Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-01 00:00:00

В липні 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON], в обґрунтування якого зазначила, що з 27.09.2002 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття у розмірі ј частини від заробітку відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що відповідач у добровільному порядку допомогу на утримання дитини не надає, просила задовольнити її позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю, пояснив, що не заперечує надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі ј частини від свого заробітку, зазначив, що аліменти на утриманні інших дітей не сплачує за рішенням суду, працює у публічному акціонерному товаристві "[PERSON] [PERSON] Ріг". Суд, вислухавши сторони, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, знаходить вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та сторонами не оспорюється, що 27.09.2002 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб (а.с. 4), від якого сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 5), який проживає з позивачем і перебуває на її утриманні на час розгляду справи в суді (а.с. 6). Згідно зі ст. 180, 183, 184 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, розмір аліментів на утримання дитини може бути встановлений у частці від заробітку та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, позивач та відповідач, перебуваючи у шлюбі, разом не проживають, спільна дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, відповідач є працездатною людиною, працює публічному акціонерному товаристві "[PERSON] [PERSON] Ріг", має постійний заробіток, а тому зобов'язаний виплачувати аліменти. Згідно розяснень п. 17 Постанови ПВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, інших непрацездатних осіб, інші обставини, що мають значення для справи непрацездатних. Із врахуванням матеріального становища позивача та відповідача, інших обставин справи, що мають суттєве значення, суд вважає, що аліменти слід стягнути щомісячно в розмірі ј частини зі всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття. Оскільки вимоги позивачки обґрунтовані, згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України відповідач позов визнав у повному обсязі, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб - суд ухвалює рішення про задоволення позову та попереджає відповідача, про його відповідальність за прострочення сплати аліментів в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: 214,60 грн. по сплаті судового збору. Згідно зі ст. 367 ч. 1 п.1 ЦПК України зазначене рішення підлягає негайному виконанню в розмірі стягнення платежів за один місяць На підставі викладеного і

Outcome: approved