Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПП Д Торговий Дім Тернопільпро зміну підстав та формулювання звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що працював у відповідача на посаді охоронця в магазині Берегиня з 6.12.2011 року, 23 січня 2012 року він звернувся із заявою про звільнення з роботи за власним бажанням, однак, отримавши 25.01.2012 року трудову книжку побачив запис про звільнення його займаної посади з 21 січня 2012 року за п.7 ст.40 КЗпП України - появу на роботі в нетверезому стані на робочому місці 19 січня 2012 року, що не відповідає дійсності. Просить також стягнути невиплачену йому при звільненні заробітну плату за весь період роботи та завдану моральну шкоду у сумі 2600 грн., що полягала у тяжкому психологічному шоці, який він пережив коли дізнався про своє звільнення у звязку з появою на робочому місці в нетверезому стані, а також психологічних стражданнях, повязаних з затримкою виплати заробітної плати, відсутністю коштів для придбання продуктів харчування та забезпечення життєво необхідних потреб. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просить його задовольнити з викладених у заяві мотивів. Представник відповідача до суду не зявився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи у суді у встановленому законом порядку. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступне. Згідно з наказом №12/1-К від 06.12.2011 р. ПП Д Торговий Дім Тернопіль6 грудня 2011 року позивач [PERSON] був прийнятий на посаду охоронця магазину Берегиня, що підтверджується записом у його трудовій книжці серії БТ-І № 1783486. Як вбачається з наказу №15-Кз ПП Д Торговий Дім Тернопіль від 21.01.2012 року [PERSON] звільнено з посади охоронця в магазині Берегиняза появу на роботі в нетверезому стані згідно п.7 ст.40 КЗпП України 19.01.2012 року. Проте, трудову книжку з записом про звільнення позивач отримав рекомендованим листом лише 25.01.2012 року. Як зясовано судом, підставою для видачі вищезгаданого наказу став акт, складений працівниками магазину Берегиня [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]Р 20.01.2012 року на підставі доповідних записок [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з якого слідує, що охоронець [PERSON] 19.01.2012 року під час перебування на роботі поводив себе неадекватно, був в стані легкого алкогольного спяніння, перевищував свої службові обовязки. Як пояснив в суді свідок [PERSON], який працює в магазині Берегиня, охоронець [PERSON] 19 січня 2012 року, перебуваючи на своєму робочому місці жодних неадекватних дій не вчиняв та пояснення, які містяться в його доповідній записці на імя директора ПП Д Торговий дім Тернопіль від 20.01.2012 року про те, що позивач перебував в стані легкого алкогольного спяніння не відповідають дійсності. Свідок [PERSON], який працює в магазині Берегиня оператором, також суду показав, що в кінці робочого дня 19 січня 2012 року він був присутнім під час того, як охоронець [PERSON] здавав магазин на пульт охорони, останній був тверезим, на протязі робочого дня поводив себе адекватно. Аналізуючи докази, на підставі яких відповідач звільнив з роботи позивача, суд прийшов до висновку про те, що пояснень працівників магазину про те, що [PERSON] перебував в стані легкого алкогольного недостатньо для того щоб звільнити працівника з роботи, оскільки визначити ступень легкого алкогольного спягніння можна лише за допомогою спеціального пристрою. Крім того, пояснення працівників магазину Берегиняна імя керівника ПП Д Торговий дім Тернопіль та їх пояснення в якості свідків у суді є суперечливими по суті, а тому суд вважає, що позивач не довів належними та допустимим доказами факту перебування позивача в стані алкогольного спяніння на своєму робочому місці 19.01.2012 року Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з вимогами ст.38 КЗпП України працівник має розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк. 23 січня 2012 року позивач звернувся до відповідача з заявою про звільнення його з роботи за власним бажанням. У відповідності до вимог ч.3 ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. З врахуванням вищенаведених вимог закону та встановлених обставин справи, суд вважає, що слід змінити формулювання причин звільнення [PERSON] відповідно до наказу №15-Кз від 21.01.2012 р. з п.7 ст.40 КЗпП України на п.1 ст.36 КзПП України. Згідно з вимогами ст.116 цього КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.5 ст.95 КЗпП України мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обовязковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб. Як свідчить довідка про доходи позивача за грудень 2011 року та січень 2012 року, видана ПП Д Торговий дім Тернопіль, за 26 робочих днів ( з 6.12.2011 року по 21.01.2012 року) йому нараховано 633,34 грн. заробітної плати. З відомостей, які містяться в довідці №156 від 21.06.2012 року за підписом директора ПП Д Торговий Дім Тернопіль вбачається, що заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 318,96 грн., від отримання останньої він відмовився. Жодних доказів про те, що позивач отримував заробітну плату з його власноручним підписом про це, відповідач суду не представив, так само як і відомостей про те, що [PERSON] був прийнятий на роботу не на повну ставку та про розмір його посадового окладу. Враховуючи вищенаведене, суд здійснив перерахунок заробітної плати позивача виходячи з її мінімального розміру встановленого законами України Про державний бюджет України на 2011-2012 роки: У грудні 2011 року розмір заробітної плати [PERSON] склав 598,36 грн. (мін.ЗП 1004 грн. : 22 робочих дні * 16 відпрацьованих роб. днів = 730,24 грн. за мінусом Єдиного внеску у розмірі 3,6 відсотків 26,29 грн. ( 730,24 грн. * 3,6% :100%)та податку на доходи фізичних осіб у розмірі 15 відсотків 105,59 грн (730,24грн.-26,29 грн.*15%: 100%). У січні 2012 року розмір заробітної плати [PERSON] склав 439,61 грн. (мін ЗП 1072 грн.: 20 роб днів у січні* 10 відпрацьованих днів = 536,50 грн. за мінусом Єдиного внеску у розмірі 3,6 відсотки ( 536,50 грн.* 3,6%:100%)= 19,31 грн. та податку з доходів фізичних осіб (536,50 грн.19,31 грн. * 15%:100% =77,58 грн.) Всього відповідач заборгував позивачу 1037,97 грн.(598,36 грн. + 439,61 грн.), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності до ст.237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Постанова Пленуму ВСУ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)від 31.03.1995 р. №4 зазначає, що відповідно до ст..237-1 КЗпП України, якщо наявні порушення пра працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум тощо), які призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності. Враховуючи те, що у звязку з порушенням його трудових прав відповідачем позивач пережив душевні хвилювання, повязані з затримкою виплати заробітної плати та звільненням з роботи у звязку з появою на робочому місці в нетверезому стані, слід стягнути з відповідача на його користь 1000 грн. компенсації заподіяної моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України слід допустити рішення суду щодо стягнення суми боргу до негайного виконання. Судові витрати в дохід держави слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved