Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-29 00:00:00

14 серпня 2012 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, у якій просить стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], проживаючого [INFO], на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня розірвання шлюбу і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що шлюб з відповідачем розірвано, проживають окремо, він ухиляється від надання матеріальної допомоги на дитину, яка повністю знаходиться на її утриманні, тому позивачка змушена звернутись з позовною заявою до суду. Відповідач постійного офіційного місця роботи не має, має нерегулярний мінливий дохід, інших дітей на утриманні не має. В судове засідання позивачка не прибула, однак подала до суду письмову заяву, в якій зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила справу слухати без її участі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив суду, що в даний момент ніде не працює, однак займається пошуком іншої роботи, перебуває в іншому шлюбі, від якого подружжя чекає дитину, зазначив, що постійно надавав позивачці матеріальну допомогу на дитину в тій суму, яку був спроможний сплачувати. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивачки на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження № 093072 від 30.02.2009 року, [PERSON], [INFO] та [PERSON], тобто сторони у даній справі, є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.8), яка знаходиться на утриманні позивачки та проживає разом з нею (а.с.6). Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27.10.2011 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, неповнолітню доньку залишено на вихованні з матірю (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач є здоровою та працездатною особою молодого віку, постійного офіційного місця роботи не має, має нерегулярний дохід, інших утриманців, окрім доньки [PERSON], не має. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів№ 3 від 15.05.2006 року, розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Твердження позивачки у позовній заяві про ухилення відповідача від сплати допомоги на утримання дитини не знайшли свого підтвердження відповідними доказами, відтак судом до уваги не беруться. Позивачка не надала суду докази, які б підтверджували, що вона починаючи з дня розірвання шлюбу вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Посилання відповідача, на те, що він постійно надавав позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини в певній сумі, яку був спроможний сплачувати оцінюються судом критично, оскільки вони не знайшли документального підтвердження під час розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частина 2 ст. 191 СК України передбачає, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Враховуючи вищевикладене, а також обставини, передбачені ст. 182 СК України, розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, визначений Законом України Про Державний бюджет України на 2012 рік, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, та задовольняє позовні вимоги частково - стягує з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до повноліття дитини, в частині позовних вимог щодо стягнення аліментів починаючи з дня розірвання шлюбу - відмовляє. Як відповідач, так і позивачка, в рівних частках повинні утримувати свою дочку до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне утримання дитини. Окрім того, судовий збір в сумі 214 (двісті чотирнадцять) гривень 60 копійок підлягає стягненню з відповідача в дохід держави згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial