Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредитному договору, обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. 25.09.2007 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № Т433ДБМ та відповідачу було надано 3640 грн. кредиту терміном до 25.09.2008 р. Однак відповідач почав не виконувати договірні зобов’язання та сплачувати відсотки за користування кредитом. І загальна сума боргу відповідача перед позивачем станом на 30.01.2012 р. складає 14264,62 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. У судове засідання представник позивача з’явилась та підтримала позов надавши до суду свої письмові пояснення. Представник відповідача у судове засідання з’явилась та надала суду свої заперечення проти позову та запропонувала суду застосувати строк позовної давності щодо даного позову. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи, 25.09.2007 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № Т433ДБМ та відповідачу було надано 3640 грн. кредиту терміном до 25.09.2008 р. Станом на день подачі позову заборгованість відповідача склала 14264,62 грн. Судом встановлено, що позивач - кредитна спілка з позовом до суду звернулася лише у січні 2012 р. Сплив строку позовної давності є очевидним. При цьому представник позивача у судовому засіданні заявила про те, що строк позовної давності пропущено позивачем з поважної причини, оскільки неналежне виконання службових обов’язків попереднім складом Правління Кредитної спідки «Аккорд», відносно якого порушено кримінальну справу, призвело до порушення цих строків. Також представник зазначила, що наведені вище обставини перешкоджали позивачу своєчасно звернутися до суду з позовом. В зв’язку з цим позивач у своїх письмових поясненнях просила визнати поважними причини пропуску строку позовної давності і захистити порушене право позивача. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Між тим, суд, дослідивши обставини та докази надані позивачем на підтвердження поважності пропуску строку позовної давності, із врахуванням всіх обставин на які посилалася представник позивача у судовому засіданні, не знаходить підстав для визнання поважними причин пропущення строку позовної давності, оскільки неналежне виконання правлінням спілки своїх обов’язків не може бути підставою для поновлення позивачу строку позовної давності. Інші обставини на які посилається представник позивача також не можуть бути визнані судом поважними. Ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи обставини викладені вище, суд вважає, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено в зв’язку зі плином строку позовної давності, оскільки про її застосування заявив представник відповідача, а підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності суд не знаходить.

Outcome: approved