Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-27 00:00:00

14.01.2013 року позивач [PERSON] районний спортивно-технічний клуб Товариства сприяння обороні України в особі директора [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом пред’явленим до відповідача [PERSON] про витребування з чужого незаконного володіння навчального корпусу для лабораторно-практичних занять НРСТК ТСУ, розташованого в м.Новий Буг Миколаївської області по вулиці Гагаріна, будинок №24. Свої позовні вимоги позивач аргументував тим, що після призначення його директором Новобузького РСТК ТСОУ ним було виявлено факт незаконного володіння колишнім директором [PERSON], навчальним корпусом для лабораторно-практичних занять НРСТК ТСОУ. Право власності на вказане приміщення відповідач не набув, оскільки відчужував його на свою користь з порушенням норм ЦК та статуту Клубу. В судовому засіданні позивач та його представник за довіреністю [PERSON] заявлені в позові позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали суду заперечення проти позову позивача, а також письмові пояснення в порядку ст.176 ЦПК України. Суд, вислухавши сторони, вивчивши позову заяву та додані до неї матеріали в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Так судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрував право власності на нежитлове приміщення – навчальний корпус, який розташований в м.Новий Буг Миколаївської області вулиця Гагаріна будинок №24, загальною площею 313,4 м2 при наступних обставинах. На підставі акту технічного стану навчального корпусу ЛПЗ РСТК при Новобузькому РК ТСО України від 20 січня 2004 року, вказаний навчальний корпус загальною площею 313,4 м2, розташований за адресою: м.Новий Буг Миколаївської області вулиця Гагаріна будинок №24, було вирішено списати. Так, Миколаївським обласним комітетом ТСОУ України в особі його голови [PERSON], було видано наказ від 18 березня 2004 року «Про продаж навчального корпусу ЛПЗ Новобузького РСТК ТСОУ», яким доручено керівнику Новобузького РСТК ТСОУ [PERSON] продати вищезгаданий навчальний корпус. 8 квітня 2004 року між Новобузьким РСТК ТСОУ в особі [PERSON] (колишній секретар РСТК) та [PERSON] (директором РСТК) було укладено та зареєстровано Українською товарною біржею договір №296804 купівлі-продажу нежитлової будівлі – навчального корпусу. На підставі договору купівлі-продажу, рішенням виконавчого комітету Новобузької міської ради від 04 жовтня 2004 року №345 «Про упорядкування нумерації нежитлових приміщень по вулиці Гагаріна» [PERSON], було видано Свідоцтво про право власності на навчальний корпус на підставі якого Новобузькою філією КП ММ БТІ було здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на навчальний корпус, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5274632 від 02 листопада 2004 року. Не погоджуючись з підставами та порядком реєстрації права власності [PERSON] на вищевказане нерухоме майно, позивач [PERSON] РСТК ТСОУ 12.09.2011 року звертався до Новобузького районного суду Миколаївської області в якому просив: встановити нікчемність правочину, договору купівлі-продажу нерухомості №269801 від 08 квітня 2004 року та застосувати наслідки нікчемності правочину. Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 04.09.2012 року було задоволено позовні вимоги Новобузького РСТК ТСОУ та встановлено нікчемність правочину договору купівлі-продажу нерухомості №269801 від 08 квітня 2004 року, укладеного між Новобузьким районним спортивно-технічним клубом Товариства сприяння обороні України в особі [PERSON] та зареєстрованого українською товарною біржею. Крім того, рішенням колегії суддів апеляційного суду Миколаївської області, було частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON] та відмовлено в задоволенні позову Новобузького районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України про встановлення нікчемності правочину і застосування наслідків його нікчемності. В описовій частині рішення колегія суддів вказала, що відмовляючи в задоволенні позовів вона виходила з того, що спірна угода є неукладеною, до неї не можуть бути застосовані наслідки її нікчемності, вона не може бути визнана дійсною з підстав, передбачених ч.2 ст.220 ЦК України, а порушені права титульного власника можуть бути поновлені шляхом звернення з позовом з підстав, передбачених главою 83 ЦК України. Таким чином колегія суддів вказала на право власності Новобузького РСТК ТСОУ на корпус для лабораторно-практичних занять і що таке право постійно належало позивачеві оскільки до [PERSON] не відбулося переходу прав та обов’язків покупця і не виникло право власності на спірне майно, проте Новобузьким РСТК ТСОУ було обрано невірний шлях захисту свого права власності на майно. Разом з тим, рішенням колегії суддів Миколаївської області від 14.11.2012 року було залишено без змін рішення Новобузького районного суду Миколаївської області в частині відмови в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу №269804, укладений з Новобузьким РСТК ТСОУ України на Українській товарній біржі 08 квітня 2004 року. Таким чином рішенням апеляційного суду Миколаївської області, що набрало законної сили, було встановлено, що [PERSON] не набув права власності на спірне майно, (договір купівлі-продажу не був визнаний дійсним), він не є його власником, а тому воно може бути витребувано з чужого незаконного володіння. На ряду з вищевикладеним, доказами того, що до [PERSON] не перейшло право власності на корпус для лабораторно-практичних занять НРСТК ТСУ свідчить наступне. Відповідно ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов угоди. Згідно норм ст.207 ЦК України, досягнення згоди сторін договору з усіх суттєвих її умов визначається шляхом її підписання уповноваженими на те статутними документами особами, якщо стороною угоди є юридична особа. Якщо статутними документами передбачено отримання попередньої згоди вищого органу юридичної особи на відчуження нерухомого майна договір вважається укладеним з моменту отримання такої згоди та підписання договору уповноваженою особою. Відповідно п.п.1.2, 6.3, 6,4 Статуту Новобузького РСТК ТСОУ засновником Клубу є Новобузький районний комітет ТСОУ. Майно, яке передане РСТК ТСОУ засновником, належить клубу на правах повного господарського ведення, не підлягає приватизації, викупу та відчуження без рішення засновника – Новобузького РК ТСОУ. Отже, відповідач [PERSON], який займав посаду директора Новобузького РСТК ТСОУ, 08.04.2004 року склав на Українській товарній біржі договір купівлі-продажу, за яким придбав нежитлове приміщення навчального корпусу РСТК ТСОУ, щодо продажу якого не було отримано згоди засновника – Новобузького районного комітету ТСОУ, а тому така угода купівлі-продажу є неукладеною і до відповідача [PERSON] не відбулося переходу прав і обов’язків покупця. Також [PERSON] не набув права власності на вищевказане приміщення, оскільки таке право, згідно з приписами ч.4 ст.344 ЦК України виникає з моменту державної реєстрації договору купівлі-продажу нерухомості. Факт державної реєстрації майнових прав за [PERSON] 04.11.2004 року свідчить лише про офіційне визнання державою такого права, але не є підставою його виникнення. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України в своїй постанові від 13.06.2012 року, ухваленій в порядку перегляду з підстав передбачених ст.ст.355,360-3,360-4 ЦПК України. Крім вищевикладеного, суд спростовує доводи позивача про те, що РСТК ТСОУ не є попереднім власником спірного майна, оскільки в нього відсутній оригінал свідоцтва на право власності, а тому відповідно не може виступати позивачем у справі. Фактами підтверджуючими право власності РСТК ТСОУ на спірне майно є рішення виконавчого комітету Новобузької міської ради Миколаївської області №103 від 30.03.1999 року відповідно якого було видано свідоцтво на право власності від 05.04.1999 року зареєстрованого у реєстрі №1 за реєстровим №27 07.04.1999 року. Відсутність (втрата) оригіналу свідоцтва про право власності в Новобузькій філії КП ММБТІ, не може ставити під сумнів належності такого права власникові, оскільки є офіційно і належним чином завірена копія свідоцтва, а вказане свідчить лише про службову недбалість посадових осіб БТІ, що втратили таке свідоцтво. Керівник Новобузької філії КП ММБТІ Миколаївської області на неодноразові запрошення суду в якості свідка, не з’явився, натомість направив до суду заяву в якій вказав, що не може з’явитися на судове слухання справи та визнає факт відсутності оригіналу свідоцтва на право власності на нежитлові приміщення РСТК ТСОУ, проте зазначив про наявність копії свідоцтва що є аналогічною її оригіналу. Також, доводом того, що спірне майно належить РСТК ТСОУ може слугувати і те, що сам відповідач [PERSON] відчужуючи на свою користь нежитлове приміщення навчального корпусу, обов’язково повинен був мати свідоцтво що засвідчує право власності продавця на таке приміщення, адже відчуження майна, стороною яке їй не належить неможливе. Таким чином є підстави вважати, що вказане свідоцтво було втрачено саме при відчуженні навчального корпусу РСТК ТСОУ. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем не відповідають дійсності, оскільки добросовісним набувачем може вважатися особа, яка не знає і не може знати, що набуває річ (майно) не від власника і стає незаконним володільцем. [PERSON] як колишній директор РСТК ТСОУ, мав його статут та знав прописані в ньому норми (правила відчуження майна РСТК ТСОУ), але легковажно поставився до їх дотримання при укладенні договору купівлі-продажу. Взагалі власником майна вважалося Новобузький РСТК ТСОУ в особі директора [PERSON], а статут Клубу лише встановлював правила відчуження такого майна, яке повинно проводитись згідно рішення засновника. Зазначеним твердженням представник [PERSON] лише визнає факт незаконного володіння відповідачем спірним майном. Суд спростовує також вимогу представника позивача, про застосування строку давності, який за її твердженнями сплив у 2007 році. Відповідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Наказом №26 від 30.05.2011 року [PERSON] було прийнято директором Новобузького районного спортивно-технічного клубу ТСО України з 01 червня 2011 року з 3-місячним випробувальним терміном з наступним оформленням трудового договору за контрактом. Таким чином, приступивши до своїх обов’язків, позивач [PERSON] (директор РСТК ТСОУ) довідався чи міг довідатися про незаконне володіння відповідачем спірним майном, лише з моменту фактичного початку виконання посадових обов’язків та прийому відповідної документації, а отже і строк позовної давності по справі повинен вираховуватись з 01 червня 2011 року, моменту призначення на посаду. Підсумовуючи вищевикладене, суд знаходить вичерпний перелік законних підстав, які дають можливість задовольнити в повному обсязі позовні вимоги позивача, витребувати з чужого незаконного володіння у [PERSON] приміщення навчального корпусу для лабораторно-практичних занять Новобузького районного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України, розташоване за адресою: Миколаївська область, м.Новий Буг, вулиця Гагаріна, будинок №24, площею 313,4 м2, зобов’язавши повернути вказане приміщення в натурі та анулювати свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю від 28 жовтня 2004 року, видане відповідачу. Відповідно із ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] РСТ ТСОУ підлягає стягненню 230 гривень судових витрат у справі.

Outcome: approved