Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів в якій зазначив, що між банком та [PERSON] Олександрівною17 липня 2008 року було укладено Кредитний договір, згідно з яким вона отримала кредит в сумі 9770 (девять тисяч сімсот сімдесят дол. США 00 центів). Вказані грошові кошти було надано строком на 5 (пять ) років до 17 липня 2013 року, зі сплатою відсотків за використання кредиту. Відповідно до умов Кредитного договору [PERSON] зобовязалася щомісячно, у встановлені договором строки, здійснювати повернення частини кредиту, згідно додатку № 1 до Кредитного договору, а також сплачувати нараховані відсотки за використання кредитом. Починаючи з січня 2010 року [PERSON] систематично не виконуються зобов`язання по поверненню належних до сплати частин кредиту та нарахованих відсотків за його використання. В звязку з чим у неї перед банком уклалася заборгованість, яка станом на 05.02.2010 р. становить 9025,01 ( девять тисяч двадцять пять дол. США, що станом на 05.02.2010 р. за офіційним курсом НБУ становить 72338 ( сімдесят дві тисячі триста тридцять вісім грн. 58 коп, з яких: 8732, 26 дол. США, що станом на 05.02.2010 р. за офіційним курсом НБУ становить 69851, 97 грн. строкова заборгованість за кредитом. 212,98 дол. США, що станом на 05.02.2010 р. за офіційним курсом НБУ становить 1686, 80 грн. прострочена заборгованість за кредитом. 79,77 дол. США, що станом на 05.02.2010 р. за офіційним курсом НБУ становить 638, 10 грн. . строкова заборгованість за процентами за користування кредитом. 144, 81 грн. пеня за прострочену заборгованість за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором було укладено Договір поруки № 03\\ф-АК-412\з [PERSON] Згідно вищевказаного Договору поруки, у разі невиконання або неналежного виконання зобовязань за кредитним договором [PERSON] , [PERSON] відповідає перед позивачем як солідарний боржник. На підставі вищевикладеного, просить позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 72338, 58 грн., та судові витрати. Відповідач [PERSON] звернулася з зустрічним позовом, в якому просить зобовязати ПАТ «ВТБ банк»в особі відділення «Харківська регіональна дирекція»ПАТ «ВТБ Банк»скасувати прострочену та строкову заборгованість, штрафні санкції та пеню за кредитним договором № 03\\Ф АК -411 від 17.07.2008 року, зробити перерахунок за кредитним договором № 03\\Ф АК -411z2 від 17.07.2008 року на погашення кредиту та реструктуризувати борг на 2 роки та зобовязати ПАТ «ВТБ Банк» встановити тверду грошову суму до сплати та надати розрахунок сукупної вартості за кредитним договором № 03\\Ф АК -411 z2 від 17.07.2008 року. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом заявлені первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позові, просив суд первісний позов задовольнити, а зустрічний позов залишити без задоволення. Представник відповідача [PERSON] за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом, просив суд задовольнити зустрічний позов і відмовити в задоволенні первісного позову, як такого, що не ґрунтується на вимогах закону. Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 липня 2008 року між позивачем та відповідачем за первісним позовом було укладено кредитний договір № 03\\Ф АК -411, відповідно до умов якого позивачем було надано відповідачу кредит на купівлю автомобіля в сумі 9770 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 13, 5 % річних, з кінцевим терміном повернення 17.07.2013 року. Відповідно до Додатку № 1 до кредитного договору встановлений був графік погашення капіталу та процентів за договором. 17.07.2008 р. також між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором. Зазначені обставини підтверджують вказаними договорами та визнані сторонами по справі. Даний договір був укладений саме у доларах США і з цим погодилися як кредитор так і позичальник [PERSON] і про це свідчать підписи сторін на договорі, сама відповідачка за первісним позовом [PERSON] просила надати їй кредит саме в іноземній валюті доларах США. До договору був складений графік погашення кредиту зазначений як Додаток № 1 до кредитного договору і визначено, що починаючи з серпня 2008 року позичальник [PERSON] щомісячно повинна погашати встановлену суму в доларах США. 17.07.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 03\\ф-АК -411 від 09 січня 2008 року, пункт 8.2 кредитного договору був викладений в новій редакції «погашення кредиту за ним здійснюється позичальником щомісячно рівними частинами в розмірі 162,83 долара США, починаючи з серпня по грудень 2008 року та щомісячно рівними частинами в розмірі 182,62 доларів США починаючи з липня 2009 року по липень 2013 року . З цими умовами сторони погодилися і поставили свої підписи. 20.07.2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 03\\ф-АК -411 від 17 липня 2008 року, пункт 8.2 кредитного договору був викладений в новій редакції «погашення кредиту за ним здійснюється позичальником щомісячно рівними частинами в розмірі 162,83 долара США, починаючи з липня по грудень 2008 року та щомісячно рівними частинами в розмірі 212,98 доларів США починаючи з січня 2010 року по липень 2013 року . З цими умовами сторони погодилися і поставили свої підписи. Як встановлено судом, відповідачка за первісним позовом [PERSON] починаючи з січня 2010 року, перестала сплачувати кредит та проценти за його користування і таким чином станом на 05 лютого 2010 року у неї вже існувала заборгованість. Про наявність заборгованості вона була належним чином повідомлена позивачем, їй 08.06.2010 року направлялося листа з попередженням про погашення заборгованості по кредиту. Існування заборгованості у [PERSON] підтверджується розрахунками, які додані до позовної заяви. Дані розрахунки зроблені у відповідності з вимогами кредитного договору і відповідачка була зобовязана прийняти міри для погашення заборгованості, однак цього не зробила. Станом на 05.02.2010 р. за кредитним договором утворилась заборгованість у сумі 72338 грн. 58 коп., яка підтверджується наданим позивачем розрахунком та копіями меморіальних ордерів та виписками по особовим рахункам. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Пунктом 6.2 кредитного договору передбачені право позивача вимагати від відповідача дострокового погашення кредиту до настання остаточного строку/терміну погашення та обовязок позичальника на письмову вимогу позивача достроково погасити кредит у повному обсязі та сплатити нараховані проценти за користування кредитом, нараховані неустойку та інші платежі й нарахування за кредитним договором (якщо мають місце) не пізніше 30 днів з дати одержання такої вимоги позивача. Крім того, ч. 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Згідно розрахунку позивача станом на 05.02.2010 р. становить 9025,01 ( девять тисяч двадцять пять дол. США, що станом на 05.02.2010 р. за офіційним курсом НБУ становить 72338 ( сімдесят дві тисячі триста тридцять вісім грн. 58 коп, з яких: 8732, 26 дол. США, що станом на 05.02.2010 р. за офіційним курсом НБУ становить 69851, 97 грн. строкова заборгованість за кредитом; 212,98 дол. США, що станом на 05.02.2010 р. за офіційним курсом НБУ становить 1686, 80 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 79,77 дол. США, що станом на 05.02.2010 р. за офіційним курсом НБУ становить 638, 10 грн. . строкова заборгованість за процентами за користування кредитом; 144, 81 грн. пеня за прострочену заборгованість за користування кредитом, які і підлягають стягненню з відповідачів в солідарному порядку. У звязку з ухиленням від виконання умов кредитного договору відповідачкою за первісним позовом [PERSON] і не змогою вносити відповідні платежі для погашення кредиту та відсотків за ним, то всі сума заборгованості, яка заявлена позивачем підлягає стягненню з відповідачів, а також з них слід стягнути в користь позивача понесені судові витрати по справі. Що стосується вимог [PERSON] викладених в зустрічній позовній заяві, то суд вважає, що вони необґрунтовані і не підлягаю задоволенню. Судом встановлено, що надаючи кредит [PERSON] в іноземній валюті, а саме в доларах США, ПАТ «ВТБ Банк»поступала правомірно, оскільки мала на це відповідні повноваження. Про це свідчить банківська ліцензія № 79 яка 11.11.1992 року за № 128 видана ПАТ «ВТБ Банк»зареєстрованому Національним банком України на право здійснювати банківські операції визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статі 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність ». Також було видано банку дозвіл № 79-4 та додаток до дозволу від 03.08.2010 року з переліком операцій з валютними цінностями, які має право здійснювати банк. Таким чином, оскільки позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом мав право на здійснення валютних операцій, в тому числі і надання кредиту в іноземній валюті, зокрема в доларах США, то вимоги позивачки за зустрічним позовом є безпідставними. При цьому суд враховує і те, що ПАТ «ВТБ Банк»не потрібно було отримувати індивідуальну банківську ліцензію на право проведення операцій з валютними цінностями, зокрема на укладення кредитних договорів в іноземній валюті, згідно діючого законодавства Національним банком України видається єдина банківська ліцензія на право здійснювати банківські операції з валютними цінностями, видавати окремі індивідуальні банківські ліцензії кожній філії не потрібно. Сама позивачка за зустрічним позовом бажала отримати кредит в іноземній валюті, звернулася з такою заявою до відповідача і отримала такий кредит. До 2010 року вона вносила відповідні платежі для погашення кредиту, не оспорювала його дійсність і визнавала його як дійсний. ч.2 ст. 524 ЦК України визначено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Будь-яких порушень діючого цивільного законодавства сторони при укладенні кредитного договору не вчинили, оскільки добровільно самі визначили, що валютою в кредитному договорі є іноземна валюта, а саме долар США. Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що вона зверталася до банку з проханням щодо відстрочки сплати боргу чи його реструктуризації не є безумовною підставою для вчинення банком вказаних дій. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з метою подолання негативних наслідків фінансової кризи»від 23 червня 2009 року, який набрав чинності 24 листопада 2009 року, надано право, а не встановлено обовязок комерційним банкам проводити за погодженням із кожним позичальником реструктуризацію заборгованості за кредитами позичальниками-фізичних осіб. Доводи представника відповідачки не підтверджують, що пункти кредитного договору суперечать вимогам Закону України Про захист прав споживачів, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Продукція будь-які виріб (товар) робота чи послуга, що виготовляються виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Пунктом 2 Пленуму ВСУ «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів»передбачене, що оскільки закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин які ним регулюються належать, зокрема ті що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян. На підставі викладеного, суд вважає, що не зважаючи на те що спірний договір кредиту по зустрічному позову не відноситься до побутових потреб, тому не є «споживчим кредитом»й «продукцією»на придбання якої видавався кредит, а сторони договору не є «виконавцем»(продавцем) та «споживачем»в розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, положення норм Закону України «Про захист прав споживачів»не застосуються до спірних правовідносин. З врахуванням викладеного суд вважає, що вимоги позивачки за зустрічним позовом є безпідставними, тому в їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved