Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-06 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа [PERSON], в якому з уточненої позовної заяви, яка була прийнята судом, просив стягнути з відповідача на його користь страхові виплати за шкоду, заподіяну здоровю в сумі 12851 грн., моральну шкоду в сумі 15000 грн., шкоду заподіяну майну в сумі 700 грн., посилаючи на те, що вищенаведена шкода була спричинена йому внаслідок ДТП, яка мала місце 10.07.2010 року з вини водія [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого, як власника транспортного засобу на час ДТП була застрахована відповідачем. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, подали до канцелярії суду заяву, в якій вказали, що на задоволенні позову наполягають, просять справу розглядати за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому ст. 76 ЦПК України, надав до суду заперечення на позовну заяву, в якій проти позову заперечував в повному обсязі. Третя особа та його представник в судове засідання не з'явились, подали до канцелярії суду заяву, в якій просили справу розглядати за їх відсутності. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 10.07.2010 року [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем марки «Опель - Вектра», реєстраційний номер [NUMBER], що належить йому на праві приватної власності, рухаючись по вул. Харківській в м. Змієві Харківської області в районі АЗС «ФСБ» здійснив наїзд на пішохода [PERSON], спричинивши йому тяжкі тілесні пошкодження та порушивши при цьому п., 1.5., п. 12.3. ПДР України. Відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Постановою Зміївського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2011 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності, в зв'язку із застосуванням акту амністії, а провадження по кримінальній справі закрито. Суд зазначає, що закриття провадження по кримінальній справі, на підставі застосуванням акту амністії є нереабілітуючою підставою, у звязку з чим, суд вбачає вину в діях [PERSON] при скоєнні ДТП 10.07.2010 року. Власником автомобіля марки «Опель - Вектра», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON], 24.01.2010 року було оформлено у ВАТ НАСК «Оранта»строком на один рік поліс №ВС/6258304 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до вищенаведеного полісу, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоровю на одного потерпілого не може перевищувати 51000 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 11.07.2010 року по 16.08.2010 року перебував на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги імені професора [PERSON]»з приводу вищенаведених подій, що підтверджується копією медичної картки № 21746 стаціонарного хворого [PERSON] та здійснював витрати на своє лікування в сумі 12.851 грн., що підтверджується чеками на придбання ліків та переліком медичних препаратів листка призначень стаціонарного хворого [PERSON] Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно п. 9.1., п. 9.3. ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти. Обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51000 гривень на одного потерпілого. Пунктом 12.2. ст. 12 вказаного Закону, франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров'ю потерпілих, не застосовується. Відповідно до ст.22 цього ж Закону, п. 22.1. при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Таким чином, з урахуванням викладених обставин справи, суд дійшов висновку, що ДТП сталося внаслідок винних дій [PERSON], який керував власним транспортним засобом марки «Опель - Вектра», реєстраційний номер [NUMBER]. Порушення ним правил дорожнього руху знаходиться в причинному зв'язку із заподіянням шкоди здоровю [PERSON] Відповідальність перед позивачем за заподіяну йому [PERSON] шкоду під час ДТП має нести страховик - Відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»», оскільки ДТП сталося в період дії договору №ВС/6258304 обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів у межах ліміту відповідальності за полісом в сумі 12851 грн., яка підтверджена належними доказами. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вказує, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Таким чином, з огляду на вину [PERSON], наявність причинного зв'язку між заподіяною шкодою і його протиправними діями, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди на його користь. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з характеру й обсягу страждань, що переніс позивач, характеру немайнових втрат, тяжкості змушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача і вважає за необхідне розмір моральної шкоди визначати з урахуванням п. 22.3. ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у розмірі 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону, що складає 2550 грн., що вважає співмірним з фактичними обставинами. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 700 грн., суд вважає їх необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Правове регулювання положення особи, яка надає допомогу, передбачене ст. 56 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Проте, суд зазначає, що по-перше, з наданої позивачем квитанції про сплату на правову допомогу не вбачається, що особа, яка її надала є фахівцем у галузі права та чи має вона право за законом на надання правової допомоги, по-друге, в матеріалах справи відсутній розрахунок кількість робочих годин, витрачених на правову допомогу; відсутні перелік послуг з правової допомоги, які надавались позивачу. Таким чином, квитанція про сплату за правову допомогу у розмірі 700 грн. не може вважатись належним доказом понесених позивачем витрат на правову допомогу. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення матеріальної шкоди, заподіяної здоровю в розмірі 12851 грн. та моральної шкоди в розмірі 2550 грн.

Outcome: partial