Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 13.02.1999 року у відділі реєстрації актів громадського стану у м. Харкові, актовий запис № 64. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивач зазначив, що останнім часом шлюбні відношення між ними погіршилися із за суттєву різницю характерів. Вони втратили почуття любові. У звязку з чим у них постійно виникають сварки. Шлюбні відношення припинили з початку 2012 року. У звязку з вказаними обставинами, вважає, що зберегти сімейні стосунки між ними неможливо. Відповідачка позов визнала і предявила зустрічний позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що дійсно шлюб між ними розпався і на її утриманні залишається дитина - син [PERSON], [INFO]. За час окремого проживання, відповідач надавав матеріальну допомогу утримання дитини, але у недостатньої кількості, тому просить відповідно до ст. 180-182 СК України стягнути стягнути аліменти в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця. У судове засідання позивач надав заяву про слухання справи за його відсутністю, свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі і не заперечує проти зустрічних позовних вимог щодо стягнення аліментів. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання також надала заяву про слухання справи за їх відсутністю, проти позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України - фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним позовні вимоги як позивача так і відповідача задовольнити з наступних підстав Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторонами було зареєстровано шлюб 13.02.1999 року у відділі реєстрації актів громадського стану у м. Харкові, актовий запис № (свідоцтво про одруження серії І-ВЛ № 07644) Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, а саме: сина [PERSON], [INFO] . Матеріалами справи встановлено, що причиною розірвання шлюбу було відсутність взаємоповаги та взаєморозуміння, у родині були постійні суперечки. Позивач втратив до відповідача почуття поваги та кохання та не має наміру в подальшому проживати з відповідачем однією сімєю. Сторони мешкають окремо, не ведуть спільне господарство, відсутній сімейний бюджет, не підтримують шлюбно-сімейні відносини. Відповідно зі ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено ,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення . Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, дослідивши матеріали справи, вважає подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї за неможливе. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню з причини неможливості подальшого сумісного життя подружжя і збереження сім'ї. Відповідача бажає, щоб після розірвання шлюбу її прізвище залишилося як „Мозгова Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. Статтею 181 ч.1,2 СК України визначено, що способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) в натуральній формі. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляду справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментівза відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них з ким вона проживає вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що [PERSON] інших дітей немає, працездатний, працює, на його утриманні ніхто не перебуває і тому може надавати відповідну матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина. За таких обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частини від усіх видів заробітку відповідача. У відповідності з положеннями ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.60 ЦПК Україні кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав доказів, які б підтвердили що він приймає участь в розвитку дитини та в її утриманні.. При цьому, при зміні майнового стану позивача та відповідача вони обидва не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом стосовно зміни розміру аліментів. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати, а саме: за судовий збір 214,60 грн. так як позивач звільнений від сплату судового збору при подачі позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved