Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-06 00:00:00

В липні 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], починаючи від дня предявлення позову і до досягнення донькою повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач є батьком дитини, однак ухиляється від утримання та виховання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені нею в позовній заяві, наполягала на задоволенні позову. Вказала, що з відповідачем проживають окремо, відповідач ухиляється від утримання та виховання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надавав, не приймав належної участі в утриманні дитини. Відповідач в судовому засіданні позову не визнав, пояснив, що надавав кошти на утримання дитини своїй матері, оскільки вона приймає участь у догляді за дитиною. Вказує, що працює, отримує заробітну платню близько 2000 грн. Проти задоволення позову заперечує, оскільки не відмовляється від утримання дитини і надає кошти добровільно. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ФП № 080568 позивач і відповідач мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач своє батьківство стосовно дитини не заперечує. Позивач в судовому засіданні вказала, що на час розгляду справи змінила адресу і проживає окремо і від відповідача і від його матері. Відповідач цей факт визнав та пояснив, що приблизно 28.07.2012 позивач переїхала і проживає окремо. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2, 3 ст. 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивач подала заяву про уточнення позовних вимог та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказує, що дитина хворіє і на її обстеження та лікування потрібні кошти. Відповідач в судовому засіданні підтвердив, що донька дійсно хворіла, як зазначено у виписці Міської дитячої поліклініки № 4. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований, а відтак підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відтак з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 214 грн. 60 коп.

Outcome: approved