Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою, в якій просив визнати недійсними: договір, згідно з яким [PERSON] відчужив квартиру [ADDRESS], договір, згідно з яким [PERSON] відчужив квартиру № 88 по вулиці Ільфа і Петрова, 55 в м. Одесі. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, та пояснив, що на протязі 2004- 2007 років [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 216000 доларів США, про що відповідачем власноруч були складені розписки. В розписці від 15 грудня 2006 року [PERSON] зазначив, що у разі невиконанням ним боргових зобовязань - квартира [ADDRESS] переходить у власність [PERSON], строк виконання боргового зобовязання був зазначений 15 грудня 2008 року. [PERSON] грошові кошти [PERSON] не повернув у звязку з чим [PERSON] у 2009 році був вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення боргу. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 березня 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті грошові кошти у розмірі 1789720 гривень. На момент укладення договорів позики та передачі коштів на їх виконання відповідач мав у власності обєкти нерухомості, а саме: квартиру [ADDRESS] і Петрова в м. Одесі та квартиру [ADDRESS]. Як стало відомо, при розгляді справи позивачу відповідач вже не є власником зазначених квартир, та на думку позивача відповідач уклав фіктивні правочини щодо відчуження вказаних квартир з метою уникнути відповідальності за невиконання умов договорів позики. На теперішній час відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх зобовязань щодо повернення грошових коштів, тому позивач був вимушений звернутися до суду з вказаними позовними вимогами. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не сповістив. Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. У судовому засіданні встановлено, що 9 червня 2004 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого останній отримав від позивача грошові кошти у розмірі 36000 доларів США. 26 квітня 2007 року відповідач отримав від позивача у борг додатково 150000 та 30000 доларів США. Взагалі сума грошових коштів отримана відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] становить 216000 доларів США. Оскільки грошові кошти позивачу повернуті не були він звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу. 16 березня 2010 року рішенням Київського районного суду м. Одеси позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1789720 (один мільйон сімсот вісімдесят девять тисяч сімсот двадцять гривень). Рішення суду набрало чинності 27 березня 2010 року. Відповідно до відповіді КП «ОМБТІ та РОН» вих № 12577-06/2515 від 13 листопада 2012 року: 26 квітня 2001 року квартира [ADDRESS], була зареєстрована за [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 20 квітня 2001 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-495. 7 липня 2006 року квартира була зареєстрована за [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу від 3 липня 2006 року, зареєстрований в реєстрі № 2419, продавець [PERSON] Н.В. По вул. Ільфа і Петрова, 55 в [ADDRESS] була вперше зареєстрована 21 липня 2005 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 19 липня 2005 року відповідно до довідки ЖКС «Малиновський-8» № 45 від 7 липня 2005 року. 23 березня 2008 року квартира була зареєстрована за [PERSON] відповідно договору купівлі-продажу посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 28 березня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 9-488. Продавець [PERSON] З 6 червня 2008 року та по теперішній час квартира № 88 по вул.Ільфа і Петрова, 55 в м. Одесі зареєстрована за [PERSON] відповідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 5 червня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 2303. Дарувальник: [PERSON] Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так представник позивача посилався на те, що відповідно до умов договору позики від 15 грудня 2006 року відповідач зобовязався у разі не повернення грошових коштів передати позивачу квартиру [ADDRESS], а так як відповідач продав вказану квартиру іншій особі, позивач вважає цей договір фіктивним, та таким, що має бути визнаний судом недійсним. Однак доказів, що вказані договори, які були між відповідачем [PERSON] та іншими особами фіктивні, ні позивач, ні його представник до суду не надали. Судом не приймаються до уваги посилання позивача в позовній заяві, що 15 грудня 2006 року [PERSON] зазначив, що у разі невиконанням ним боргових зобовязань - квартира [ADDRESS] переходить у власність [PERSON], строк виконання боргового зобовязання був зазначений 15 грудня 2008 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] про визнання правочинів недійсними не підлягаючим задоволенню.

Outcome: dismissed