Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 10 липня 2012 року надав відповідачу позику в сумі 104000 грн., яку останній зобов»язався повернути до 10 серпня 2012 року, в підтвердження чого, сторонами було написано боргову розписку. Проте, у визначений у борговій розписці строк, відповідач [PERSON] борг не повернув, від виконання зобов»язання ухиляється, зустрічей та спілкування уникає. А тому, просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму позики, судові витрати по справі. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився. До суду подав заяву, згідно якої розгляд справи просив провести без його участі, зазначивши, що позов підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд такої у його відсутності до суду не подав. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046, 1049 Цивільного Кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено судом, 10 липня 2012 року позивач [PERSON] передав у власність відповідачу [PERSON] 104000 грн., які останній зобовязався повернути до 10 серпня 2012 року. Зазначені обставини в судовому засіданні крім пояснень позивача, викладених у поданій до суду заяві, були стверджені борговою розпискою від 10.07.2012 року. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір позики і його слід вважати таким, що відбувся, його чинність сторони не заперечують та жодна із сторін не ставила питання про визнання його таким, що не укладався. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та актів законодавства. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Аналізуючи всі дослідженні в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання за договором позики, який мав місце 10.07.2012 року, не виконав, а тому вимоги позивача щодо стягнення суми боргу є законними, обгрутованими, грунтуються на матеріалах справи і підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 1040 грн. Враховуючи наведене вище, на підставі ст.ст. 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved