Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-24 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], ПП АГТпро поділ спільного сумісного майна подружжя вказуючи, що 05.02.1977 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. [PERSON], являється керівником приватного підприємства АГТ, що підтверджується довідкою серія АА № 458207 з ЄДРПОУ. Під час спільного проживання сторонами було придбано та розбудовано нежитлову будівлю за адресою: м. Черкаси, вул. Вернигори, 3. Право власності на вказане приміщення було зареєстровано за приватним підприємством АГТ. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Тобто, торгово-офісна будівля літ. А-Іза адресою: м. Черкаси, вул. Вернигори, 3 є спільною сумісною власністю подружжя. Позивачка просить поділити спільне з відповідачем майно, шляхом стягнення з [PERSON] грошової компенсації, за належну позивачці частину майна в розмірі 10\~000,00 грн., а [PERSON], виділити у власність обєкт нерухомості. Позивачка до судового засідання не зявилася, до початку розгляду справи надала заяву, в якій просила проводити слухання без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи скерував до суду заяву про розгляду справи за його відсутності, позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Представник відповідача приватного підприємства АГТ в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав та проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши письмові матеріали справи, суд, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 05 лютого 1977 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. [PERSON] являється керівником приватного підприємства АГТ, що підтверджується довідкою серія АА № 458207 з ЄДРПОУ. Під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON], за спільні кошти, придбано та розбудовано нежитлову будівлю за адресою: м. Черкаси, вул. Вернигори, 3. Після проведення інвентаризації (інвентарна справа № 4564) перепланованій торгово-офісній будівлі було присвоєно літ. А-І. Право власності на приміщення зареєстровано за приватним підприємством АГТ, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 35560226 від 20.09.2012 року. На даний час фактично вказана нежитлова будівля знаходиться в спільній власності подружжя, але позивачка не користується нерухомим майном, торгово-офісна будівля літ. А-Іза адресою: м. Черкаси, вул. Вернигори, 3 використовується лише відповідачем [PERSON], як керівником приватного підприємства АГТ. Частинами 1, 2, 3 ст. 61 СК України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Тобто, торгово-офісна будівля літ. А-Іза адресою: м. Черкаси, вул. Вернигори, 3 є спільною сумісною власністю подружжя. Положення статті 368 ЦК України регламентують, що спільна власність двох осіб без визначення часток кожного з них у праві спільної власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням приватного підприємства ІКІОщодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України від 19.09.2012 року по справі № 1-8/2012 було розяснено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Положення ч. 2 ст. 325 ЦК України регламентують, що фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Враховуючи викладене, запропонований позивачем порядок поділу майна та суму компенсації суд вважає прийнятними, такими, що не порушують права відповідача. Визнання позову відповідачами не суперечить закону та не порушує прав та законних інтересів будь-яких осіб. На підставі наведеного,

Outcome: approved