Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-12 00:00:00

[PERSON] працювала у міській клінічній багатопрофільній лікарні №25 м. Харкова з 13 жовтня 1967 року спочатку на посаді медичної сестри анестезіологічного відділення, а потім з 01.01.2006 року на посаді сестри медичної анестезиста, і була звільнена з роботи за систематичне порушення трудової дисципліни за п.3 ст. 40 КЗпП України згідно наказу № 120-к від 13.10. 2010 р.,за згодою профспілкового комітету. 12 листопада 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до міської клінічної багатопрофільної лікарні №25 м. Харкова про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 313 грн. В обгрунтування позову посилалася на те, що відповідач неправомірно звільнив її з роботи, оскільки 13.10.2010 року вона своєчасно 0 8-00 год. зявилася на роботу, про що довела до відома посадових осіб відділення інтенсивної терапії, однак була вимушена відійти до пральні лікарні на декілька хвилин, оскільки їй треба було випрасувати свій медичний халат. Крім того посилається на те, що в наказі про її звільнення за систематичне порушення трудової дисципліни не наведений хоча б один наказ, за яким вона була піддана дисциплінарному стягненню за порушення трудової дисципліни,чим грубо порушені її трудові права. У грудні 2011 року [PERSON] уточнила розмір стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до 6658 грн. 12 коп. за період з 13.10.2010 року до 16.12.2011 року, виходячи із середньомісячного заробітку в розмірі 475,58 грн. (а.с. 76), вважає, що її звільнення викликано неприязне ним відношенням до неї головного лікаря [PERSON] у зв'язку з її зверненнями до суду та прокуратури (а.с. 111-115). В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача та третя особа - головний лікар міської клінічної багатопрофільної лікарні №25 м. Харкова - [PERSON] позов не визнали, посилаючись на відсутність порушення трудового законодавства адміністрацією лікарні при звільненні [PERSON], яка неодноразово порушувала трудову дисципліну, запізнюючись на роботу на тривалий час без поважних причин. Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно наказу №63-к від 04.07.2003 року [PERSON] була прийнята на роботу на 0,25 ставки медичної сестри-анестезиста відділення анестезіології та інтенсивної терапії міської клінічної багатопрофільної лікарні №25 м. Харкова з окладом 226,55 грн.(а.с. 72,73). Наказом № 120-к від 13.10.2010 р. [PERSON] було звільнено з посади медсестри анестезиста відділення анестезіології і інтенсивної терапії 13.10.2010 р. за п.3 ст. 40 КЗпП України за згодою профспілкового комітету. Як зазначено в тексті цього наказу підставою звільнення було порушення [PERSON] правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме запізнення 13.10.2010 року на роботу на 40 хвилин без поважних причин. Вказано, що раніше [PERSON] систематично порушувала трудову дисципліну, про що свідчить накази про дисциплінарні стягнення. Письмовими поясненнями факт запізнення [PERSON] .С. не оспорює.(а.с.3). Відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Як вбачається з наданих сторонами доказів та пояснень сторін та свідків у судовому засіданні до звільнення [PERSON] систематично не виконувала без поважних причин обовязків, покладених на неї правилами внутрішнього трудового розпорядку запізнювалася на роботу, за що була піддана дисциплінарним стягненням наказами головного лікаря. Так наказом № 29-к від 04.03.2010 р. [PERSON] була піддана дисциплінарному стягненню у вигляді догани за запізнення на роботу 26.02.2010 року на одну годину 25 хвилин без поважних причин, що підтверджується рапортом завідуючого відділенням [PERSON] та пояснювальною запискою [PERSON]С.(а.с. 34,51). При застосуванні цього стягнення відповідачем були дотримані вимоги ст..ст. 147-149 КЗпП України щодо строків та порядку застосування стягнення: від [PERSON] були витребувані письмові пояснення, де вона вказала по факту запізнення причини, які адміністрацією були визнані неповажними у зв'язку з відсутністю обєктивних доказів(а.с.36). 04.03.2010 року був складений акт про відмову [PERSON] від ознайомлення з цим наказом (а.с. 39). Наказом головного лікаря за № 30-к від 05.03.2010 року [PERSON] була піддана дисциплінарному стягненню у вигляді догани за запізнення на роботу без поважних причин 02.03.2010 року на одну годину 15 хвилин, що підтверджується рапортом завідуючого відділенням [PERSON] та пояснювальною запискою [PERSON]С.(а.с. 40,35, 53). При застосуванні до позивача цього стягнення адміністрацією лікарні також були дотримані вимоги ст.ст. 147-149 КЗпП України щодо строків та порядку застосування стягнення. 05.03.2010 року був складений акт про відмову [PERSON] від ознайомлення з цим наказом (а.с. 42). Як вбачається з копії наказу № 34-к від 11.03.2010 року [PERSON] була піддана дисциплінарному стягненню у вигляді догани за запізнення на роботу без поважних причин 04.03.2010 року на одну годину 15 хвилин, що підтверджується рапортом завідуючого відділенням [PERSON] та пояснювальною запискою [PERSON] (а.с. 43,41,52, 53). Вимоги ст.ст. 147-149 КЗпП України щодо строків та порядку застосування цього стягнення до [PERSON] відповідачем дотримані. 16.03.2010 року був складений акт про відмову [PERSON] від ознайомлення з наказом № 34-к від 11.03.2010 р.(а.с. 44). Вищевказані дисциплінарні стягнення, які застосовані до [PERSON] до її звільнення, утворюють систему дисциплінарних порушень, не оскаржені позивачкою відповідно до ст. 150 КЗпП України та не скасовані в установленому законом порядку. При застосуванні до [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за наказом № 120-к від 13.10.2010 року відповідачем також були дотримані вимоги ст.ст. 147-149 КЗпП України щодо строків та порядку застосування стягнення(а.с. 45). Зазначені в цьому наказі обставини та наявність вини [PERSON] в порушенні правил внутрішнього трудового розпорядку підтвердили й допитані в судовому засіданні свідки [PERSON],[PERSON] та [PERSON] Оскільки всі вимоги трудового законодавства при застосуванні дисциплінарних стягнень до [PERSON] були виконані відповідачем, суд вважає, що не зазначення в наказі про звільнення [PERSON] за п.3 ст. 40 КЗпП України всіх попередніх наказів про застосування до неї дисциплінарних стягнень, а посилання тільки на наявність таких наказів, є формальним порушенням і не може тягнути за собою визнання наказу про звільнення недійсним. Суд вважає, що при зясуванні фактів порушення [PERSON] трудової дисципліни, ступеню вини позивачки в скоєнні таких порушень, адміністрація лікарні виходила з вимог ст. 140 КЗпП України та наслідків, які могли б призвести до порушень інтересів медичної установи, а також враховувала особу порушника та її попередню роботу. У зв'язку з вищезазначеним суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed