Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-31 00:00:00

20.05.2013 року позивач звернувся із позовом до відповідачів про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі. Позовні вимоги мотивовано тим, що додаткова угода від 19.11.2011 року до договору оренди землі містить умови, які суперечать попередній домовленості з ТОВ «Пирятинська птахофабрика» та охоронюваним правам і інтересам позивача. Так, позивач зазначає, що попередній домовленості з відповідачем суперечить зміст п. 30 договору оренди землі, який залишений без змін додатковою угодою до договору та за яким ризик випадкового знищення та пошкодження обєкта оренди чи його частини несе орендодавець. Оскільки настання такого випадку зумовить грошові витрати з боку позивача, а укладаючи договір позивач сподівався на отримання орендної плати, а не нести додаткові витрати, позивач вважає, що зміст наведеного пункту договору суперечить його охоронюваним правам та інтересам. Крім того, позивач зазначає, що додаткова угода не відповідає попередній домовленості між сторонами також у звязку із тим, що нею не змінено п. 11 договору оренди, який передбачає, що обчислення розміру орендної плати здійснюється без урахування індексів інфляції. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що визначені у п. 4 додаткової угоди умови збереження стану обєкта оренди не є належним визначенням умов збереження землі в розумінні чинного законодавства України, що вказує на недійсність спірної додаткової угоди враховуючи положення ст. 15 Закону України «Про оренду землі». Також позивач вважає, що додаткова угода підлягає визнанню недійсною у звязку із тим, що не містить однієї з істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а саме: умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Враховуючи викладені обставини позивач просить суд визнати спірну додаткову угоду до договору оренди землі недійсною, зобовязати РС Пирятинського РУЮ Полтавської області скасувати державну реєстрацію додаткової угоди та стягнути з ТОВ «Пирятинська птахофабрика» на його користь сплачений судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити та додатково пояснив, що додаткова угода була укладена сторонами до закінчення дії договору оренди землі, тобто існувало дві угоди на одну й ту ж саму земельну ділянку. Позивач направляв відповідачу лист у якому просив припинити дію договору оренди землі, оскільки має намір обробляти свою земельну ділянку самостійно, однак відповідач цього не зробив, тому позивач звернувся із позовом до суду для захисту своїх прав, оскільки в договорі оренди землі не визначені такі істотні умови як індексація розміру орендної плати та умови передачі у заставу і внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, а визначені умови збереження стану обєкта оренди не є тими заходами, що зможуть належно зберегти земельну ділянку. У своїй промові представник позивача звертає увагу суду на практику Верховного Суду України з аналогічних справ і просить позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Пирятинська птахофабрика» в судовому засіданні заперечує проти вимог позивача, просить у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у письмових запереченнях і додатково пояснила суду, що тільки до діючого договору оренди можна укласти додаткову угоду, тому саме до закінчення дії договору оренди була укладена спірна додаткова угода. Покладення ризику випадкового знищення або пошкодження обєкту оренди на орендодавця передбачено ст. 11 Закону України «Про оренду землі» і оскільки сторони так домовились, представник відповідача вважає безпідставними відповідні посилання позивача. Індексація орендної плати здійснюється у відповідності до постанови КМУ, яка приймається кожного року, орендна плата перераховується і виплачується в новому розмірі. Представник відповідача РС Пирятинського РУЮ Полтавської області в судовому засіданні заперечує проти вимог позивача в частині зобовязання щодо скасування державної реєстрації додаткової угоди, оскільки ні право власності позивача на земельну ділянку, ні право її оренди в реєстраційній службі не зареєстровані, тому предмет скасування відсутній. Представник відповідача [PERSON] Держземагенства у Пирятинському районі Полтавської області в судове засідання не зявився, до суду надійшов лист відповідача про розгляд справи за відсутності їх представника. При вирішенні справи по суті покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 4,0912 га. розташованої на землях Олександрівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №025570 (а.с. 9). 13.12.2006 року між позивачем як орендодавцем та ТОВ «Пирятинська птахофабрика» як орендарем був укладений договір оренди землі строком на пять років, який зареєстрований у Пирятинському відділі Полтавської регіональної філії центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17.12.2006 року за номером 040656000148 (а.с. 6, 7). 19.08.2011 року сторони підписали додаткову угоду до вказаного вище договору, якою, зокрема, передбачили продовження терміну дії договору оренди землі до 31.12.2016 року. Вказана угода зареєстрована у [PERSON] Держкомзему Пирятинського району 23.11.2011 року (а.с. 8). Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Станом на час укладення сторонами договору оренди землі ст. 15 Закону України «Про оренду землі» не містила абзацу дванадцятого щодо умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Вказаним положенням наведена норма закону була доповнена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» №509-VІ від 16.09.2008 року. Відповідно до положень ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно ч. 2 ст. 5 ЦК України, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Аналізуючи зазначені норми суд приходить до висновку про те, що оскільки основний договір оренди землі був укладений між сторонами до внесення змін, якими доповнено положення ст. 15 Закону України «Про оренду землі» абзацом дванадцятим і чинне законодавство не містить вказівки на обовязкове приведення договорів оренди землі укладених до внесення відповідних змін у відповідність до вимог п. 12 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», відсутність у змісті спірної додаткової угоди умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки не є підставою для визнання її недійсною. Стосовно неналежного, на думку позивача, визначення у договорі оренди землі та додатковій угоді до нього умов збереження стану обєкта оренди, що є підставою для визнання додаткової угоди недійсною, суд зазначає наступне. Виходячи зі змісту ст. 15 Закону України «Про оренду землі», відсутність у договорі оренди землі умов збереження стану обєкта оренди є підставою для визнання такого договору недійсним. Відповідно до п. 26 договору оренди, орендодавець, зокрема, має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, дотриманні режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються. При цьому, згідно п. 29 зазначеного договору, орендар, зокрема, зобовязаний дотримуватись режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. Як вбачається зі змісту спірної додаткової угоди у п. 4 сторони погодили умови збереження стану обєкта оренди, а саме: підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі. Суд вважає безпідставними посилання позивача на положення ст. 36 Закону України «Про охорону земель», оскільки умови збереження обєкта оренди погоджені між сторонами договору і відповідають положенням п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про охорону земель» щодо вимог до власників і землекористувачів, у тому числі орендарів, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності. Враховуючи, що додатковою угодою передбачено умови збереження стану обєкта оренди, при цьому чинне законодавство передбачає можливість визнання договору оренди недійсним лише у випадку повної відсутності у договорі таких умов не привязуючи їх визначення до належних або неналежних, вказана позивачем обставина не може бути підставою для визнання додаткової угоди недійсною. Стосовно зазначення у договорі оренди землі умови за якою ризик випадкового знищення та пошкодження обєкта оренди чи його частини несе орендодавець і відсутності зміни цього положення у змісті додаткової угоди, що на думку позивача є порушенням його прав та підставою для визнання додаткової угоди недійсною, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про оренду землі», ризик випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди несе орендодавець, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, договір оренди землі та додаткова угода були підписані сторонами, що вказує на погодження ними їх умов. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому, суду не надано жодного доказу того, що до укладення додаткової угоди між позивачем та відповідачем існувала домовленість про передачу ризику випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди орендареві, а підпис позивача на додатковій угоді вказує на погодження ним всіх її умов, в тому числі і щодо залишення п. 30 договору оренди землі без змін. Стосовно зазначення у договорі оренди землі умови за якою обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції і відсутності зміни цього положення у змісті додаткової угоди, що на думку позивача є порушенням його прав та підставою для визнання додаткової угоди недійсною, суд виходить з наступного. Згідно ч. 3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі», обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Враховуючи наведені вище положення ст.ст. 626, 627, 628 ЦК України та з огляду на те, що договір оренди землі та додаткова угода були підписані сторонами, суд приходить до висновку про те, що сторони погодили їх умови, в тому числі і щодо обчислення розміру орендної плати за землю без урахування індексів інфляції. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому, суду не надано жодного доказу того, що до укладення додаткової угоди між позивачем та відповідачем існувала домовленість про зміну порядку обчислення розміру орендної плати в частині застосування індексів інфляції, а підпис позивача на додатковій угоді вказує на погодження ним всіх її умов, в тому числі і щодо залишення п. 11 договору оренди землі без змін. Узагальнюючи все вище викладене суд вважає, що обставини на які посилається позивач, як на підставу визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною є необґрунтованими, тому позовні вимоги не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed