Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом мотивуючи його тим, що 24.07.2009 року між Відкритим акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» ( насьогодні ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО») та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу «Фольксваген» АІ8288ВХ від механічних пошкоджень внаслідок ДТП, оформлений полісом №19G-0167419 (а.с.5). Страхування проводилося згідно з Правилами добровільного страхування транспортних засобів «КАСКО» № 119. 05.01.2010 року у смт. Калинівка по вулиці Леніна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням відповідача, [PERSON], із вищезазначеним автомобілем «Фольксваген» під керуванням [PERSON], внаслідок чого останній був пошкоджений. Зіткнення відбулося у результаті порушення відповідачем п. 10.9 Правил дорожнього руху України. Зазначена обставина підтверджується Постановою № 3-230/10 Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2010 року. (а.с. 11) Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Фольксваген», в результаті його пошкодження в ДТП, позивач замовив у ТОВ «ЕСТІМЕЙТ» проведення авто товарознавчого дослідження. Відповідно до Звіту № 5716 від 19.05.2010 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Фольксваген» склала 5574, 59 гривень. Відповідно до п. 7.1.4 Правил страхування № 119 страховик (Позивач) зобовязаний при настанні страхового випадку виплатити страхове відшкодування страхувальнику у порядку та на умовах, що передбачені цими Правилами та договором Страхування. Пункт 2.2.1 Правил страхування передбачає, що страховим випадком визнається пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин ( у тому числі фар, дзеркал, стекол) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з п.п. 9.1, 9.26.2 Правил Страхування при пошкодженні транспортного засобу до складу страхового відшкодування (збитків, що компенсуються страхувальнику) входять витрати на проведення необхідних відновлюваних робіт та витрати на проведення експертної оцінки пошкоджень застрахованого транспортного засобу. Відповідно до п. 9.17 Правил страхування, страхове відшкодування може здійснюватись шляхом оплати страховиком вартості замінюваних частин, деталей на аналогічні пошкодженим (за якістю і вартістю) та відновлюваного ремонту застрахованого транспортного засобу постачальнику запчастин/ремонтному підприємству або безпосередньо страхувальнику, або вигодо набувачу. На виконання умов Договору Позивач, відповідно до страхового акту № 98531 від 17.05.2010 року та на підставі заяви Страхувальника виплатив страхове відшкодування за відновлювальний ремонт автомобіля шляхом перерахунку грошових коштів у розмірі 6023, 84 гривень на рахунок ТОВ «Джерман Моторз». Розмір страхового відшкодування розраховувався відповідно до рахунку № 000023 від 15.05.2010 року (а.с.20) Представник позивача в судове засідання не зявився, надіславши на адресу суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надіславши на адресу суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає та зобовязується відшкодувати заподіяну шкоду позивачу. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно Постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.01.2010 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні правопорушення за ст. 124 КпАП України., за наслідками дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 05 січня 2010 року в смт. Калинівка Васильківського району Київської області, в наслідок якої належний [PERSON] автомобіль [NUMBER], під його керуванням, скоїв ДТП, у результаті чого автомобілю «Фольксваген», д/н [NUMBER], було заподіяно механічні ушкодження (а.с. 11). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1191 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України в п. 2 «Про практику розгляду судом цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.92 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок . Таким чином, матеріальна шкода, яка заподіяна позивачу при вчинені дорожньо-транспортної пригоди відповідачем, повинна бути відшкодована саме відповідачем. Відповідачем суду не надано будь-яких доказів заподіяння шкоди страхувальнику, внаслідок непереборної сили або умислу останнього. Позовні вимоги в частині відшкодування сплаченого відповідачем судового збору, на думку суду, також підлягають задоволенню, оскільки, згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.

Outcome: approved