Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-04 00:00:00

15 березня 2012 року позивач [PERSON] в особі представника по дорученню [PERSON] звернулась в суд з позовами до ДП "Нафком-Агро" про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі. В своїй заяві позивачка зазначила, що 05.01.2007 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір-оренди землі. Відповідно до умов якого відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2, 73 га., що розташована на території Жданівської сільської ради Лубенського району. 03.05.2009 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина , що складалася з земельної ділянки, та належала їй на праві приватної власності згідно Державного акту. Вона як спадкоємиця в передбачений законом строк звернулася до нотаріальної контори та оформила право на спадщину. Державний акт було оформлено 11.06.2010 року, а тому права та обов»язки орендодавця переходять до неї і орендна плата за земельну ділянку має нараховуватись їй як спадкоємцеві та бути виплачена з моменту оформлення державного акту. При письмовому зверненні до ДП «Нафком Агро» про погашення заборгованості в сумі 3390 грн. 19 коп. відповіді не отримала. Борг їй не виплачено. Прохає суд постановити рішення яким розірвати договір оренди землі від 05.01.207 року , зареєстрований 09.06.2008 року за № 040855000326, та зобов»язати відділ Держкомзему у лубенському районі скасувати державну реєстрацію договору оренди землі, зобов»язати відповідача повернути земельну ділянку позивачу, виплатити заборговану орендну плату за землю в розмірі 3390 грн. 19 коп., та стягнути судові витрати. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на їх задоволенні наполягала. Відповідач ДП "Нафком-Агро" свого представника в судове засідання не направив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Треті особи Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру" та відділ Держкомзему у Лубенському районі надали лист, в якому прохають справу розглянути без участі їх представників, при розгляді справи покладаються на розсуд суду. Ні пояснень, ні заперечень по суті позовної заяви, як і заяв про розгляд справи без їх участі чи про поважність причин неявки в судове засідання відповідач не надав, а тому суд на підставі та у відповідності до положень ст.224 ЦПК України приходить до висновку про можливість проведення заочного розгляду справи, проти чого представник позивача не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача по справі, дослідивши матеріали справи, перебуваючи в межах позовних вимог та дотримуючись принципів змагальності сторін й диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що 05.01.2007 року між [PERSON] та відповідачем ДП «Нафком-Агро» було укладено договір-оренди землі. Відповідно до умов якого відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2, 73 га., що розташована на території Жданівської сільської ради Лубенського району. 03.05.2009 року [PERSON] померла, і після її смерті відкрилася спадщина , що складалася з земельної ділянки, та належала їй на праві приватної власності згідно Державного акту. Позивачка [PERSON] як спадкоємиця в передбачений законом строк звернулася до нотаріальної контори та оформила право на спадщину. Державний акт було оформлено 11.06.2010 року, а тому права та обов»язки орендодавця перейшли до неї і орендна плата за земельну ділянку повинна нараховуватись їй як спадкоємцеві та бути виплачена з моменту оформлення державного акту. На письмове звернення до відповідача ДП «Нафком Агро» про погашення заборгованості в сумі 3390 грн. 19 коп. позивачка відповіді не отримала, борг не погашено. Відповідно до ст.. 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до спадкодавця не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Оскільки договір оренди продовжує діяти після смерті орендодавця . то повинні виконуватися всі його умови в тому числі і обов»язок орендаря сплачувати орендну плату. Згідно ст.. 770 ЦК України права та обов»язки орендодавця переходять до нового власника земельної ділянки. Таким чином з дня смерті орендодавця [PERSON] права та обов»язки орендодавця перейшли до позивачки [PERSON] і орендна плата за земельну ділянку повинна нараховуватися їй як спадкоємиці та бути виплачена з моменту оформлення Державного акта, тобто з 11.06.2010 року. Згідно договору оренди землі відповідач зобов»язувався вносити плату готівкою або в натуральній формі в строк до 31 грудня поточного року. Указом президента України від 02.02.2002 року № 92 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток паїв « запроваджено плату за оренду земельних ділянок с/г призначення . земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Вартість земельної ділянки в 2009 році складала 44\~746 грн. 75 коп, в 2011 році 47 382 грн. 40 коп. Так, за користування земельною ділянкою в 2009 році ДП «Нафком-Агро» мав виплатити позивачці до 31 грудня орендну плату в сумі 1342 грн. 40 коп. ( 3% від вартості земельної ділянки), в 2011 році 1895 грн. 30 коп. ( 4% від вартості земельної ділянки). Однак орендна плата позивачці до цього часу не виплачена, чим порушено відповідачем умови договору. Згідно п. 14 договору у разі не внесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0, 02 % несплаченої суми за кожний день прострочення. Пеня складає 152, 49 грн. Загальна сума заборгованості становить 3390 грн. 19 коп. На той час правовідносини по укладенню та державній реєстрації договорів оренди землі були врегульовані відповідними нормами Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, та Законами України "Про оренду землі" та "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", та виданими на їх виконання нормативно-правовими документами, зокрема постановою Кабінету Міністрів України №2073 від 25 грудня 1998 року "Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі", наказом Держкомітету України по земельним ресурсам №174 від 02 липня 2003 року, яким було затверджено Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель. В розумінні положень ст.638 ч.1 та ч.2 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотні умови договору оренди землі визначено у частині першій статті 15 Закону України "Про оренду землі". Відповідно до положень ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, яка діяла на час укладення оскаржуваного договору оренди) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки) ; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальність за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Невід'ємною частиною договору оренди землі на підставі ч. 4 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції на час укладення спірного договору оренди) є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ; акт приймання передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки. На порушення вищезазначених нормативних положень до договору оренди від 05.01.2007 року не було долучено план або схему земельної ділянки, яка передається в оренду, її кадастровий план, акту визначення меж земельної ділянки в натурі, акту приймання передачі об'єкту оренди, що унеможливлює її ідентифікацію на місцевості. Факт відсутності цих документів підтверджується оглянутими у судовому засіданні документами позивача, зокрема договором оренди землі, у пункті 43 яких відсутній запис про будь-які документи, які додаються до договору, як і відсутні взагалі будь-які документи, які б додавались до оскаржуваного договору. Наявність Державного акту про право власності на земельну ділянку не може замінити зазначеного обов'язкового додатку до договору. Разом з тим, інформація про об'єкт оренди (місце розташування земельної ділянки) є однією із істотних умов договору оренди земельної ділянки, визначених ст. 15 Закону України "Про оренду землі". Таким чином, оскаржуваний договір оренди землі не містить необхідної інформації про об'єкт оренди як одну із істотних умов договору оренди землі, а тому договір не є укладеним. Не укладений договір не породжує для його сторін прав та обов'язків, на досягнення яких було спрямоване їх волевиявлення при його документальному оформленні. В той же час цивільне законодавство не передбачає можливості застосування до неукладених угод такого способу захисту права як визнання угод недійсними, оскільки за неукладеною угодою не наступає визначених нею правових наслідків. Так, відповідно до роз'яснень, даних у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (не укладено). Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення, зокрема відсутня згода за всіма істотними умовами договору. Отже, суд вважає, що оскаржуваний договір оренди землі не є укладеним. Посилання представника позивача на положення ч.2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", відповідно до якої недосягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору оренди землі є підставою для визнання його недійсним, застосуванню не підлягають, оскільки суперечать змісту ч.1 ст. 215 прийнятого пізніше ЦК України, згідно з якою недійсним може бути визнано лише укладений договір. Одночасно суд приходить до переконання, що визнання договору оренди землі неукладеним є підставою для скасування його державної реєстрації. Разом з тим відповідно до вимог ст.ст. 1212 та 1213 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому майно безпідставно набуте майно в натурі. Враховуючи те, що вищезазначений договір оренди землі не є укладеним, суд приходить до висновку про задоволення вимог про повернення земельної ділянки в розпорядження її власника, тобто позивачем по справі. Судові витрати, понесені позивачами по сплаті судового збору, підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial