Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-10 00:00:00

У серпні 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначала, що 26.12.1992 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі ЗАГМ міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис № 2452. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені близько року тому. З цього часу вони проживають в одній квартирі, проте спільного господарства не ведуть. Причина розпаду сім'ї полягає у тому, що між ними постійно виникали суперечки з приводу різних поглядів на сімейне життя та несумісності характерів, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що подальше збереження шлюбу є неможливим, позивачка просила суд розірвати шлюб укладений нею 26.12.1992 року з [PERSON] В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні та розірванні шлюбу. Відповідач заперечував проти позовних вимог про розірвання шлюбу, проте суду не надав переконливих доказів, що їх шлюб можна зберегти. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З матеріалів справи вбачається, що 26.12.1992 року між сторонами по справі було укладено шлюб, який зареєстровано відділом запису актів громадянського стану міськвиконкому Запорізької міської ради народних депутатів Запорізької області, про що зроблено актовий запис № 2452. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу через те, що сторони втратили почуття любові один до одного, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться, а також з інших обставин, що роблять неможливим їхнє подальше спільне проживання та збереження сім'ї. Згідно п. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, а заходи вжиті судом для примирення сторін у справі не дали позитивного результату.

Outcome: approved