Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-28 00:00:00

У жовтні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом у якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину матеріалів, обладнання, устаткування, що були використані в процесі будівництва житлового будинку та господарських споруд, розташований за адресою: вул.Дачна, 5, в с.Радянська Слобода Чернігівського району та визнати за ним права забудовника на цей будинок, а на іншу частину просив визнати право власності за [PERSON] В обґрунтування позову зазначив, що він з [PERSON] перебував у шлюбі з 20.05.1978 року по 20.10.2007 року і в період шлюбу вони побудували зазначений будинок, який є їх спільною сумісною власністю, але будинок не введений в експлуатацію. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду як треті особи, що заявляють самостійні вимоги на предмет спору з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому зазначили, що вони є дітьми [PERSON] та [PERSON] та брали участь в будівництві спірного будинку, а тому просять виділити їм та визнати за ними право власності на 1/4 частину за кожним спірних житлового будинку та земельної ділянки. До початку розгляду справи по суті позивач змінив позовні вимоги та просив провести реальний розподіл та виділити йому 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: вул.Дачна, 5, в с.Радянська Слобода Чернігівського району та 1/2 частину земельної ділянки за цією адресою визнавши за ним право власності на них, а іншу частину виділити [PERSON] та визнати право власності на неї. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали змінені позовні вимоги посилаючись на те, що спірний будинок є їх з відповідачем спільним сумісним майном. Позивач погоджується на будь-який варіант поділу будинку та земельної ділянки відповідно до додаткової будівельно-технічної експертизи. Також зазначили, що при виділенні частини будинку до нього переходить і право власності на відповідну частину будинку. Позов третіх осіб не визнав та зазначив, що на час початку будівництва будинку вони були ще неповнолітніми, дозвіл на переобладнання мансарди надавався відповідачу, а не їм, належних та допустимих доказів їх участі в переобладнанні не надано. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти первісного позову заперечили, позов третіх осіб визнали та зазначили, що шлюб між сторонами було розірвано за рішенням суду у 1995 році, але відповідач, будучи необізнаною у законодавстві зареєструвала розірвання шлюбу лише у 2007 році. Їх діти значною мірою поліпшили спірний будинок, а тому їм також треба виділити частки, які вони просять. Просила застосувати до вимог за первісним позовом наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки вважає, що позивач його пропустив. Третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти первісного позову, а свій позов підтримав та зазначив, що позивач за останні 15 років у будинку нічого не робив, в той час як він особистою працею та купівлею будівельних матеріалів брав участь у будівництві будинку, робив ремонт, зокрема, у 2002 році зробив ремонт веранди. Третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти первісного позову, а свій позов підтримала зазначивши, що вона в 2008 році зробила ремонт мансарди. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Радянсько слобідська сільська рада, справу просила розглянути без участі їх представника, у вирішенні справи поклалася на розсуд суду. Заслухавши сторони, третіх осіб, свідків, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи суд приходить до висновку про задоволення первісних позовних вимог та необґрунтованість позову третіх осіб. Згідно рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.11.1995 року /т.1 а.с.164/ шлюб між сторонами було розірвано, але актовий запис про розірвання шлюбу зроблено лише 20.10.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу /т.1 а.с.9/. Згідно довідки Чернігівського районного бюро технічної інвентаризації /т.1 а.с.8/ право власності на спірний будинок зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.1996 року /т.1 а.с.84-85/, відповідно якого він купив зазначений будинок. Відповідно до ст.44 Кодексу про шлюб та сімю України, який діяв на час винесення рішення суду, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. За ст.114 Сімейного кодексу України, який діє з 01.01.2004 року, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Проте, оскільки рішення суду про розірвання шлюбу набрало законної сили до вступу в дію Сімейного кодексу України, у даному випадку необхідно керуватися ст.44 КпШС України, тому суд приходить до висновку про те, що сторони перебували у шлюбі до 20.10.2007 року. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності /т.1 а.с.61 зворот/ державна реєстрація права власності на будинок в с.Радянська Слобода, вул.Дачна, 5, була здійснена 16.09.2005 року і власником була зареєстрована [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Рішенням Чернігівської районної ради від 19.01.1991 року /т.1 а.с.68/ дозвіл на будівництво спірного будинку було надано [PERSON], також рішенням виконкому Радянськослобідської сільської ради від 28.08.2005 року акт прийому в експлуатацію спірного житлового будинку було затверджено саме [PERSON]. З цього випливає, що право власності на новостворений спірний будинок виникло саме у [PERSON], як у особи яка отримала дозвіл на будівництво обєкту нерухомості та ввела його у експлуатацію. А оскільки будинок з надвірними будівлями був набутий нею під час шлюбу з позивачем, то згідно ст.60 Сімейного кодексу України, яка діяла на час набуття права власності на спірний будинок, він належить сторонам на праві спільної сумісної власності. При цьому відповідно до ч.1 ст.68 Сімейного кодексу України, який діяв на час припинення шлюбу, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Таким чином посилання третіх осіб [PERSON] та [PERSON] на те, що у них також виникло право власності на будинок, оскільки вони брали участь у будівництві будинку, є безпідставними та не ґрунтуються на нормах закону. Також не є підставою для виникнення у них права власності на частину спірного будинку, ті обставини, що вони проводили ремонт та переобладнання будинку та, зокрема, мансарди вже після реєстрації права власності на будинок, оскільки будинок на той час вже перебував на у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON]. За ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, тому спірний будинок підлягає поділу. За ст.ст. 70, 71 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Спірний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, яка відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку /т.1 а.с.65/ належить [PERSON]. Проте, оскільки за нормами ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності припиняється, то має місце перехід права власності в результаті якого колишні учасники права спільної сумісної власності стають одноосібними власниками відповідного майна. Таким чином відповідно до ст.120 Земельного кодексу України та ст.377 ЦК України до позивача переходить і право власності на відповідну частину земельної ділянки на якій знаходиться спірний будинок. Вирішуючи питання про обрання варіанту поділу спірного домоволодіння, суд враховує, що відповідно до варіанту поділу запропонованого додатковою судовою будівельно-технічною експертизою №С-248 від 30.04.2012 року, проведеною експертом Чернігівської регіональної торгово-промислової палати, цей поділ проведено на майже рівні частини, вартість однієї з яких перевищує іншу лише на 50 копійок, він рівномірно проведений по всіх поверхах будинку та підвалу. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що позивачу [PERSON] необхідно виділити частину домоволодіння згідно варіанту поділу за зазначеним висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи, що позначено першому співвласнику в Додатках №1 та №2 до вказаного висновку, а [PERSON] відповідно іншу частину, оскільки в ній залишається санвузол та більша частина другого поверху . Судові витрати у виді державного мита, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та витрат на проведення експертизи. Висновок якої покладено в основу рішення, понесені позивачем, необхідно стягнути з відповідача на його користь. Враховуючи наведене,

Outcome: approved