Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до Кредитної спілки «Фінансово-кредитна компанія «Українські кредити» (далі за текстом КС «ФКК «УК») та Маріупольського відділення КС «ФКК «УК» про стягнення суми внеску (вкладу) з урахуванням нарахованих відсотків, 3% річних, стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 19 травня 2008 року між ним та КС «ФКК «УК», в особі керуючого Маріупольського відділення КС «ФКК «УК» був укладений договір, відповідно до умов якого він передав КС «ФКК «УК» на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 5000 грн. строком на 6 місяців, з виплатою відсотків на суму вкладу з розрахунку 20% річних. Строк дії договору до 19 листопада 2008 року, після спливу якого він звернувся до КС «ФКК «УК» з проханням про видачу внесених грошових коштів відповідно до укладеного договору, однак відповідачем йому було відмовлено із посиланням на відсутність коштів на рахунках. Оскільки КС «ФКК «УК» свої зобовязання за договором не виконує, позивач, посилаючись на діюче законодавство, просить стягнути з КС «ФКК «УК» суму внеску (вкладу) з урахуванням нарахованих відсотків у сумі 5504,10 грн., 3% річних за весь час прострочення у розмірі 600 грн. Крім того, позивач просить стягнути моральну шкоду, яку оцінив в 2000 грн., оскільки він вимушений був докладати зусилля для повернення своїх коштів, в звязку з чим суттєво змінився його звичний уклад життя та він не мав можливості розпорядитися коштами за власним бажанням. Також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн. за складання даної позовної заяви. Позивач [PERSON] до відкритого судового засідання не зявився, в матеріалах справи мається його заява з проханням розглянути справу за його відсутності, за участю його представника [PERSON] Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності, до відкритого судового засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила про їх задоволення, проти ухвалення рішення суду у заочному порядку не заперечувала. Представники відповідачів КС «ФКК «УК» та Маріупольського відділення КС «ФКК «УК», до відкритого судового засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. За таких обставин, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України), згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (що діє з 01 січня 2004 року, зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 19 травня 2008 року у місті Маріуполі між позивачем [PERSON] та КС «ФКК «УК», в особі керуючого Маріупольського відділення КС «ФКК «УК» був укладений договір №136 про внесення внеску (вкладу) на депозитний рахунок. Предметом договору є розміщення позивачем на депозитному рахунку відповідача строкового вкладу в сумі 5000 грн. на 6 місяців з виплатою відсотків на суму вкладу з розрахунку 20% річних. Строк дії договору до 19 листопада 2008 року (а.с. 32). Відповідно до додатку 1 до зазначеного депозитного договору, позивач вніс 5000 грн., які надійшли до Маріупольського відділення КС «ФКК «УК» 19 травня 2008 року, що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру №1224 від 19 травня 2008 року (а.с. 35-36). Пунктом 3.1 зазначеного депозитного договору передбачено, що відповідач зобов'язався повернути позивачу вклад по закінченню строку договору та сплатити відсотки за користування кредитом, відповідно до п.3.1.2 договору. Відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Згідно з ч.5 ст.3 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка діє на основі самофінансування, несе відповідальність за наслідки своєї діяльності та виконання зобов'язань перед своїми членами, партнерами, державним та місцевими бюджетами. Частиною 2 статті 23 зазначеного Закону передбачено, що кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов'язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Таким чином, у зв'язку з невиконанням відповідачами умов договору та порушенням прав [PERSON], як споживача, загальна сума заборгованості перед останнім складає 5504,10 грн. (5000 грн. сума внеску, 504,10 грн. сума нарахованих процентів відповідно до графіку). Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення 3% річних від суми заборгованості за весь час прострочення виплати за депозитним договором у розмірі 600 грн., суд дійшов до висновку про їх задоволення за наступних підстав. У відповідності зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Під індексом інфляції розуміється показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, отже норма ЦК України, яка регламентує сплату індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов'язання поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором. Отже, 3 проценти річних є платою за користування чужими грошовими коштами, яка застосовується до особи, яка прострочила виконання грошового зобов'язання. Суд вважає за можливе застосувати до правовідносин, що склалися у даній справі, норми ст. 625 ЦК України, оскільки вони мають зобов'язальний характер, отже позовні вимоги [PERSON] про стягнення 3% річних від суми заборгованості за весь час прострочення виплати за депозитним договором у розмірі 600 грн. підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди суд дійшов наступних висновків. За загальними підставами цивільно-правової відповідальності, для відшкодування моральної (немайнової) шкоди необхідна наявність такої шкоди, протиправність діянь особи, що її спричинила, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діями особи, що спричинила шкоду і її вини у спричиненні моральної шкоди. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується на підставі положень ч. ст.1167 ЦК України, особою, яка її завдала, за наявності її вини. Зокрема, статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок душевних страждань, яких вона зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Також, п.4 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення стороною зобовязання можуть наставати правові наслідки, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди, встановлені договором або законом. Пунктом 5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» право на відшкодування моральної шкоди виникає у випадку заподіяння споживачу шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Отже, позивачем не доведено факт спричинення відповідачем йому шкоди, заподіяною небезпечною для життя і здоровя людей продукцією, а тому його вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 грн. не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши норми діючого законодавства та конкретні обставини даної цивільної справи, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача суми внеску (вкладу) з урахуванням нарахованих відсотків у розмірі 5504,10 грн. та 3% річних за весь час прострочення у розмірі 600 грн., а всього 6104,10 грн. При цьому, суд вважає, що стягнення слід проводити з Кредитної спілки «Фінансово-кредитна компанія «Українські кредити», як з юридичної особи, а Маріупольське відділення Кредитної спілки «Фінансово-кредитна компанія «Українські кредити» є філією Кредитної спілки «Фінансово-кредитна компанія «Українські кредити». Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат за надання правової допомоги позивачу, суд вважає, що вони підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат повязаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу. Згідно із ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. З квитанції про оплату правової допомоги вбачається, що за складання даного позову позивач сплатив адвокату [PERSON] 500 грн. (а.с. 37-38). Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат за надання правової допомоги в розмірі 500 грн. підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як вбачається з п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (який є чинним з 01 листопада 2011 року) від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Статтею 4 згаданого Закону встановлено, що за подання позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менш 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, відповідно в даному випадку з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Outcome: partial