Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-17 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 05.02.2013 року [PERSON] звернулась до суду з наданим позовом, який згодом уточнила, мотивуючи тим, що з 26.11.1994 року перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбу, який було розірвано рішенням суду від 12.11.2012 року. Під час шлюбу вони придбали автомобіль [NUMBER], який був зареєстрований на імя [PERSON] Тобто зазначений автомобіль є їх спільною сумісною власністю подружжя. Однак, в січні 2013 року вона дізналася, що 12.06.2012 року відповідач продав вказаний автомобіль [PERSON] без її письмової згоди, тому просить визнати зазначений договір недійсним, повернути сторони договору у первісний стан і визнати за нею та за [PERSON] право власності на зазначений автомобіль по ? частині за кожним. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] повністю підтримали позов, просили його задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, мотивуючи тим, що автомобіль був проданий під час шлюбу з позивачкою, вона про це знала, а гроші, отримані від продажу автомобіля, були витрачені ними на потреби сімї. Просив відмовити в задоволенні позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, мотивуючи тим, що сторонами правочину дотримано усіх вимог закону, він є добросовісним набувачем, і в разі задоволення позову будуть суттєво порушені його права. Вважає, що позивачем не доведений факт її не згоди на вчинення оспорюваного правочину саме на момент його вчинення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26.11.1994 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб. Як вбачається з рішення суду у справі № провадження 2/1421/1774/12, 12.11.2012 року шлюб між ними розірвано, рішення набрало чинності 23.11.2012 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Під час шлюбу, 19.07.2006 року [PERSON] придбав автомобіль [NUMBER], що підтверджується довідками ВРЕР ДАІ № 1345 від 17.10.2012 року, № 74 від 22.01.2013 року та № 301 від 31.01.2013 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Також із зазначених довідок ВРЕР вбачається, що 19.06.2012 року [PERSON] зняв спірний автомобіль з реєстраційного обліку у ВРЕР ДАІ, у цей же день автомобіль було зареєстровано за [PERSON] Такі обставини підтверджуються заявою 151555229 (2201341) [PERSON] про реєстрацію спірного автомобіля, придбаного в торгівельній організації, довідкою-рахунком № 380214, довідкою ТОВ «Орфей», свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САК845457, з яких вбачається, що [PERSON] придбав у [PERSON] спірний автомобіль за 51 494 грн. 08 коп. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як встановлено в судовому засіданні, між подружжям [PERSON] не було встановлено режиму окремого проживання; не було укладено шлюбного договору або договору (домовленості) щодо спірного автомобіля, зокрема в частині визначення порядку володіння, користування і розпорядження спільним майном, як це передбачено ст. ст. 63, 64, 92, 97, 120 СК України). Таким чином, відповідно до ст. 60 СК України зазначений автомобіль являвся спільною сумісною власністю сторін подружжя [PERSON], і на підставі ст. 70 СК України кожному з них належало по ? частині зазначеного автомобіля не залежно від того, на чиє імя такий автомобіль був зареєстрований. Також спірний автомобіль було продано у період шлюбу з позивачем [PERSON] Позивачем не надано суду будь-яких доказів того, що у 2012 році, до моменту розірвання шлюбу, вони з [PERSON] не проживали однією сімєю як подружжя та не вели спільного господарства. Навпаки, такі доводи позивача спростовані наданими відповідачем [PERSON] доказами. Так, з наданих [PERSON] чеків, фотокарток, путівки на відпочинок, квитків до аквапарку, на концерт, видаткової накладної, документів щодо оформлення поїздки спільної дитини за кордон влітку 2012 року вбачається, що [PERSON] здійснював витрати на потреби сімї. Також судом встановлено, що до розірвання шлюбу сторони проживали в одній квартирі, що визнано і позивачем, і відповідачем. Тобто судом встановлено, що до розірвання шлюбу сторони проживали разом і вели спільне господарство. Іншого належними та допустимими доказами не доведено. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести суду обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, однак позивачем відповідних доказів не надано. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] не приховував продажу спірного автомобіля, що підтверджується копіями оголошення, яке він давав у місцевій газеті «Всесвіт» та довідками редакції про опублікування такого оголошення. Крім того, як пояснила суду позивачка, автомобіль перебував у користуванні сімї, вона також іноді ним керувала і знала, що автомобіль із володіння сімї вибув, цікавилась цим питанням у чоловіка і отримала від нього відповідь про те, що автомобіль проданий. З наданої [PERSON] розписки вбачається, що 12.03.2012 року він позичив у [PERSON] 30 000 грн. на фінансування поїздки дитини за кордон, які зобовязався повернути до 29.06.2012 року. З наданих суду документів вбачається, що оформлення документів для виїзду за кордон почалося з березня 2012 року і тривало до часу виїзду дитини. З цієї ж розписки вбачається, що [PERSON] повернув гроші [PERSON] 20.06.2012 року, що [PERSON] особисто підтвердив суду. Тобто дійсно, [PERSON] повернув гроші саме після продажу автомобіля. Таким чином судом встановлено, що гроші, отримані від продажу спірного автомобіля, витрачені [PERSON] на потреби сімї: оплату поїздки дитини за кордон, сімейний відпочинок, придбання товарів для навчання, харчів, лікування тощо. При цьому будь-які докази того, що [PERSON] заперечувала проти такого нею суду не надано. Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним з подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Саме у відповідності до таких норм і були витрачені отримані від продажу автомобіля гроші. Як зазначено у п.2 п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Однак, як зазначено вище, судом встановлено, що автомобіль було придбано і відчужено у період шлюбу, а гроші від його продажу використані на потреби сімї. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позову. Крім того, у разі укладення одним з подружжя договору без згоди іншого, останній має право звернутися до суду з позовом про визнання такого договору частково недійсним або про перевід на нього прав покупця. Вимога про часткове визнання договору недійсним може бути предявлена і тоді, коли один з подружжя заперечує лише щодо відчуження своєї частки. Якщо один з подружжя взагалі заперечує проти передачі майна іншій особі, заявляючи про своє переважне право на його придбання, йому належить вимагати визнання недійсним договору стосовно своєї частки, а щодо частки другого з подружжя вимагати переводу на себе прав покупця. Таким чином, заявлені позивачкою вимоги не відповідають визначеному законом способу захисту її прав, якщо вона вважає їх порушеними. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, здійснені позивачем, не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed