Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування, обґрунтовуючи підстави для його задоволення тим, що [INFO] помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги після його смерті є його діти, а саме він та відповідачі [PERSON] та [PERSON], оскільки він прийняв спадщину шляхом фактичного користування даним будинком в шестимісячний строк після смерті батька, був зареєстрований в ньому, а отже фактично вступив в володіння або користування спадковим майном, тому претендував на відповідну частку в спадковому майні (а.с. 1 -2), яку після ознайомлення із заповітом на користь [PERSON] уточнив на 2/9 частки (а.с. 102). Після смерті [PERSON] до участі в справі його правонаступником було залучено [PERSON] (а.с. 250), яка до початку розгляду справи по суті уточнила позовні вимоги, вказавши на фактичне набуття права власності на будинок [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька, а тому є добросовісним набувачем даного майна, та просила визнати за нею право власності на 2/9 частки житлового будинку [ADDRESS], як майна, яке належало її батьку на час відкриття спадщини, так як прийняте ним в порядкування спадкування після смерті його батька [PERSON], що підтверджується відповідною довідкою селищної ради. В одне провадження з первісним позовом було об'єднано позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], в якому позивачі вказали, що всі сторони по справі є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], який помер [INFO], та всі прийняли спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, при цьому [PERSON] за життя заповів все своє майно [PERSON], а тому [PERSON] та [PERSON] мають право на обов'язкову частку в спадщині, від якої [PERSON] відмовляється на користь [PERSON] Водночас спадковим майном вважають 1/2 частину двох житлових будинків [ADDRESS], [ADDRESS], згідно відповідного свідоцтва про право власності від 25.01.1990 року, а оскільки 16.11.2006 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS], вважають його незаконним та просять його скасувати (а.с. 45 -46). В подальшому ними було збільшено позовні вимоги, якими позивач [PERSON] просила визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS], а за [PERSON] -право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 99 -100). Вимога про визнання права власності за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] була залишена без розгляду (а.с. 140). В процесі розгляду справи, після початку розгляду справи по суті, позивачі [PERSON] та [PERSON] подавали різні письмові заяви, якими без обґрунтування правових підстав просили стягнути відповідну суму коштів з [PERSON] за господарські приміщення та повернути предмети домашнього вжитку (а.с. 262 -263, 301 -303), які на підставі ст.ст. 31, 119 ЦПК України не можуть бути прийняті до розгляду судом, на що судом було винесено відповідну ухвалу (а.с. 296). Оскільки вимоги даної ухвали не були виконані позивачами, справа розглядається в межах попередніх позовних вимог. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник уточнений позов підтримали з підстав, вказаних в позовній заяві, пояснивши, що за життя [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька вступивши в фактичне володіння та управління спадковим майном, тому [PERSON] претендує на 2/9 частки спадкового майна, яким є житловий будинок [ADDRESS], оскільки житловий будинок [ADDRESS] законно належав [PERSON], так як він проживав в ньому із своєю сім'єю тривалий час, ще з 60 -тих років минулого століття, з того часу він власними силами побудував на місці старої хати новий будинок з відповідними господарськими приміщеннями та весь час проживав в ньому, а його батько [PERSON] проживав та доглядав за будинком [ADDRESS]. Не заперечували проти часткового задоволення позову [PERSON] та [PERSON], а саме права власності на відповідну частку в будинку [ADDRESS], за вирахуванням частки, на яку претендує [PERSON] При цьому намагались вирішити спір мирним шляхом, надавши відповідний проект мирової угоди, від якого [PERSON] та [PERSON] категорично відмовились. [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали наявні в справі позовні заяви, пояснили, що їх батько [PERSON] маючи будинок 1921 року забудови подарував сину [PERSON] після його одруження, орієнтовно в 1959 році, зараз це будинок [ADDRESS], а сам збудував поряд нову хату, яка зараз є [ADDRESS]. З того часу [PERSON] та [PERSON] користувалися відповідними будинками, кожен проводив будівництво та покращення відповідних будинків власними силами. Тривалий час, десь з 1982 року, та на час смерті батька [PERSON] доглядала за ним та він проживав разом з нею, а не в смт. Стрижавка, вона здійснювала його поховання, тому прийняла спадщину вступивши в фактичне управління спадковим майном, [PERSON] також прийняла спадщину вступивши в фактичне управління спадковим майном, так як проводила ремонт будинку [ADDRESS] після смерті батька, а також обробляла земельну ділянку. Претензій до будинку [ADDRESS] вони не мають, вважають, що [PERSON] має сплатити їм компенсацію в розмірі 13 000 грн. за господарські приміщення, які побудував їх батько, та повернути рухоме майно, яким вона володіє неправомірно. З цих підстав заперечували проти задоволення позову [PERSON] Прокурор, який в судовому засіданні здійснював представництво інтересів [PERSON], просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] з підстав, на які вона посилається. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Та згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [INFO] помер батько сторін по справі [PERSON] (а.с. 10). За життя 08.12.1981 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно дочці [PERSON], заповіт на час відкриття спадщини не змінено і не відмінено (а.с. 19). В зв'язку з одруженням прізвище спадкоємця за заповітом змінено на [PERSON] (а.с. 54). Згідно листа Вінницької районної нотаріальної контори від 06.06.2009 року № 794/01-14, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Згідно п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Тому з врахуванням доведення в судовому засіданні прийняття спадщини стронами протягом шести місяців пілся смерті спадкодавця, який помер [INFO], при вирішенні спадкових правовідносин застосуванню підлягають відповідні норми ЦК УРСР в редакції 1963 р. Так, згідно ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, зокрема, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 535 ЦК УРСР, неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені) успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Так, сторонами не заперечується, що всі сторони по справі прийняли спадщину після смерті [PERSON] шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном (а.с. 17), крім цього даний факт підтверджується: факт прийняття спадщини [PERSON] -довідкою Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 01.11.2007 року № 1366, факт прийняття спадщини [PERSON] -Актом від 15.06.2009 року, згідно якого вона проживала разом зі спадкодавцем з 1982 року по 1993 року в с. Попівці Барського району Вінницької області, там же він перебував на обліку як пенсіонер та згідно довідки Поповецької сільської ради Барського району від 28.12.2007 року № 1130, вони вели спільне господарство, відповідно він мав за фактичною адресою певне майно, в управління яким вступила [PERSON], насамперед предмети домашної обстановки та вжитку, факт прийняття спадщини [PERSON] -поясненнями сторін в справі, що вона протягом шести місяців з часу відкриття спадщини проводила поточний ремонт в будинку [ADDRESS] та обробляла земельну ділянку. Отже [PERSON] має право на спадщину за заповітом пілся смерті батька, а [PERSON] та [PERSON] мають право на обов'язкову частку в спадщині як особи, яким встановлено інвалідність, крім цього [PERSON] на час відкриття спадщини досяг пенсійного віку (а.с. 9, 59, 63). Та в разі спадкування за законом кожен із сторін успадкували б по 1/3 частці спадкового майна, так як інших спадкоємців першої черги немає. Тому з урахуванням заповіту на користь [PERSON], розмір обов'язкової частки [PERSON] та [PERSON] складає 2/9 частки спадкового майна кожному. Згідно ст. 553 ЦК УРСР, відмова від спадщини допускається протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Тому за відсутності відповідної заяви [PERSON] протягом встановленого строку та доведення нею факту вступу в володіння та управління спадковим майном, [PERSON] не має підстав претендувати на належну [PERSON] обов'язкову частку в спадщині. Власних вимог на належну їй частку в спадковому майні [PERSON] не заявляла, що не позбавляє її права оформити свої спадкові права в майбутньому, заявивши відповідні вимоги. Згідно матеріалів справи [PERSON] 25.01.1990 року отримав свідоцтво [NUMBER] про право власності на будинковолодіння, а саме на 1/2 частину двох жилих будинків [ADDRESS], [ADDRESS] (а.с. 9), відповідно [PERSON] 25.01.1990 року отримав свідоцтво [NUMBER] про право власності на будинковолодіння, а саме на 1/2 частину двох жилих будинків [ADDRESS], [ADDRESS] (а.с. 49) 16.11.2006 року [PERSON] отримав свідоцтво [NUMBER] про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Стрижавської селищної ради від 26.10.2006 року № 327, замість свідоцтва про право власності [NUMBER] від 25.01.1990 року (а.с. 32). Так, рішенням виконавчого комітету Стрижавської селищної ради від 28.09.2006 року № 310 було виділено в окремі будинковолодіння буд. [ADDRESS], що належав [PERSON], та буд. [ADDRESS], що належить [PERSON] (а.с. 74). Також Актом про прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом (переобладнанням) житлового будинку індивідуального забудовника [PERSON] від 25.10.2006 року № 1681 було прийнято в експлуатацію завершений після переобладнання житловий будинок та господарські споруди за адресою [ADDRESS], будівництво яких було розпочато в 1987 році, тобто ще до видачі свідоцтв на право спільної часткової власності. Даний Акт був затверджений розпорядженням Вінницької РДА від 25.10.2006 року та на цій підставі винесено рішення селищною радою про оформлення права власності на будинковолодіння [ADDRESS] від 26.10.2006 року № 327 (а.с. 75 -77). Згідно довідок Стрижавської селищної ради [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS], в якому він проживав та був зареєстрований (а.с. 33 -34). Як вбачається з пояснень сторін в справі та не заперечується жодним із учасникв процесу, орієнтовно ще з 1959 року [PERSON] та [PERSON] встановили порядок користування будинками [ADDRESS] та [ADDRESS], проте документально цього не зробили, при цьому [PERSON] з того часу постійно проживав та користувався будинковолодінням [ADDRESS], де на місці старої хати збудував нову хату, а також певні господарські приміщення, а [PERSON] проживав у новозбудованому ним орієнтовно 1959 року житловому будинку разом з іншими членами сім'ї. А оскільки документально такий розподіл не оформили, в погосподарській книзі вівся один облік на два окремих будинки 1921 року та 1959 року (а.с. 200 -201). Згідно матеріалів справи нове будівництво на місці старої хати [ADDRESS] було розпочато [PERSON] в 1987 році та прийнято в експлуатацію в 2006 році, тому на підставі п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, до даних правовідносин застосовуються положення ЦК України, чинного з 01.01.2004 року. Згідно ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. З огляду на такі обставини видача свідоцтва про право власності на окреме будинковолодіння [ADDRESS] [PERSON] не порушило прав [PERSON], так як таким чином [PERSON] оформив право власності на новостворене ним нерухоме майно на місці старої хати. Та за встановлених обставин справи, які не оспорюються сторонами, [PERSON] та [PERSON] не мали правових підстав набуття спільної часткової власності на два житлових будинки за умов, що вони не створювали спільно єдиного об'єкту права власності, [PERSON] з 1959 року проживав та користувався старим будинком 1921 року забудови, на місці якого збудував новий з відповідними господарськими будівлями, а його батько з того часу збудував новий будинок, в якому [PERSON] не проживав та вони вдвох вели окремі господарства та кожен покращував свій житловий будинок, в якому проживав. Також суд звертає увагу, що позивачами [PERSON] та [PERSON] оспорюється правовстановлюючий документ [PERSON] на будинковолодіння [ADDRESS] з підстав його незаконної видачі, водночас правова підстава його видачі, а саме рішення селищної ради про оформлення права власності на будинковолодіння [ADDRESS] від 26.10.2006 року № 327 ними не оспорюється. Тому за наявності неоспорюваного та не скасованого рішення селищної ради, яке є підставою видачі свідоцтва про право власності [PERSON], та в зв'язку з недоведеністю порушення прав позивачів як спадкоємців [PERSON] видачею оспорюваного свідоцтва про право власності, в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності слід відмовити. Вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON], що стосуються стягнення з [PERSON] грошової компенсації за господарські приміщення, повернення речей та інші вимоги, які заявлялися ними в їхніх заявах суду та в судовому засіданні судом до уваги не приймаються, так як на звернення судом уваги на необхідність привести дані вимоги у відповідність ст. 119 ЦПК України, ні ними, ні прокурором обґрунтованих позовних вимог подано не було. 4.05.2011 року [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 221), єдиним спадкоємцем першої черги, що прийняла спадщину, є [PERSON], тому вона була залучена до участі в справі як правонаступник вимог [PERSON], та надала докази належного прийняття спадщини та оформлення права власності на відповідне спадкове майно в порядку спадкування, в тому числі житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 289, 291 - 293). З врахуванням доведеності в судовому засіданні прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], а отже належність йому відповідної частки в спадковому майні з часу відкриття спадщини, за [PERSON] слід визнати право власності на 2/9 частки будинковолодіння [ADDRESS]. Та оскільки після смерті [PERSON] спадщину прийняла також [PERSON], на чому наполягає сама [PERSON], у встановленому порядку від спадщини не відмовилась, отже [PERSON] також має право на 2/9 частки будинковолодіння [ADDRESS], тому частка позивачки [PERSON] як спадкоємиці за заповітом складає 5/9 частки будинковолодіння [ADDRESS], оскільки саме ним володів, користувався та розпоряджався спадкодавець. Також з огляду на предмет та підстави позовних вимог, які розглядаються судом, суд не вбачає обставин, які свідчать про пропуск встановленого строку позовної давності, так як оспорюваний документ винесено в 26 жовтня 2006 року, а за доведеності факту прийняття спадщини, вона вважається належною сторонам з часу відкриття спадщини, при цьому до суду було подано відповідний позов [PERSON] та [PERSON] 11.10.2009 року. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial