконавчих дій передбачено, що про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби. При передачі стягувачу майна державним виконавцем складається акт. Постанова державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акт державного виконавця про передачу стягувачу майна є підставою для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно. 19.05.2003 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] було видано свідоцтво на ім»я [PERSON] про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, реєстровий № 2425 (а.с. 267). Вказане свідоцтво приватним нотаріусом було видано на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником ВДВС [PERSON] районного управління юстиції м. Луганська 12.05.2003 р. 04.06.2003 р. право власності на домоволодіння № 23 по вул. Ширшова в м. Луганську було у встановленому законом порядку зареєстровано в МКП Бюро технічної інвентаризації за [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до ст. 321 ЦК України (в редакції 2003 року) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України (в редакції 2003 року) визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проживання у спірному домоволодінні відповідачів [PERSON], [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] створює позивачці перешкоди щодо реалізації свого права власника - здійснення права розпорядження та користування належним їй нерухомим майном. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо виселення [PERSON], [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] з належного їй на праві власності домоволодіння № 23 по вул. Ширшова в м. Луганську, а також позовні вимоги щодо її вселення у вказаний будинок є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] про зняття [PERSON], [PERSON] з реєстрації, то ці її позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки зняття з реєстрації здійснюється шляхом покладення обов»язку зняти з реєстрації на органи міграційної служби України в Луганські області, покладання будь-якого обов»язку на фізичну або юридичну особу за рішення суду можливе лише у тому разі, якщо ця особа за своїм процесуальним становищем є відповідачем. З позовної заяви вбачається, що органи міграційної служби України не є відповідачем за первинним позовом по справі, клопотання про залучення його у якості співвідповідача позивачкою та її представником не заявлялося. Крім того, сам [PERSON] за своїм процесуальним становищем не є відповідачем за первинним позовом [PERSON], клопотання про залучення його у якості співвідповідача позивачкою та її представником не заявлялося. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що ці позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. Так, позивачкою [PERSON] не надано належних та припустимих доказів на підтвердження того, що діями відповідачів їй було завдану моральну шкоду. Судом також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.09.1967 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с. 127). Право власності на ? частину домоволодіння по вул. Ширшова в м. Луганську набуто [PERSON] до реєстрації шлюбу з [PERSON] 13.12.1966 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Третьої Луганської державної нотаріальної контори 13.12.1966 року за реєстровим № 6306 (а.с. 125). Інша половина домоволодіння № 23 по вул. Ширшова в м. Луганську набута відповідачем [PERSON] в порядку спадкування за законом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим [PERSON], державним нотаріусом Третьої Луганської державної контори 22.02.1977 року за реєстровим № 2-912 (а.с. 126). Відповідно до ст. 22 КпШС України майно придбане подружжям під час шлюбу є їх спільною власністю. Стаття 24 КпШС України передбачає, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Аналогічне положення містить і ст. 57 СК України. Таким чином, на момент укладення [PERSON] договору застави нерухомого майна домоволодіння № 23 по вул. Ширшова в м. Луганську, вказана нерухомість була його особистою власністю. Відповідно до п. 36 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що згода про відчуження або заставу майна, яке вимагає обов»язкової нотаріальної форми, може бути посвідчено без згоди іншого з подружжя, якщо з правовстановлюючого документа, свідоцтва про шлюб та інших документів видно, що дане майно є не спільною, а особистою власністю одного з подружжя. При перевірці цієї обставини нотаріус робить відмітку на екземплярі договору, який залишається у приватного нотаріуса, із посиланням на реквізити відповідних документів, якщо ці документи не додаються до договору. Суд вважає, що при посвідченні договору застави 11.02.2000 року приватним нотаріусом [PERSON] зазначена вимога була виконана належним чином, було перевірено факт приналежності предмету застави заставодавцю [PERSON] правомірно вимога про надання згоди дружини заставодавця не ставилася. Доказів того, що кошти за які відповідачем [PERSON] було придбано ? частину спірного будинку 13.12.1966 року, належали позивачці, ні представником [PERSON], її правонаступником [PERSON], ані відповідачем [PERSON] суду відповідно до ст. 60 ЦПК України не надано. Статтею 25 КпШС України передбачено, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Правонаступником [PERSON], її представником, відповідачем [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження того, що спірне домоволодіння за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] збільшилося в своїй цінності, таке збільшення є істотним і виникло внаслідок спільних затрат з [PERSON] Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази, перевіривши відповідність зустрічних позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні зустрічного позову через необґрунтованість його вимог, оскільки протягом розгляду справи суду не було надано доказів на підтвердження наявності обставин, які б слугували підставою для визнання спірного домоволодіння спільним майном [PERSON] та [PERSON], визнання за [PERSON] права власності на ? частину домоволодіння, і відповідно визнання недійсним договору застава нерухомого майна і пов»язаних цим інших вимог. Таким чином, суд вважає, що суду не надано що зустрічні позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. На підставі ст. 48 Закону України «Про власність», ст. 48 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 203, 215, 321, 391, 392 ЦК України (в редакції 2003 року), ст. 48 Закону України «Про нотаріат», ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: partial