Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-02 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] до Дочірнього підприємства "Союз" Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Приват-Плюс", та Дочірнього підприємства "Плюс" Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Приват-Плюс" про захист прав споживача, визнання угоди недійсною, стягнення коштів та моральної шкоди, мотивуючи тим, що 14 грудня 2011 року між ним та ДП "Союз" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" та ДП "Плюс" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" було укладено угоди №011007 щодо надання послуг спрямованих на придбання товару, а саме сільськогосподарської техніки (трактора) за ціною 30 000 грн. На виконання договору позивач сплатив на користь ДП "Союз" ТОВ "Компанія "Приват-Плюс" та ДП "Плюс" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" 3 150 грн. 00 коп. за надані послуги, та як партнер повинен сплачувати щомісячні загальні платежі в розмірі 235,67 грн., а також заповнювати та направляти на адресу відповідача асигнаційну заяву про надання права на отримання товару. Позивач виконував свої зобов'язання належним чином, направляв відповідачу асигнаційні заяви, сплатив три щомісячні загальні платежі, але права на отримання товару (трактора) так і не отримав. Загальна сума сплачених щомісячних платежів за три місяці становить 707,01 грн. Всього позивачем сплачено 3 857 грн. 01 коп. Позивач [PERSON] вважає, що грошові кошти, сплачені ним за договорами №011007 від 14 грудня 2011 року мають бути повернуті. Також діями відповідача та співвідповідача йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 3 000 грн., та витрати на юридичну допомогу у розмірі 1000 грн. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, в повному обсязі, просила позов задовольнити, зазначивши, що 14 грудня 2011 року між [PERSON] та ДП "Союз" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" ДП "Плюс" ТзОВ "Компанія "Приват-плюс" було укладено угоди № 011007 щодо надання послуг спрямованих на придбання товару, а саме сільськогосподарської техніки (трактора) за ціною 30 000 грн. Згідно умов договорів [PERSON] сплатив 3 857 грн. 01 коп. Просила визнати ці договори недійсними з часу укладення та стягнути з відповідача та співвідповідача на користь [PERSON] сплачені ним кошти. Також зазначала, що діями відповідача та співвідповідача [PERSON] заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 3000 грн., та понесені витрати на юридичну допомогу у розмірі 1000 грн., вказані кошти просила стягнути з відповідача, та співвідповідача. Представник ДП "Плюс" ТОВ "Компанія "Приват-Плюс" позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що вони виконали та виконують умови договору, а тому підстав для визнання угоди недійсною та стягнення коштів немає. Щодо моральної шкоди, то зазначив, що позивач не надав доказів в її спричиненні. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 14 грудня 2011 року між [PERSON] та ДП "Союз" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс", ДП "Плюс" ТзОВ "Компанія "Приват-плюс" було укладено договори № 011007, згідно яких Виконавець надає за завданням Замовника консультаційні послуги щодо можливості придбання на його користь товарів широкого асортименту на умовах Договору, Додатку №1, Додатку №2, а Замовник здійснює оплату наданих послуг в сумі 3150 гривень 00 копійок. 14 грудня 2011 року між [PERSON] (Партнер) та ДП "Союз" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс", ДП "Плюс" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" (Адміністратор) було укладено договори № 011007 про надання послуг спрямованих на купівлю товару. У відповідності до умов договорів позивачем було сплачено на користь відповідача щомісячний чистий платіж (внесок) в сумі 707 (сімсот сім) гривень 01 копійок і загальна сума становить 3 857,01 грн. Після цього позивач [PERSON] неодноразово звертався до представника відповідача з проханням повідомити його про точну дату отримання коштів. У подальшому спілкуванні з адміністратором з'ясувалося, що коштів позивач не отримає, якщо не буде сплачувати щомісячні внески. Позивач [PERSON] вважає, що грошові кошти, сплачені ним за договорами № 011007 про надання послуг від 14 грудня 2011 року мають бути повернуті, зокрема з наступних підстав: У відповідності до Умов діяльності Програми діяльності Приват-Плюс, яка є невід'ємним додатком до Договору про надання послуг право на отримання грошових коштів для придбання товару може бути надана позивачу лише під час його участі у асигнаційному заході. У відповідності до Умов діяльності Програми ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс", кількість Учасників, яким надається право на отримання товару, відповідає кількості товарів, що можуть бути придбані за кошти Товариства Партнерів, сформованого у поточному місяці. Фонд товариства формується за рахунок щомісячних загальних платежів сплачених партнерами. Умовами діяльності програми ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс", а саме п. 5 передбачений порядок проведення асигнаційного акту та порядок отримання товару, згідно заяви-пропозиції, за змістом яких вбачається, що рішення про передачу позивачу товару залежить лише від волі відповідача, який сам на власний розсуд приймає таке рішення. Процедура прийняття рішення про передачу товару є непрозорою, а інформація щодо результатів проведених конкурсів та осіб, які отримали право на товар є конфіденційною і не може бути перевірена позивачем. Тобто, фактично надання коштів на придбання товарів здійснюється виключно за рахунок залучених у поточному місяці від інших Партнерів щомісячних платежів, що є прямим порушенням Закону України "Про захист прав споживачів" і є підставою нікчемності такого правочину. Зокрема у відповідності до частини 6 статті 19 ЗУ "Про захист прав споживачів" правочини здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. До нечесної підприємницької практики згідно п. 2 ч.1 ст.19 того ж Закону відноситься зокрема і будь-яка діяльність, що вводить споживача в оману. Одним з видів такої діяльності у відповідності до п.7 ч.3 ст.19 ЗУ "Про захист прав споживачів" є утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції, що має місце у іншому випадку. Як роз'яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року №9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правничу недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлена наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи на нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Частиною 2 ст.215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Також, як вбачається з матеріалів справи, договори № 011007 про надання послуг, укладені 14 грудня 2011 року між [PERSON] та ДП "Союз" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс", ДП "Плюс" ТзОВ "Компанія "Приват-Плюс" про вчинення юридичних дій, спрямованих на придбання товару, містять лише жорсткі обов'язки споживача послуг, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом відповідача та співвідповідача. У вказаних договорах відсутні конкретні строки та порядок виконання відповідачем та співвідповідачем своїх обов'язків, а характер діяльності даних договорів є недобросовісним і "пірамідальним". Умови договорів є несправедливими, наслідками яких є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача, а тому спірні договори суперечить вимогам цивільного законодавства та ЗУ "Про захист прав споживачів". Положенням ч. 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Ч.1 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Пункт 4 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону передбачає, що несправедливими є умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Оскільки укладений між сторонами договір суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, він визнається судом недійсним з моменту його укладення. Таким чином,

Outcome: partial