Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-13 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~17.10.12 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон. Позивачка у судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги, просила суд винести рішення, яким надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітньому сину [PERSON], [INFO], без згоди батька у період з 28.12.12 року по 15.01.13 року до Росії та у період з 01.06.13 року по 31.08.13 року до Турції, Єгипту, Таїланду, Кіпру, Куби, Чехії, Шрі-Ланки. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що не заперечує проти виїзду дитини саме у цей період до цих країн, про що написав власноруч заяву. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконкому Автозаводської районної ради у судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, проти тимчасового виїзду [PERSON] за кордон не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Згідно із свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 19 грудня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Крюківського райвиконкому м. Кременчука Полтавської області шлюб між сторонами розірвано, про що в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено актовий запис № 373. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після розлучення син залишився проживати з позивачкою. Відповідач не надає згоди на виїзд дитини за кордон, тому [PERSON] звернулась до суду з даною позовною заявою. Дитина не досягла шістнадцяти років, вона має право на виїзд за межі України за згодою батьків в супроводі осіб, які відповідним чином уповноважені на це. Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27.01.1997 року № 57 встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку у супроводі одного з батьків, або у супроводі осіб, які уповноважені на це одним з батьків за нотаріально посвідченої згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Відповідач ухиляється від надання нотаріально посвідченої угоди на виїзд малолітнього сина за кордон. При цьому права та інтереси батька не порушуються. П. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну»та ч. 3 п. 22 Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженого Постановою КМУ від 27.01.1995 року за № 57 передбачено, що виїзд неповнолітнього громадянина може бути дозволений на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого батька. У відповідності зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода про обовязковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Ч. 2 ст. 155 Сімейного Кодексу України встановлено, що батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд вважає, що відповідач необґрунтовано чинить перешкоди у офіційному наданні дозволу дитині на виїзд за кордон, діючи всупереч її правам та інтересам, обмежує духовний, соціальний та моральний розвиток. Оскільки відповідач по справі ухиляться від надання нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за межі України, то відповідно він перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів дитини в сфері охорони здоровя, духовного та морального розвитку, передбачених чинним законодавством України, позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому права та інтереси відповідача, як батька не порушуються. Відповідно до статей 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

Outcome: approved