Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-19 00:00:00

Позивач 19 вересня 2011 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом в якому згідно уточнень зазначила, що вона 29 жовтня 2008 року у [PERSON] придбала квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 29.10.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], за реєстровим № 3424. Придбана позивачем квартира належала колишній власниці [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської [PERSON] 30.09.2008 року, згідно з розпорядженням № 6/476-08 та зареєстрованого в КП «ДМБТІ» 20.10.2008 р. за реєстровим № 25115955. Відповідачка [PERSON] претендує на належну позивачу квартиру в порядку спадкування після смерті її брата [PERSON], померлого 30 червня 2008 року, посилаючись на свідоцтво про право власності на житло від 21 червня 2004 року, яке видано на підставі розпорядження від 21.06.2004 р. № [NUMBER] «ДМЗ» ім. Петровського на ім`я [PERSON] та [PERSON], яка також померла 05 лютого 2008 року. Яким чином була приватизована належна позивачу квартира два рази невідомо, але на час приватизації квартири 21.06.2004 року ВАТ «ДМЗ ім. Петровського» на ім`я [PERSON] та [PERSON] з ними в квартирі за адресою: Дніпропетровськ, [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] з 15 липня 2000 року, що підтверджується копією її паспорту. Таким чином свідоцтво про право власності на житло від 21 червня 2004 року, яке видано на підставі розпорядження від 21.06.2004 р. № [NUMBER] «ДМЗ ім. Петровського» на ім`я [PERSON] та [PERSON], було видане з порушенням норм закону про приватизацію та є незаконним. Позивачка просила визнати недійсним розпорядження від 21.06.2004 року № 5541, на підставі якого було видано свідоцтво про право власності на квартиру № 12, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Хуліана Грімау, 11 від 21 червня 2004 року Відкритим акціонерним товариством «ДМЗ» ім. Петровського на ім`я [PERSON] та [PERSON]; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру № 12, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Хуліана Грімау, 11 від 21 червня 2004 року, видане Відкритим акціонерним товариством «ДМЗ» ім. Петровського на ім`я [PERSON] та [PERSON] на підставі розпорядження від 21.06.2004 року № 3541-П. Ухвалою від 29 листопада 2012 року до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучений Виконавчий комітет Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради. Ухвалою від 26 лютого 2013 року до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради . В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просив суд їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та заперечувала проти їх задоволення. Представник співвідповідача у судове засідання не з`явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Представник третьої особи Комунального підприємства Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради у судовому засіданні просив ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Треті особи - [PERSON], Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровська міська рада, виконавчий комітет Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради у судове засідання не з`явилися, про день і час проведення судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили, письмових заяв не надходило. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 21.06.2004 року, виданого Відкритим акціонерним товариством «ДМЗ» ім. Петровського (а.с.6-7). Встановлено, що [PERSON], 30 червня 2008 року помер (а.с.11). Встановлено, що [PERSON], 05 лютого 2008 року померла (а.с.12). В силу ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2011 року, яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2012 року залишено без змін, встановлено, що [PERSON]К 19.10.2004 року склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що буде належати на день смерті заповіла своїй дочці [PERSON]. Також [PERSON] є рідною сестрою померлого [PERSON] (а.с.28-31). Після смерті матері [PERSON] та брата [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до другої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулась [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Разом з тим, встановлено, що 29 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 3424 (а.с.5). В договорі купівлі-продажу зазначено, що ця квартира належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 30.09.2008 року згідно з розпорядженням № 6/476-08 та зареєстрованого в КП «ДМБТІ» від 20.10.08 року, за реєстровим № 25115955. Встановлено, що рішенням Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради від 15.08.2008 року за № 629 було змінено умови договору найму житлового приміщення квартири [ADDRESS] з померлої тітки [PERSON]К на племінницю [PERSON] (а.с.131) та на підставі розпорядження органу приватизації від 30.09.2008 року було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] (а.с.130). Тобто, спірна квартира була вдруге приватизована. Згідно рішення виконкому Ленінської районної ради № 629 від 15.08.08 року «Про зміну умов договору найму житлових приміщень», вбачається, що було прийнято рішення про зміну умов договору найму житлового приміщення зовсім по іншій адресі, а саме, вул. Метробудівська, 5/87. Проте, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2011 року, яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2012 року залишено без змін, було вирішено визнати незаконним розпорядження органу приватизації від 30.09.08 року про передачу квартири [ADDRESS] у власність [PERSON]; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] від 30.09.08 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на ім`я [PERSON]; припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], що є підставою для скасування державної реєстрації права власності на вказану квартиру; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 29.10.08 р. між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 3424; припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] в м. Дніпропетровську, що є підставою для скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на вказану квартиру (а.с.28-31). Згідно додаткового рішення від 19 грудня 2011 року, яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2012 року залишено без змін, вирішено визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 05.02.08 року; визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON], померлого 30.06.08 року (а.с.32-33). Згідно до ч. 2 ст. 8 зазначеного Закону передача займаних квартир (будинків,(будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати у гуртожитку). У Законі визначена умова виконання приватизації - це згода на приватизацію усіх членів сім'ї, обов'язкова участь у приватизації усіх членів сім'ї законом не вимагається. При розгляді справ даної категорії має значення встановлення судом факту користування особою спірним жилим приміщенням під час проведення приватизації житла, а також бажання особи здійснювати таку приватизацію. Проте, судом не встановлено, що [PERSON] проживала у спірній квартирі та висловлювала бажання її приватизувати чи мала право на участь у приватизації квартири. Приватизація проводилася згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», що не заперечується сторонами. На думку суду, доводи [PERSON] що свідоцтво про право власності на житло від 21.06.2004 року, яке видано на підставі розпорядження від 21.06.2004 р. № 3541-П видане з порушенням норм закону про приватизацію та є незаконними, оскільки на момент приватизації у квартирі була зареєстрована [PERSON] не мають ніякого правового значення, оскільки не породжують юридичних наслідків, а тому не можуть бути підставою для визнання розпорядження органу приватизації та виданого на його підставі свідоцтва про право власності недійсним. Із вищенаведеного вбачається, що порушень при проведенні приватизації на ім.»я [PERSON] та [PERSON] спірної квартири немає і підстави для скасування або визнання недійсним розпорядження органу приватизації спірної квартири та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, відсутні. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених ст.61 цього Кодексу. Згідно п.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.10 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин. Позивач не надав суду доказів того, що під час приватизації квартири [ADDRESS] його права були порушені та потребують захисту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] в зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки в задоволення позовних вимог судом відмовлено, судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed