Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авто Просто» про захист прав споживачів. У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 26.03.2010 року між ним та відповідачем було укладено Угоду з додатками до неї на придбання автомобіля Chery Tiggo на суму 100 720 гривень. Вважає, що укладена між сторонами Угода суперечить вимогам ст.ст.18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки з боку відповідача ведеться нечесна підприємницька практика, яка вводить споживача в оману, умови укладеної між сторонами угоди, по відношенню до позивача є несправедливими, і система, на якій діє відповідач утворена на пірамідальній схемі, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції, а тому повинна бути визнана судом недійсною, у зв'язку з чим підлягають поверненню 15 531,69 гривень сплачених позивачем на виконання угоди. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позові, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач подав до суду заперечення, в якому просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог, просив справу розглянути за відсутності його представника. Ураховуючи наведене, суд на підставі ст. 169 ЦПК України вирішує справу по наявних у ній матеріалах, достатніх для постановлення рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши всі докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст.ст. 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що 26.03.2010 року між позивачем та відповідачем була укладена Угода № 311571 з додатками №№ 1, 2 предметом якої є надання відповідачем позивачу послуг, спрямованих на придбання автомобіля Chery Tiggo на суму 100 720 гривень, в рамках створеної відповідачем системи продажу автомобілів «Авто Так». За умовами даної Угоди позивач зобов'язався сплатити ціну автомобіля у вигляді чистих внесків а також сплачувати послуги відповідача у вигляді адміністративних витрат, вступного внеску, страхові внески, на виконання чого ним було сплачено 3 625,92 гривень - вступного внеску у систему «Авто Так» та 15 531,69 гривень - щомісячних платежів, які складаються із сум чистого внеску, щомісячного внеску в оплату послуг та щомісячного внеску в оплату страхового платежу. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ч. 4 цієї статті цього ж Кодексу передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач в обґрунтування свого позову про визнання недійсною Угоди № 311571 від 26.03.2010 року посилається на порушення положень ч. 2., п. 3 ч. 3 ст. 18, п. 2 ч. 1, п.7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», застосувавши реституцію. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). За змістом положень п. 2 ч. 1, ч. 2., п.7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Відповідно до ст. 10 Угоди № 311571 від 26.03.2010 року підписання цієї Угоди та Додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом даної угоди та Додатків до неї. Згідно з Розділом 1 Додатку № 2 до Угоди Авто Так - торгівельна марка, що зареєстрована у відповідності з законодавством України та використовується для позначення послуг відповідача з адміністрування системи придбання автомобілів в групах, яка полягає в створенні груп покупців (учасників системи), метою яких є придбання автомобілів у порядку та на умовах, передбачених даною угодою та Правилами. Таким чином, суд вважає, що укладена між сторонами угода є видом цивільного договору, змістом договору є, власне ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати взяті на себе зобов'язання і тягне за собою виконання зобов'язань для кола осіб, що його підписали. Відповідно до умов розділу 2 Угоди відповідачем надається учаснику програми право на придбання автомобіля за рахунок накопичення коштів, сплачених учасником у групі. При цьому, групу учасників формує саме Товариство і воно ж гарантує надання права на придбання автомобіля всім учасникам групи без залучення інших осіб. Будь-яких зобов'язань щодо залучення інших осіб до групи чи залучення коштів цих осіб до програми угодою не передбачено, та, відповідно, не передбачено і отримання учасником програми будь-якої компенсації за таке. Отже, відсутні підстави вважати, що розподіл фонду групи проходить по пірамідальній схемі, що є порушенням положень ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» і підставою для визнання угоди недійсною. Також визначено чіткі дії відповідача, а саме відповідач зобов'язується провести перший асигнаційний акт у кожній групі в місяці, в якому має бути сплачено перший повний внесок. Наступні асигнаційні акти проводяться щомісяця. Статтею 2 Угоди визначено, що відповідач гарантує учаснику системи право на придбання автомобіля за умови, що учасник системи виконує всі зобов'язання, які випливають з цієї Угоди, право на отримання автомобіля визначається процедурою, передбаченою ст.ст. 4-6 Додатку № 2 до Угоди, а також відповідно до платежів, здійснених самим учасником. Умовами Угоди, зокрема п. 13.8. ст. 13 Додатку № 2 до Угоди, передбачено повернення сплаченого учасником вступного внеску та всіх сплачених коштів при умові відмови від Угоди протягом 7 (семи) календарних днів від дати підписання Угоди при умові письмового повідомлення ТОВ «Авто Просто» шляхом подання заяви до центрального офісу відповідача. Вказана умова неодноразово зазначається в тексті Угоди п. 13.8, п. 13.9 ст. 13 Додатку № 2 до Угоди. Позивач, при поданні позовної заяви, а також у судовому засіданні, не надав доказів на підтвердження того, що звертався протягом вказаного терміну з заявою про розірвання Угоди, що свідчить про те, що позивач погоджувався з умовами угоди, визнавав їх законними та виконував їх. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для визнання недійсною, укладеною між сторонами угоди, оскільки в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, що відповідач включив до оспорюваної угоди умови, які є несправедливими, як і не знайшло свого підтвердження, що умовами угоди встановлено жорсткі обов'язки споживача (позивача), тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (відповідача). Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що з боку відповідача мало місце нечесна підприємницька практика та утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальної схеми, оскільки в судовому засіданні не було встановлено судом, що позивач за умовами угоди повинен сплатити за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Так, на обґрунтування позову в цій частині позивач зазначив, що розмір вступного внеску з ним не погоджувався, будь-яких витрат, крім вартості бланків, Товариство при підписанні угоди не несе. Зазначені позивачем факти не знайшли свого підтвердження у процесі розгляду справи, оскільки особисто позивачем був підписаний додаток до угоди № 1, який містить розмір вступного внеску та інших платежів, а діяльність Товариства щодо надання позивачу послуг з придбання автомобіля, включає в себе не тільки вартість бланків договору а й інші витрати (оплата праці працівників, оплата оренди приміщення, оплата програмного забезпечення, проведення асигнаційних актів, тощо). Суд вважає безпідставними посилання позивача на Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», за яким адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах вважається фінансовою послугою, оскільки дана норма набула чинності із 09.01.2012 року, зворотної сили немає і не може бути визнана підставою для визнання недійсним оспорюваного правочину від 23.06.2010 року за № 311571. Згідно листа Міністерства юстиції України № 3110-0-26-11-20 від 14.02.2011 року поява нового виду фінансової послуги ( операції з адміністрування придбання в групах) можлива за умови законодавчого визначення відповідного виду фінансової послуги, зокрема шляхом внесення змін до ст. 4 зазначеного Закону та за необхідності встановлення спеціальним законодавчим актом особливостей здійснення в установленому порядку ліцензійних умов здійснення діяльності з адміністрування придбання в групах. Наявність підпису на Угоді та додатках до неї свідчить про обізнаність позивача з усіма умовами договору, згоду на виконання своїх обов`язків. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання Угоди № 311571 від 26.03.2010 року недійсною, відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача внесених останнім, на виконання умов угоди, грошових коштів в сумі 15 531,69 гривень.

Outcome: dismissed