Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 28.07.1967 року по 04.02.2010 року знаходився у трудових відносинах з ВАТ „ Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе . В зв'язку з важкими умовами праці він отримав професійне захворювання, в результаті якого висновком МСЕК від 22.02.2010 року йому встановлено 60 % стійкої втрати професійної працездатності , а 29.05.2012 року було встановлено 80 % стійкої втрати працездатності та встановлено 2 групу інвалідності безтерміново. Згідно акту розслідування причин професійного захворювання на виробництві № 97 від 18.12.2009 року причиною захворювання стало проведення робіт в умовах підвищених рівнів шуму, пилу. Вважає, що відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду в розмірі 80 000 грн. за те, що професійне захворювання спричиняє йому страждання, порушує нормальні життєві звички, постійно хворіє, оскільки з вини заводу , який не створив безпечних умов праці він хворіє нейросенсорною туговухістю 4 ступеня з помірним ступенем зниження слуху та рядом супутніх захворювань. У судовому позивач [PERSON] вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити, додавши, що знав про свою тяжку та небезпечну для здоровя роботу, однак потрібно було заробляти кошти на утримання сім»ї і до того ж це єдина робота за його кваліфікацією та спеціальністю. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та просить відмовити у задоволенні позову, пояснюючи, що чинне законодавство не передбачає порядку стягнення моральної шкоди з товариства, а також зазначає, що моральна шкода позивачу виключно з вини відповідача завдана не була, жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивач не надав, останній виконував роботу добровільно, усвідомлюючи при цьому можливі негативні наслідки для свого здоровя. Окрім цього, позивач пропустив без поважних причин 3-х місячний строк звернення до суду, передбачений нормами КЗпПУ. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, будь яких відгуків на позовну заяву не надав. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши зібрані докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов позивача обгрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 28.07.1967 року по 04.02.2011 року знаходився у трудових відносинах з ВАТ „ Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе , працюючи на посаді електрозварювальника, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.3-4). 25.11.2009 року направлено повідомлення про професійне захворювання за формою П-3 та 18.12.2009 року було складено акт розслідування причин професійного захворювання на виробництві № 97 за формою П-4, в якому зазначено, що воно у [PERSON] виникло у зв'язку з неефективністю використання засобів індивідуального захисту, недосконалістю технологій. Причина професійного захворювання-проведення робіт в умовах підвищених рівнів шуму, пилу (а.с. 7). При цьому [PERSON] був ознайомлений з умовами робочого місця, про що свідчать його підписи в картах умов праці та листках спостереження за робочим місцем, вказані обставини позивачем не заперечувалися. (а.с. 23-36) Перебуваючи неодноразово на обстеженні та лікуванні в клініці Харківського НДІ гігієни та профзахворювань, позивачу було встановлений діагноз: «Хронічне обструктивне захворювання легень II стадії, токсико-пилової етнології у фазі загострення. Емфізема легень II стадії. Легенева недостатність ІІ-ІІІ ступеню. Хронічне легеневе серце, субкомпенсоване. Недостатність кровообігу II А стадії. Захворювання професійне. Хронічна рецедивуюча попереково-крижова радікулопатія з правостороннім кореневим синдромом L5-SI- спонділоартроз в сегменті L4, L5, S1; функціональна нестабільність на рівні L4-L5 з мязево-тонічним і алогічним синдромами з порушеннями опорно-кінетичної функції попереку і нижніх кінцівок. Захворювання професійне від тривалого перебування у вимушеній робочій позі, частих нахилів, функціонального перенапруження. Нейросенсорна туговухість з помірним ступенем зниження слуху (III ступінь) професійного характеру» (а.с.5,7) Висновком МСЕК від 22.02.2010 року позивачу встановлено 60 % стійкої втрати професійної працездатності , а 29.05.2012 року, встановлено 80 % стійкої втрати професійної працездатності та 2 групу інвалідності безтерміново (а.с. 10,12). Відповідно до ст.ст. 1,3,21,43 ч.4, 46 ч. 1 Конституції України , Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної , часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Так, ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» створило неналежні умови праці позивача, внаслідок яких позивач отримав професійне захворювання зі стійкою втратою непрацездатності, що призвело його до моральних страждань і є підставою для відшкодування моральної шкоди. Положеннями 2 ст.4 Закону України „ Про охорону праці" встановлено, що державна політика в галузі охорони праці базується зокрема, на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних , безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ст. 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законом порядку. У статті 237-1 даного кодексу зазначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно до ст. 1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, сума 8 000 грн., буде достатньою для компенсації позивачу фізичного болю, фізичних та душевних страждань, які він зазнав в результаті професійного захворювання. Що ж стосується посилання відповідача на пропущення позивачем 3-х місячного строку звернення до суду з позовом, суд вважає їх помилковими, оскільки згідно з п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя, а тому [PERSON] процесуальні строки звернення до суду не порушив.

Outcome: partial