Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-17 00:00:00

[PERSON] 08.06.2012 року звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Укртрансфармація» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позивачка [PERSON] зазначала, що на підставі наказу Міністерства транспорту та зв»язку України №7-о від 17.01.2011 року вона була призначена на посаду виконуючої обов»язки директора підприємства Відповідача; 16.03.2012 року згідно наказу ДП «Укртрансфармація» від 16.03.2012 року №4/1-ОС вона була переведена на посаду начальника юридичного відділу; 26.03.2012 року наказом ДП «Укртрансфармація» від 23.03.2012 року №5-ос вона була звільнена з займаної посади за угодою сторін - згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Оскільки при розрахунку на день звільнення Відповідач мав заборгованість перед нею по заробітній платі, до якої також входить компенсація за невикористану відпустку, розрахунок з нею було проведено лише 24.05.2012 року шляхом зарахування коштів на картковий рахунок, тому відповідач зобов»язаний сплатити на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 27.03.2012 року по 24.05.2012 року (за 59 днів), розмір середньоденної заробітної плати її становив 235,05 грн., тому позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на її користь (235,05 х 59 дн.) = 13867,95 грн., а також 3% річних від цієї суми - 67,25 грн. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі; представники відповідача - Комарницька О.Б. та Миколайчук Т.З. позов не визнали; стверджуючи, що позовні вимоги позивачки є безпідставними, ствердження позивачки щодо обставин справи не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивачка у день звільнення зверталась до комісії по трудових спорах та до відділу державної виконавчої служби, тому просили в задоволенні позову відмовити повністю. В судове засідання позивачка [PERSON] не з»явилась, хоча її явка судом була визнана обов»язковою, заявою від 22.02.2013 року позивачка просила справу розглядати без її особистої участі в судовому засіданні (а.с.166). Заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: згідно записів у трудовій книжці на ім»я позивачки та наданих відповідачем копій наказів - [PERSON] згідно наказу №61-ос від 01.12.2010 року була прийнята на роботу до ДП «Укртрансфармація» на посаду начальника юридичного відділу з 01.12.2010 року (а.с.54-56, 58); на підставі наказу Міністерства транспорту та зв»язку України №7-о від 17.01.2011 року (а.с.61) [PERSON] була призначена на посаду виконуючої обов»язки директора ДП «Укртрансфармація» з 18.01.2011 року, про що нею було видано наказ №5-ос від 18.01.2011 року (а.с.54-56, 60); згідно наказу ДП «Укртрансфармація» від 16.03.2012 року №4/1-ОС (а.с.62) [PERSON] була переведена на посаду начальника юридичного відділу з 16.03.2012 року; наказом по ДП «Укртрансфармація» від 23.03.2012 року №5-ос (а.с.63) [PERSON] була звільнена з посади начальника юридичного відділу з 26.03.2012 року за угодою сторін - згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Згідно наданої копії листка непрацездатності на ім»я [PERSON] - в період з 13.03.2012 року по 23.03.2012 року вона перебувала на лікарняному (а.с.68-69). Як вбачається з журналу-ордеру та відомості по рахунку 661 «Розрахунки за заробітною платою» за І квартал 2012 року (а.с.75), [PERSON] було нараховано до виплати на день звільнення 13084,89 грн. Ствердження представників відповідача про те, що [PERSON] на момент звільнення звернулася до Комісії по трудових спорах з приводу стягнення з підприємства відповідача заборгованості по заробітній платі за лютий-березень 2012 року, підтверджуються наданою копією Посвідчення №1 від 26.03.2012 року Комісії по трудових спорах ДП «Укртрансфармація» (а.с.57), згідно якого на виконання рішення комісії №13 від 23.03.2012 року, яке набрало чинності 23.03.2012 року, на користь [PERSON] підлягає стягненню заробітна плата за лютий - березень 2012 року в розмірі 13084,89 грн. Як стверджує позивачка [PERSON] у позовній заяві, повний розрахунок з нею проведено 24.05.2012 року (а.с.71). Згідно ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Ствердження представників відповідача про те, що підприємство відповідача у 2012 році не мало можливості проводити розрахунки з працівниками, оскільки такі виплати проводились відділом виконавчої служби Дарницького РУЮ м. Києва, а на рахунки підприємства було накладено арешт, підтверджуються повідомленням АТ «Ощадбанк» від 28.11.2012 року №1256/08, згідно якого на рахунок відповідача накладено арешт та відсутність самостійного розпорядження коштами підприємства, а списання здійснюються відповідно до постанов Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (а.с.133, 88-136). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що ствердження позивачки [PERSON] щодо затримки розрахунку з нею при її звільненні мала місце з вини відповідача, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні позову має бути відмовлено.

Outcome: dismissed