Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції про зняття арешту з майна. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 20 липня 2005 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області винесено рішення № 2-4069/05 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 11.05.2005 року і до досягнення дитиною повноліття. 31 серпня 2005 року до відділу ДВС Сєвєродонецького МУЮ надійшов на виконання виконавчий лист № 2-4069 від 22 серпня 2005 року виданий Сєвєродонецьким міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. У звязку з тим, що існувала заборгованість зі сплати аліментів більш ніж за три місяця, на підставі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» постановою державного виконавця відділу ДВС Сєвєродонецького МУЮ від 27 липня 2010 року був накладений арешт на квартиру [ADDRESS]. Про існування арешту на його квартирі він дізнався 20 грудня 2012 року і тому звернувся з заявою до відділу ДВС Сєвєродонецького МУЮ. У відповідь він отримав лист № 29671 від 28.12.2012 року, згідно з яким у звязку з тим, що станом на 28 грудня 2012 року в нього існує заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 598,84 грн., а тому, відповідно до п. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», арешт не може бути знятий державним виконавцем. Заборгованість за виконавчим листом № 2-4069 від 22 серпня 2005 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів існувала у межах одного місяця, але і вона у грудні 2012 року була ним сплачена. Згідно з довідкою № 62/03-35 від 03 січня 2013 року за ним на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини заборгованість по аліментам станом на 01 січня 2013 року відсутня. У звязку з цим немає підстав для застосування до нього заходів примусового виконання рішення суду, а саме накладення арешту на його майно, але державний виконавець відділу ДВС Сєвєродонецького МУЮ відмовляється зняти арешт з квартири. У звязку з тим, що на даний час вже відсутні підстави, встановлені ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», для накладення арешту на квартиру [ADDRESS], тому необхідність у застосуванні заходів примусового виконання рішення суду відсутні і тому є усі законні підстави для зняття арешту з вказаної квартири, але в державного виконавця відсутні законодавчі права на здійснення цієї дії і тому він вимушений звернутися до суду для усунення перешкод у здійсненні ним вільного користування та розпорядження своєю власністю шляхом зняття арешту з квартири. Вважає, що у даному випадку державний виконавець відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції порушив його цивільні права, щодо вільного розпорядження ним своєю власністю. Просив суд зняти арешт, накладений головним державним виконавцем Гречишкіною О.В. постановою державного виконавця від 27 липня 2010 року, на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, підтвердила доводи, викладені у позові, просила суд зняти арешт, накладений головним державним виконавцем Гречишкіною О.В. постановою державного виконавця від 27 липня 2010 року, на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала, суду пояснила, що дійсно був накладений арешт на квартиру у звязку з існуванням заборгованості по аліментам, але на сьогоднішній день заборгованість сплачена повністю і підстав для тримання квартири під арештом немає. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та умови попереднього та повного відшкодовування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України позови про зняття з арешту з майна предявляються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20.07.2005 року по справі № 2-4069/05, з [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON], [INFO] Згідно з листом головного державного виконавця ВДВС Сєвєродонецького МУЮ № 29671 від 28.12.2012 року, станом на 28.12.2012 року заборгованість по аліментам на користь [PERSON] складає 598,84 грн. Згідно з квитанціями № 1 від 03.01.2013 року та № 4 від 28.12.2012 року [PERSON] погасив заборгованість по аліментам на користь [PERSON], яка складала 598,84 грн. Згідно з довідкою начальника ВДВС Сєвєродонецького МУЮ № 62/03-35 від 03.01.2013 року, за гр. [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини заборгованість по аліментам станом на 01.01.2013 року відсутня. Згідно з постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 1359380 від 27.07.2010 року, було накладено арешт на квартиру [PERSON], [INFO], що знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 16-б/35. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, крім того, визнані представником відповідача в судовому засіданні у повному обсязі. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції про зняття арешту з майна підлягає задоволенню.

Outcome: approved