Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини та додаткових витрат на дитину, за участю третьої особи [PERSON]. В позові зазначено, що з 1993 року по 16 жовтня 1997 року сторони перебували в шлюбі, від якого вони мають повнолітню дитину доньку [PERSON], 20 грудня 1993року народження. До досягнення донькою повнолітня відповідач сплачував аліменти, однак в теперішній час донька навчається за контрактом, потребує матеріальної допомоги, а відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, жодної участі у додаткових витратах на навчання доньки не приймає. Позивач уточнила заявлені позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень, щомісячно, починаючи від дня подачі позовної заяви та до закінчення донькою навчання, тобто до 30 червня 2014 року, та стягнути з відповідача половину понесених нею додаткових витрат на навчання доньки по оплаті за перше півріччя другого року навчання в розмірі 1764 гривні, а також понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач та його представник адвокат [PERSON] позов не визнали та просили суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу доньці, яка навчається, він часто хворіє та йому необхідно періодично проходити лікування. Крім того, витрати на оплату навчання не можуть бути визнані додатковими витратами на дитину, оскільки вони не викликані особливими обставинами розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. Тому вважають, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають. В судове засідання третя особа не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника відповідача, вивчивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначення розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно з ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про народження, виданого 19 січня 1994 року Михайлівським райвідділом загс Запорізької області, сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 19 січня 1994 року зроблено відповідний актовий запис № 13. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 28 жовтня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Михайлівської райдержадміністрації Запорізької області, шлюб між сторонами розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 16 жовтня 1997 року зроблено запис № 82. Згідно довідки комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об'єднання № 10», позивач мешкає в квартирі [ADDRESS], разом з нею мешкає донька [PERSON]. Таким чином, судом було встановлено, що повнолітня дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Згідно довідки № 1119 від 18 травня 2012 року, [PERSON] є студенткою 2 курсу Запорізького національного технічного університету, денної форми навчання. Термін навчання з 01 вересня 2010 року по 30 червня 2014 року. Стипендію не отримує. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є працездатним та має можливість надавати допомогу на утримання доньки. Інших осіб, які б мали можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, немає. Судом встановлено, що повнолітня донька дійсно потребує матеріальної допомоги від свого батька відповідача, оскільки вона на даний час навчається, стипендію не отримує, проживає разом зі своєю матір'ю позивачем, яку 01 серпня 2012 року було звільнено з роботи в зв'язку зі скороченням штатної чисельності. Заробітна плата позивача була єдиним джерелом доходу в їхній родині, однак загальна сума сукупного доходу в розрахунку всіх членів сім'ї є недостатньою для забезпечення належного утримання, навчання та проживання повнолітньої доньки. При цьому відповідач мешкає разом зі своєю матір'ю та братом, які обидва утримують пенсію, що в судовому засіданні підтвердив сам відповідач, а загальна сума сукупного доходу в розрахунку всіх членів їх сім'ї є вищою ніж у позивача та їх доньки. Посилання відповідача та його представника на те, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу доньці, яка навчається, він не працює, часто хворіє та йому необхідно періодично проходити лікування, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки та обставина, що відповідач, який є працездатною особою, але не працює і не має постійного заробітку, не може розцінюватися сама по собі як неспроможність сплачувати аліменти. Крім того, в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про те, що відповідач страждає тяжкими захворюваннями, які вимагають постійного лікування і в зв'язку з цим він несе значні матеріальні затрати. Таким чином, суд вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньці. Разом з цим, приймаючи до уваги матеріальне становище та стан здоров'я відповідача, наявність в нього непрацездатних матерів та брата, а також з урахуванням рівня життя сьогодення, мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму, встановленого в даному регіоні, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень, щомісячно, починаючи від дня подачі позовної заяви та до закінчення донькою навчання, є завищеним, тому вважає суму в розмірі 250 гривень достатнім та відповідним щомісячним розміром аліментів, які належить стягнути з відповідача на утримання його повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Крім того, згідно договору № 8.050401/268 від 10 серпня 2010 року про надання освітніх послуг з підготовки фахівця з вищою освітою, вартість другого року навчання становить 7056 гривень. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії квитанції, 05 серпня 2011 року було оплачене навчання за перший семестр в розмірі 3528 гривень. Тобто, як вбачається з матеріалів справи, половина вартості навчання за цей період становить 1764 гривні, донька [PERSON] в цей період ще була неповнолітньою Посилання відповідача та його представника на те, що витрати на навчання дитини не належать до складу додаткових витрат на дитину, бо вони не викликані особливими обставинами розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони є безпідставними, не підтвердженими жодними доказами, окрім лише власних заперечень відповідача та його представника. Крім того, навчання у вищому навчальному закладі беззаперечно є розвитком здібностей дитини, її можливостей. Таким чином, суд приходить до висновку, що є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1764 гривні, тобто половини грошових коштів, затрачених позивачем на оплату навчання доньки за перше півріччя другого року навчання. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 250 гривень, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до закінчення донькою навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку, та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1764 гривні, а в іншій частині позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦК України, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволення позовних вимог, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 214 гривень 60 копійок і витрати на правову допомогу в розмірі 250 гривень.

Outcome: partial