Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-11 00:00:00

У січні 2012року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ Правекс Банк про визнання кредитного договору, договору застави та договору поруки недійсними. У позовній заяві зазначено, що 04.10.2007р. між [PERSON] та банком був укладений договір про надання споживчого кредиту № 1699- 035/07Р на суму кредиту лімітом 31623,00 доларів США зі сплатою відсотків 11,99% річних з кінцевим терміном погашення кредиту до 04.10.2014р. З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання, що виникло на підставі кредитного договору від 04.10.2007р. № 1699-035/07Р між позивачем та відповідачем 04.10.2007р. укладено також договір застави автомобіля марки SKODA, модель OCTAVIA А5 ELEGANCE, рік випуску 2007, колір бежевий, реєстраційний № BE 5737АІ. З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання, що виникло на підставі кредитного договору від 04.10.2007р. № 1699-035/07Р між ПАТ Правекс Банк та [PERSON] 04.10.2007р. було укладено договір поруки № 1699-035/07Р. В позові також вказувалось на те, що єдиним засобом платежу при проведенні розрахунків в Україні є гривня і грошові зобов'язання можуть виражатися в іноземній валюті лише у випадках, коли суб»єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства, в тому числі індивідуальну ліцензію. Просив позов задовольнити, а саме визнати недійсними кредитний договір від 04.10.2007р. № 1699-035/07Р із додатками до нього, договір застави від 04.10.2007р. та договір поруки від 04.10.2007р. Позивач у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про день та час судового засідання, заяв до суду не надавав. Представник позивача після оголошеної перерви у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про день та час судового засідання, заяв до суду не надавав. Представник відповідача надала заяву з проханням розглядати справи у її відсутність, просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, була належним чином повідомлена про день та час судового засідання, заяв до суду не надавала. Третя особа- приватний нотаріус ММНО Миколаївської області [PERSON] надала заяву з проханням розглядати справи у її відсутність. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04.10.2007р. між [PERSON] та банком був укладений договір про надання споживчого кредиту № 1699-035/07Р на суму кредиту лімітом 31623,00 доларів США зі сплатою відсотків 11,99% річних з кінцевим терміном погашення кредиту до 04.10.2014р. З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання, що виникло на підставі кредитного договору від 04.10.2007р. № 1699-035/07Р між позивачем та відповідачем 04.10.2007р. укладено також договір застави автомобіля марки SKODA, модель OCTAVIA А5 ELEGANCE, рік випуску 2007, колір бежевий, реєстраційний № BE 5737АІ. З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання, що виникло на підставі кредитного договору від 04.10.2007р. № 1699-035/07Р між ПАТ Правекс Банк та [PERSON] 04.10.2007р. було укладено договір поруки № 1699-035/07Р. Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статте. 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету Кабінету_Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). ПАТ Правекс Банк надав до заперечення банківську ліцензію № 139 від 29.12.2001 року, що зареєстрована Національним банком 07.12.1991р. за № 7 та дозвіл Національного банку України від 03.12.2001р., за якими відповідач має право на здійснення операцій, в тому числі валютних. Не заслуговують на увагу суду посилання позивача на вимоги підпункту «в» пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» про валютне регулювання, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судом (постанова Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів,що виникають із кредитних правовідносин». У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт «г» пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»), на який посилається позивач, суд виходить з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління НБУ 14.10.2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Отже, надання кредиту в іноземній валюті не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Не заслуговують на увагу посилання позивача, що в порушення ст.18_Закону_України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Слід мати також на увазі, що відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, у встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. При укладенні кредитного договору від 04.10.2007р. № 1699-035/07Р між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, оскільки відбулося двохстороннє його підписання, такий договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлено ним, за вимогами ст.203 ЦК України. Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Встановивши ці обставини, суд не вбачає підстав для задоволення позову про визнання кредитного договору від 04.10.2007р. № 1699-035/07Р із додатками до нього недійсним. Договір поруки від 04.10.2007р. № 1699-035/07Р та договір застави від 04.10.2007р. мають додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а тому в цій частині позовних вимог також слід відмовити. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed