Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 40000,00 грн. за договором позики, та судових витрат, посилаючись на те, що 01.10.2010 року передав відповідачу 5000 доларів США, які він зобов’язався повернути до 01.11.2011 року. Однак у визначений термін відповідач свої зобов’язання не виконав, борг в зазначеній сумі не повернув до теперішнього часу. Факт отримання відповідачем грошей підтверджується розпискою за підписом відповідача. З урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути суму боргу з урахуванням офіційного курсу іноземної валюти на день надання позики. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав, просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 39800,00 грн. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Згідно частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб, у зв’язку з чим суд приймає визнання відповідачем позову та вважає за можливе ухвалити рішення. Суд, вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до наступного. Правовідносини сторін витікають із договору позики. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов’язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, та визнається сторонами, що відповідач 01.102010 року отримав від позивача грошові кошти в розмірі 5000 доларів США. (суму позички) і зобов’язався їх повернути до 01.11.2011 року, що підтверджується письмовою розпискою (оригінал якої наданий позивачем в судовому засідання), однак свої зобов’язання не виконав. Оригінал боргового документа перебуває у позивача, що свідчить про наявність боргового зобов'язання відповідача перед позивачем. Доказів існування зустрічних однорідних вимог підлеглих заліку або передачі позивачеві в обумовленій позовом сумі грошей відповідач не надав, тобто не надав доказів виконання зобов'язань. Причини невиконання таких зобов’язань правового значення для справи не мають. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Суд, оцінивши докази та визнаючи їх належними, допустимими, достовірними, достатніми і такими, що мають взаємний зв’язок у їх сукупності дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов’язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти. Суд вважає, що сума неповернутої позички, яка визнана відповідачем, в розмірі 39817,00 грн., в перерахунку на національну грошову одиницю (5000 доларів США * 7,9635 грн. = 39817,00 грн.) з урахуванням офіційного курсу іноземної валюти на 20.12.2010 (довідка відділення №86 ПАТ КБ «ПриватБанк» від 03.04.2013р.) підлягає стягненню з відповідача. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд стягує з відповідача на користь позивача витрати, пов’язані зі сплатою ним при пред’явленні позову – 398,17 грн. судового збору.

Outcome: approved