Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 27.12.1975 року Верхньоторгаївською сільською радою депутатів трудящих Нижньосірогозького району Херсонської області (актовий запис №12), посилаючись на те, що життя з відповідачем не склалося, з 2011 року фактичні шлюбні відносини припинені, бажання продовжувати їх відсутнє, тому вона просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В судовому засіданні позивач свої вимоги, викладені в позові, підтримала та додатково суду пояснила, що спір про майно між нею та відповідачем відсутній, фактично вони не проживають однією сім'єю з 2011 року. Неповнолітніх дітей від шлюбу у них немає. Після розірвання шлюбу вона просить залишити їй прізвище «[PERSON]», яке було змінено під час державної реєстрації шлюбу. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, заперечував лише щодо вказаних позивачем у позовній заяві причин розірвання шлюбу. Також суду пояснив, що спір про майно між ним та позивачем відсутній. На пропозицію суду про надання строку для примирення сторони категорично відмовились, так як вважають, що відновити шлюб неможливо і їх подальше спільне життя може негативно позначитися на їх інтересах. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER], виданого 27.12.1975 року Верхньоторгаївською сільською радою депутатів трудящих Нижньосірогозького району Херсонської області, встановлено, що 27.12.1975 року сторони уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено відповідний запис за №12 (а.с.5). Судом також встановлено те, що сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку сторони вважають неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що мають істотне значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. В судовому засіданні позивач просив не стягувати з відповідача сплачений нею при подачі позовної заяви до суду судовий збір. Тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved