Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу дійсним та визнання права власності на транспортний засіб, в якій зазначає, що з 2007р. за дорученням він керував автомобілем CHEVROLET AVEO SF69Y, номерний знак [NUMBER], який належить відповідачеві на праві особистої власності. Після закінчення строку довіреності на керування вищевказаним автомобілем він запропонував відповідачеві купити вказаний автомобіль, на що останній погодився продати автомобіль за 5000 грн., але запропонував оформити угоду у вигляді генеральної довіреності, мотивуючи тим, що довіряє позивачеві , який нічого не втрачає, право продажу автомобіля від імені відповідача, і з чим позивач погодився та запропонував надати йому розписку про тримання грошей. 07.10.2011р. позивач передав відповідачеві 50000 грн., а останній передав автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, і 07.10.2011р. відповідач нотаріально оформив та видав позивачеві довіреність на права керування, користування (та інше) автомобілем, а також, на право продажу автомобіля. Позивач та його родина користувалися автомобілем і ніяких проблем з його експлуатацією не виникало. В серпні 2012р. позивач з дружиною вирішили продати автомобіль, однак, в МРЕВ м.Артемівська дізнався про те, що вищевказаний автомобіль знаходиться під арештом за борги відповідача в листопаді 2011р., при цьому, вищевказана інформація позивачеві раніше не була відома. Звернувшись до відповідача з пропозицією повернути гроші за автомобіль, останній підтвердив наявність боргу, але повернути гроші не має можливості. Внаслідок арешту не має можливості оформити угоду купівлі-продажу автомобіля. Вважає, що вищезазначене порушує його права та інтереси, тому, просить відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України визнати угоду купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON], яка мала місце 07.11.2011р. в м.Артемівську, відповідно до якої [PERSON] продав, а [PERSON] купив автомобіль марки CHEVROLET модель AVEO SF69Y, тип легковий сєдан, 2005 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) № КL1SF69YE5B369497, об,єм двигуна 1498 куб.см (В), реєстраційний номер [NUMBER], який знаходиться на реєстраційному обліку в Артемівському МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України в Донецькій області з 30 березня 2005р. дійсною та визнати за ним право власності на вищевказаний автомобіль. Згідно письмовій заяві відповідача [PERSON] від 06.09.2012р. останній позов визнав та зазначив, що погодився продати свій автомобіль марки CHEVROLET модель AVEO SF69Y, на пропозицію [PERSON] , який 07.10.2011р. передав йому 50000 грн., а він передав йому автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також, у той же день видав позивачеві нотаріально посвідчену довіреність на право управління, користування автомобілем, а також, право на його продаж. Згідно хвали Артемівського міськрайсуду від 10.09.2012р. у якості третьої особи по справі було залучено ПАТ «Укрсоцбанк». У судовому засіданні представник позивача підтримав позові вимоги та просив їх задовольнити, дав пояснення, аналогічні викладеному у позові. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з*явився, був належним чином повідомлений про час розгляду справи відповідно до ст.ст.74,76 ЦПК України, заяви про розгляд справи за його відсутності або про причини неявки до суду від нього не надійшло. Приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд згідно зі ст.224 ЦПК України ухвалив на місці про заочний розгляд справи. Представник третьої особи позов не визнала та пояснила судові, що довіреність на право користуватися автомобілем не є доказом укладання правочину про його купівлю-продажу. За довіреністю на право користування чи розпорядження майном (транспортним засобом), не відбувається переходу права власності на об'єкт від повіреного до довірителя. Необхідною умовою зміни власності є вчинення відповідного правочину. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. З розписки [PERSON] від 07.10.2011 р. вбачається, що вона не містить істотних умов договору купівлі-продажу, зокрема, умов про те, що [PERSON] діє як продавець, а [PERSON] як покупець, що продавець передає автомобіль за певну суму грошей у власність покупцеві, а останній, відповідно, приймає його у власність. Вважає, що правочин купівлі-продажу автомобіля не укладався, бо в наданій суду розписці відсутні встановлені законодавством необхідні істотні умови договору купівлі-продажу. Дії [PERSON] і [PERSON]М на дату надання розписки - 07.10.2011р. про отримання грошей в сумі 50 000 грн. за продаж автомобіля, не свідчать про те, що вони діяли як продавець і покупець .Позивач не надав доказів, що [PERSON] ,як продавець автомобіля, сплатив згідно до норм Податкового кодексу України 07.10.2011 р. податок з доходу у розмірі пять відсотків від отриманого доходу, а [PERSON], у якості покупця/набувача легкового автомобіля, сплатив 07.10.2011 р. , згідно до Постанови КМУ від 03.11.1998 р. № 1740 «Про затвердження Порядку оплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій», три відсотки від його вартості збору на обов'язкове державне пенсійне страхування. Також, сторонами не надано , згідно до ст.65 СК України , доказів, що 07.10.2011 р. дружини [PERSON] і [PERSON] надавали письмову згоду щодо купівлі-продажу цінного майна - автомобіля. Крім того, в межах виконавчого провадження відповідно до Постанови ВДВС Артемівського міськрайонного управління юстиції від 25.11.2011 р. накладений арешт на майно [PERSON], у т.ч. на спірний автомобіль, та заборонено відчуження будь-якого майна, яке йому належить , і [PERSON] до теперішнього часу не погасив борг за рішенням господарського суду перед банком, у зв,язку з чим при визнанні права власності на спірний автомобіль за позивачем будуть суттєво порушені права банку. В позові просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу EIC № 274512 власником автомобіля марки CHEVROLET модель AVEO SF69Y, тип легковий сєдан, 2005 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) № КL1SF69YE5B369497, об,єм двигуна 1498 куб.см (В), реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON] (а.с.7). Відповідно до розписки від 07.10.2011р., [PERSON] 07.10.2011р. отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 50 000 грн. за продаж автомобіля [NUMBER] , тех..паспорт EIC № 274512 (а.с.13). Також, судом встановлено, що 07 жовтня 2011р. [PERSON] нотаріально посвідченою довіреністю, зареєстрованою в реєстрі за № 92 приватним нотаріусом [PERSON], уповноважив [PERSON] керувати, користуватися , продавати, обмінювати, передавати в оренду, позичку, здавати в заставу у забезпечення зобов,язань [PERSON] або третіх осіб в якості майнового поручителя належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії EIC № 274512 , виданого 30 березня 2005 року Артемівським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України в Донецькій області , автомобіль марки марки CHEVROLET модель AVEO SF69Y, тип легковий сєдан, 2005 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) № КL1SF69YE5B369497, об,єм двигуна 1498 куб.см (В), реєстраційний номер [NUMBER]. Довіреність видана з правом виїзду за межі України згідно чинного законодавства та з правом передоручення повноважень строком на п,ять років і дійсна до 07.10.2016 року ( а.с.5). Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з п.3 ч.1 ст.208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Також ч. 3 ст. 640 ЦК України встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації -з моменту державної реєстрації. Доказів державної реєстрації спірного договору сторонами не подано. З викладеного суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля за розпискою та видачею довіреності щодо розпорядження спірним автомобілем автомобілем не можна вважати укладеним, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обов'язки. Зазначена позиція висловлена і підтримана Верховним Судом України в узагальненні практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 24.11.2008 року. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За довіреністю може здійснюватися представництво, яке ґрунтується на договорі. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ч.1, ч.3 ст.244 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що між сторонами було укладено саме договір на представництво, шляхом видачі довіреності на право користування і розпорядження спірним автомобілем, а не договір купівлі-продажу. За довіреністю право власності на передане майно до повіреного, який діє від імені довірителя, не переходить, він лише зобов'язаний ( за винагороду чи без винагороди) відчужити це майно третім особам і повернути довірителю отримані від реалізації кошти. Водночас згідно з договором купівлі-продажу право власності на майно переходить до покупця після виконання ним усіх істотних умов договору. Тобто, за договором на представництво сторона, якій передано майно, права власності на нього не набуває і діє від імені власника цього майна. Довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль. Посилання позивача у позові та його представника в судовому засіданні , як на доказ укладення договору купівлі-продажу автомобіля, на розписку від 07.10.2011р. та довіреність від 07.10.2011р. року, є безпідставним та таким, що не ґрунтується на законі. Більше того, з тексту розписки не вбачається укладання письмового договору в розумінні ст. 655 ЦК України та ст.640 ЦК України. Відповідно до ст.220 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог, в разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Тобто, згідно ст.220 ЦК України суд може визнати дійсним лише той договір, який за законом підлягав нотаріальному посвідченню, але сторони уклали його без додержання цієї форми і одна зі сторін виконала його повністю або частково, а друга -ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного договору. Між тим, для договору купівлі-продажу автомобіля таке нотаріальне посвідчення не є обов'язковим. Транспортний засіб має особливості цивільного обороту, без укладання договору купівлі-продажу у відповідності з вимогами закону, перехід права власності неможливий. На час розгляду справи згідно даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником спірного автомобіля є [PERSON] За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля , тому, позов про визнання договору купівлі-продажу спірного автомобіля та визнання права власності на спірний автомобіль не може бути задоволеним. Приймаючи таке рішення, судом, також, враховано, що згідно до постанови головного державного виконавця ВДВС Артемівського МРУЮ від 25.11.2011р. в рамках виконавчого провадження примусового виконання судового наказу № 19/47 від 05.08.2011р., виданого Господарським судом Донецької області, накладено арешт, у т.ч., на спірний автомобіль ( а.с.53). Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог.

Outcome: dismissed