Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-17 00:00:00

01.03.2011 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з цим позовом до відповідача [PERSON] та просила постановити рішення суду, яким встановити порядок користування житловим будинком за адресою: вул. Мануїльського, 31-а, м. Новоград-Волинський та виділити в натурі частину житлового будинку з надвірними спорудами: гараж «Б», сарай «Б-1», вбиральнею «Г» та ? частину земельної ділянки за зазначеною адресою. 10.05.2011 року, у судовому засіданні, [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву у якій просить виділити їй в натурі ? частку в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: вул. Мануїльського, 31-а, м. Новоград-Волинський як відокремлену квартиру, а саме: приміщення, що складають квартиру № 1, з прибудовою, ганком, балконом, з господарськими будівлями: погребом №3, гаражем «Б», сараєм «Б-2», вбиральнею «Д» та відповідну частку огорожі. 08.05.2012 року відповідачка-позивачка [PERSON] зменшила позовні вимоги та просила встановити порядок користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: вул. Мануїльського, 31-а, м. Новоград-Волинський, з урахуванням актів про закінчення будівництва, згідно яких виділити їй в користування квартиру № 1 загальною площею 79,8 кв.м., вартістю 87586 грн., що складається з кімнат 1-4, 1-5, 1-6, кухні 1-7, коридору 1-1, шафи 1-2, ванної 1-3 та господарські будівлі гараж «Б», вартістю 9108 грн., сарай «Б1» вартістю 3629 грн.. В порядку часткового задоволення виділити [PERSON] в користування квартиру №2 загальною площею 79,4 кв.м., вартістю 86663 грн., що складається з кімнат 2-3, 2-4, 2-5, коридорів 2-1, 2-7, кухні 2-6, ганку та господарських будівель літньої кухні «БІІІ», вартістю 7076 грн., сараю «БІІ» вартістю 3826 грн., решту господарських будівель залишити у спільному користуванні. Позивач-відповідач [PERSON] та представник позивача-відповідача [PERSON] позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити, стосовно зустрічного позову - відмовити. Представники відповідача-позивача [PERSON] та [PERSON] вимоги зустрічного позову підтримали повністю, просили його задовольнити, у задоволенні первісного позову відмовити. Суд, заслухавши сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши висновок експерта, заслухавши експерта [PERSON], заслухавши у якості спеціаліста представника відділу Держкомзему у м. Новоград-Волинський [PERSON], дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, прийшов до наступного висновку. Встановлено, що 1980 року, між [PERSON] та відділом комунального господарства виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів було укладено договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності за адресою вул. Мануїльського, 31-А, м. Новоград-Волинський (т. 1 а.с. 23-26). Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів № 228 від 13.05.1983 року включено [PERSON] співзабудовником на ? частину будинку будованого сестрою [PERSON] по вул. Мануїльського, 31-А, м. Новоград-Волинський (т. 1 а.с. 27). Відповідно до витягу з рішення № 87 Виконкому [PERSON] міської ради від 06.03.1985 року затверджено акт про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння [PERSON], що знаходиться за адресою: вул. Мануїльського, 31-А, м. Новоград-Волинський (т. 1 а.с. 30). Згідно згаданого акту надвірні споруди складаються з гаражу, сараю та туалету (т.1 а.с. 28-29). Відповідно до витягу з рішення № 64 Виконкому [PERSON] міської ради від 14.02.1985 року затверджено акт про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння [PERSON], що знаходиться за адресою: вул. Мануїльського, 31-А, м. Новоград-Волинський (т. 1 а.с. 32). Згідно згаданого акту надвірні споруди складаються з літньої кухні та сараю (т. 1 а.с. 31). У 1992 році [PERSON] подарувала [PERSON] ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: вул. Мануїльського, 31-А, м. Новоград-Волинський, що підтверджується відповідним договором дарування (т. 1 а.с. 5). Згідно вказаного договору будинок деревяний, жилою площею 110, 9 кв.м., розташований на земельній ділянці 600 кв.м.. До будинку належить: сарай в блоці з літньою кухнею та гаражем Б, БІ, БІІ, БІІІ, уборни В, Г, огорожі № 5, 6, 11, тротуари № 12, 13. З вищевказаного договору випливає, що [PERSON] подарувала [PERSON] ? частину майна, що належить їй як співзабудовнику, тобто не відокремлено-визначене майно за переліком а частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель як співзабудовнику. Крім цього, за текстом договором, частина будинку належить [PERSON] на підставі напису включення співзабудовника. З матеріалів справи не вбачається доказів про наявність угоди між співзабудовниками, згідно якої можна було б встановити яку відповідну частину будинку та господарських споруд будують співзабудовники і кому яка частина належатиме та у якому розмірі вони надають допомогу при будівництві. Однією із позовних вимог [PERSON] є встановлення порядку користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: вул. Мануїльського, 31-А, м. Новоград-Волинський. Така ж позовна вимога заявлена і за зустрічним позовом [PERSON]. На думку суду слід відмовити у цій частині позовних вимог [PERSON] та у зустрічних позовних вимогах [PERSON] з тієї підстави, що відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 111-08-11 від 18.10.2011 року розділити будинок з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: вул. Мануїльського, 31-А, м. Новоград-Волинський на дві ізольовані квартири з господарськими будівлями являється технічно можливим. Схожа правова позиція викладена у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», де зазначено, що якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. З вищевказаного випливає, що порядок користування встановлюється лише у випадку, коли не можливо провести виділ частки будинку в натурі. Щодо позовної вимоги [PERSON] виділити їй частину житлового будинку з надвірними спорудами: гараж «Б», сарай «Б-1», вбиральнею «Г» судом встановлено наступне. Як зазначено вище у 1992 році [PERSON] подарувала [PERSON] ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель. Вказаний договір дарування є чинним та питання про визнання його не дійсним не ставилось. З метою визначення ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель судом, ухвалою від 15.08.2011 року, було призначено судову будівельно-технічну експертизу. За результатами експертизи запропоновано 2 варіанти розподілу будинку та господарських будівель. У судовому засіданні сторонами зазначено, що фактично спір виник через користування гаражем. Спору щодо поділу будинку та інших господарських будівель немає. Судом, при досліджені генерального плану (схеми) розташування будинку та господарських споруд, що знаходяться за адресою: вул. Мануїльського, 31-А, м. Новоград-Волинський встановлено, що господарські будівлі гараж та літня кухня знаходяться біля стіни частини будинку, що належить [PERSON] (т. 2 а.с. 52). Згідно висновку експерта відстань від гаража до частини будинку, якою користується [PERSON] становить менше 3-х метрів. На думку суду, доцільніше виділити [PERSON] гараж «Б» та літню кухню «БІІІ», оскільки: по-перше, при поділі земельної ділянки буде можливість виключити або мінімізувати перебування частини земельної ділянки у спільному користуванні; по-друге, найбільш зручний варіант для господарювання; по-третє, не відбувається порушення норм ДБН 360-92**; по-четверте, у разі передачі спірного гаража до [PERSON] фактично не вирішиться спір, оскільки сторони постійно будуть змушені знаходитись поряд, і при господарюванні [PERSON] у гаражі чи поруч з ним та господарюванні [PERSON] біля свого входу у будинок можуть виникати конфліктні ситуації (згідно фотокарток експертизи вхід до будинку та гаражу знаходяться поруч (т. 1 а.с. 230)). Тому, суд вирішив за доцільне розділити домоволодіння між сторонами відповідно до варіанту розподілу № 1 згідно висновку експерта № 111-08-11 від 18.10.2011 року та вважати [PERSON] першим співвласником, [PERSON] другим співвласником (т. 1 а.с. 233). Крім цього, оскільки відступ від ідеальних частин у даному варіанті у другого співвласника, [PERSON] більший на 4477 грн. (т. 1 а.с. 213) то слід зобовязати [PERSON] сплати компенсацію [PERSON] у розмірі 4477 грн.. Посилання представника відповідача-позивача [PERSON] [PERSON] на той факт, що на гаражі встановлено електрощитову, через яку забезпечується електропостачання на квартиру довірительки, не є доказом, що підтверджує необхідність передачі гаража саме [PERSON] та не має суттєвого значення оскільки електрощитова не є нерухомим майном та може бути перенесена на майно, що знаходиться у власності [PERSON]. Пояснення представника [PERSON] про те, що необхідно при поділі господарських споруд враховувати акти про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння до уваги не приймаються, оскільки статтею 118 ЦК Української РСР (яка діяла на час складання вищевказаних актів та укладання договору дарування) передбачено, що якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок за угодою між собою встановили порядок користування відособленими приміщеннями будинку (квартирами, кімнатами) відповідно до частки кожного і така угода нотаріально посвідчена і зареєстрована у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, то вона обов'язкова і для особи, яка згодом придбає частку в спільній власності на цей будинок. З матеріалів справи не вбачається такої угоди. А тому вищевказане підтверджує дарування [PERSON] [PERSON] [PERSON] ? частки у домоволодінні, а не відокремлене нерухоме майно. Суд не приймає до уваги як доказ висновок технічної експертизи від 04.03.2008 року проведеного [PERSON] МБТІ (т. 1 а.с. 107) оскільки в силу статті 147 ЦПК України не надано свідоцтво про кваліфікацію експерта, інформацію про стаж експертної роботи та Новоград-Волинське МБТІ не являється експертною установою. Щодо позовної вимоги [PERSON] про виділ їй в натурі ? частину прибудинкової земельної ділянки, що знаходиться за адресою: вул. Мануїльського, 31-А, м. Новоград-Волинський суд прийшов до висновку, що у цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки не надано правовстановлюючих документів на земельну ділянку, відсутня технічна документація, протокол погодження меж із суміжними ділянками, план земельної ділянки, виконаного в масштабі, з нанесенням розмірів її меж, господарських будівель і споруд. [PERSON] земельно-кадастрового бюро від 23.05.2012 року до суду було надіслано загальний план зовнішніх меж фактичного користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: вул. Мануїльського, 31-А, м. Новоград-Волинський. Згідно обміру загальна площа становить 0,0797 га. (т. 2 а.с. 85), у той час, згідно договору дарування, будинок знаходиться на земельній ділянці площею 600 кв.м. (т.1 а.с. 5), також згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності за адресою вул. Мануїльського, 31-А, м. Новоград-Волинський розмір земельної ділянки становить 500 кв.м.. Тому суд не може прийняти до уваги проведений [PERSON] земельно-кадастровим бюро контрольний обмір земельної ділянки, що знаходиться за адресою: вул. Мануільського, 31-А, м. Новоград-Волинський, оскільки сторонами не надано жодного доказу на підтвердження розміру земельної ділянки та відсутні правовстановлюючі документи про набуття ними у встановленому законом порядку права користування чи власності на неї із зазначенням розміру земельної ділянки. Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу Української РСР, що діяв на момент надання землі для будівництва індивідуального житлового будинку [PERSON], відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі. Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів. Ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Крім цього, на цій ще підставі ухвалою суду від 13.07.2012 року було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи про можливі варіанти поділу земельної ділянки (т. 2 а.с. 101). На підставі вище викладеного у задоволенні позовних вимог в частині поділу земельної ділянки слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно матеріалів справи судовими витратами [PERSON] є: сплачене державне мито у розмірі 1433грн. 12 коп. (т.1 а.с. 1, 47); витрати на ІТЗ у розмірі 120 грн. (т. 1 а.с. 2); витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 2850 грн. (т. 1 а.с. 198); витрати повязані з викликом у судове засідання експерта [PERSON] у розмірі 277 грн. 04 коп.. На підставі ст. 88 слід стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] суму державного мита, витрат на ІТЗ та половину витрат за проведення експертизи і виклику у судове засідання експерта.

Outcome: partial