Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-05 00:00:00

У серпні 2012р. позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визначити місце мешкання його дочки [PERSON] разом з матірю за адресою: м. Маріуполь, пров. Щасливий б. 1 та встановити режим спілкування його, як батька, з дитиною з правом вивезення її за межі України без згоди матері за відповідним графіком, а саме 4 рази протягом року під час шкільних канікул дитини. У судовому засіданні свої вимоги підтримав та пояснив, що знаходився у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з відповідачкою за адресою: м. Маріуполь, пров. Щасливий б. 1, про що між батьками досягнута згода. Однак, відповідачка обмежує його право на участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею за тим графіком, який він їй пропонує, а саме шляхом вивезення за кордон України для оздоровлення дитини в період шкільних канікул 4 рази на рік, а саме: з 24 травня по 2 вересня влітку; з 15 жовтні по 4 листопада восени; з 29 грудня по 15 січня взимку та з 20 по 31 березня навесні. На цій підставі просив суд встановити такий режим спілкування з дитиною, як він пропонує, з правом вивезення дочки за межі України без дозволу матері. Відповідачка позов визнала частково, а саме: не заперечувала проти проживання дочки з нею, а вивозити дитину за кордон України погодилась лише за умови нотаріального оформлення цієї процедури в кожному випадку виїзду дочки з батьком окремо. Пояснила, що після припинення спільного життя дочка залишилась мешкати з нею та вона має можливість забезпечити нормальні умови для проживання за теперішнім місцем мешкання за адресою: м. Маріуполь, пров. Щасливий б. 1. Однак, надати згоду на вивезення дочки за кордон України заперечувала, передбачаючи, що позивач може не виконувати свої зобовязання так, як вони викладені в позові. Представник Служби у справах дітей Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради [PERSON] позов визнала частково та пояснила, що питання про місце мешкання дитини між батьками погоджено та дочка повинна мешкати з матірю. При цьому, адресу місця мешкання зазначати не слід. Питання про встановлення порядку спілкування [PERSON] з малолітньою донькою було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини та колегії Приморської районної адміністрації. За наслідками розгляду органом опіки прийнято рішення про можливість встановлення порядку спілкування позивача з дочкою з правом вивезення дитини за кордон у вільний час від занять, на період шкільних канікул за нотаріально завіреною згодою матері. Підтримала цей висновок у судовому засіданні з урахуванням діючого законодавства відносно порядку вивезення малолітньої дитини за кордон. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з наступних правових підстав та встановлених обставин справи. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно до ст.. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.2 ст. 157 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За змістом ст.. 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, останній має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування. Згідно ст.. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України та порядок вїзду в Україну громадян України оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків… у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], та шлюб між ними розірвано рішенням суду від 21.12.2012р. За взаємною домовленістю сторін дочка мешкає з матірю за фактичним місцем мешкання відповідачки, а саме: пров. Щасливий б. 1 в Приморському районі м. Маріуполі. За цією адресою Службою у справах дітей проведене обстеження умов проживання дитини у вересні 2012р. та складено акт, відповідно до якого у дитини наявні необхідні умови для проживання, навчання, розвитку та відпочинку. Таким чином, спір відносно місця мешкання дитини між сторонами відсутній, тому суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої дочки сторін з матірю [PERSON] При цьому, відповідно положень ст.ст. 2, 13 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зазначення адреси місця мешкання матері та дитини є надлишковим, тому позов у цій частині суд задовольняє частково, а саме без зазначення адреси місця проживання дитини. Вирішуючи позов в частині встановлення режиму спілкування позивача з дочкою таким чином, як зазначено в позові, суд, окрім позиції батьків, враховує висновки, які містяться в рішенні органу опіки від 23.01.2013р. № 11, а саме той факт, що орган опіки не заперечував проти вивезення дитини батьком за кордон України в період шкільних канікул. При цьому, як пояснила представник 3-ої особи в судовому засіданні, дитина [PERSON], будучи опитаної на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, не заперечувала проти того, щоб батько вивозив її на всі канікули за кордон, де вона раніше перебувала з батьками в період спільного життя. З урахуванням інтересів дитини, суд вважає за можливе позов в частині встановлення режиму спілкування батька з дочкою задовольнити таким чином, як просить позивач, тобто у період чотирьох шкільних канікул у відповідності с канікулярним графіком, однак без зазначення конкретних дат, оскільки вони не є незмінними. При цьому, суд не погоджується з висновками органа опіки в тій частині, що для вивезення дитини за кордон потрібна нотаріальна згода матері, оскільки з цього питання між сторонами домовленості не досягнуто, тому справа розглядається судом та при винесенні рішення по ній нотаріальні дії не потрібні. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги в цій частині [PERSON] також підлягають частковому задоволенню, а саме надання батьку права вивезення дочки за межі України без дозволу матері в період чотирьох шкільних канікул у відповідності з датами канікулярного графіку учбового закладу. Оскільки позивачем судові витрати сплачені при зверненні до суду з позовом та вимоги про їх відшкодування Маркелов не заявляє, то суму судового збору за немайновий позов з відповідачки суд не стягує.

Outcome: partial