Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-31 00:00:00

У вересні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, який уточнив у грудні 2011 року ( а.с.64-65), до [PERSON] товариства [PERSON], [PERSON] і Ко Азов-Ломбард, [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON] і приватний нотаріус [PERSON], про визнання договорів позики та застави, які були укладені 16.03.2000 року між його батьком [PERSON] і [PERSON] товариством [PERSON], [PERSON] і Ко Азов-Ломбард. В обґрунтування позову зазначив, що 14.03.2011 року помер його батько [PERSON], який був власником квартири №118 в житловому будинку №64 по вул. Кірова в м. Бердянську. 11.05.2011 року він подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька. 16.03.2000 року між батьком та повним товариством[PERSON], [PERSON] і Ко Азов-Ломбардбув укладений договір позики на суму 5000,00 грн., а в забезпечення цього договору позики був укладений договір застави квартири №118 в житловому будинку №64 по вул. Кірова в м. Бердянську, який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Його батько з 1961 року хворів на церебральний арахноїдит з епілептичними припадками, у 1962 році був комісований з лав Радянської армії, двічі переніс травми голови. До самої своєї смерті знаходився на диспансерному обліку в психоневрологічному диспансері, неодноразово лікувався там. Приблизно за годину до підписання договорів у батька був епілептичний припадок, а тому під час підписання договорів він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Крім того договори були укладені на вкрай невигідних для нього умовах внаслідок тяжких обставин. Так, відповідно до довідки Центру нерухомості Новий мирвід 06.09.2011р. вартість квартири, що була предметом застави, на момент укладання договору застави становила 15205,00 грн. або 2800,00 доларів США, що на третину більше вартості, визначеної в договорі застави. Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] товариства [PERSON], [PERSON] і Ко Азов-Ломбарду судове не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За даними довідки з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.62) зазначене товариство було зареєстровано Бердянським міськвиконкомом 30.07.2001 року. Перереєстрацію це товариство не проходило, даних про припинення юридичної особи у відділі держреєстрації не має. Поштові відправлення повертаються до суду з позначкою за вказаною адресою не проживає, вибув. Відповідачі [PERSON] і [PERSON], які, як стверджує позивач були одними з засновників цього товариства, у судові засідання також не зявляються. Про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи [PERSON], [PERSON], проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування заперечень зазначив, що ідентична справа вже розглядалася Бердянським міськрайонним судом впродовж 2006-2008 років, але за позовом самого [PERSON] В задоволенні позову йому було відмовлено, рішення суду залишено в силі. Спірна квартира була продана [PERSON] з прилюдних торгів у 2001 році. За рахунок виручених коштів був погашений борг [PERSON] за договором позики від 16.03.2000р. Вважає, що доводи позивача про визнання договорів недійсними свого підтвердження у судовому засіданні не знайшли, тому задоволенню не підлягають. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, приватний нотаріус [PERSON], у судове засідання не зявилася. Причини неявки суду не повідомила. Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Договори, які оспорюються позивачем, були вчинені сторонами 16.03.2000 року, тому до цих правовідносин необхідно застосувати норми Цивільного кодексу України 1963 року, які були чинні на час укладання спірних договорів. Відповідно до статті 55 ЦК України ( 1963р.) угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина. Якщо така угода визнана недійсною, то кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернення одержаного в натурі відшкодувати його вартість. Згідно зі ст. 57 цього ж Кодексу, угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації. Якщо угода визнана недійсною з однієї з зазначених підстав, то потерпілому повертається другою стороною все одержане нею за угодою. Судом встановлено, що 16.03.2000 року між [PERSON] і [PERSON] товариством [PERSON], [PERSON] і Ко Азов-Ломбардбув укладений договір позики (а.с.6), за яким останній отримав позику у сумі 5000,00 грн. строком на один місяць. В забезпечення умов цього договору між сторонами також був укладений договір застави квартири №118 в житловому будинку №64 по вул. Кірова в м. Бердянську, який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] і внесена заборона на відчуження цієї квартири до Реєстру заборон (а.с.7) В обгрунтування позову позивач посилається на те, що його батько [PERSON] під час укладання цих договорів не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними, оскільки хворів на церебральний арахноїдит з епілептичними припадками, у 1962 році був комісований з лав Радянської армії, двічі переніс травми голови. Приблизно за годину до підписання договорів у батька був епілептичний припадок. За клопотанням позивача судом була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза [PERSON], на вирішення якої були поставлені питання: Чи страждав [PERSON], [INFO], який помер 14 березня 2011 року, на будь-яке психічне захворювання на момент укладання ним з повним товариством [PERSON], [PERSON] і Ко Азов-Ломбард16 березня 2000 року договорів позики та застави?; чи міг [PERSON], [INFO], який помер 14 березня 2011 року, в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладання з повним товариством [PERSON], [PERSON] і Ко Азов-Ломбард16 березня 2000 року договорів позики та застави?. 28.05.2012р. до суду надійшов Акт КУ Обласна клінічна психіатрична лікарняЗапорізької обласної ради №223 від 20.03.2012р.( а.с. 231-139) в якому зазначається, що [PERSON] на момент підписання договорів займу та застави 16.03.2000 року виявляв ознаки органічного ураження головного мозку складного ґенезу (нейроінфекція, ЧМТ, гіпертонічна хвороба, церебральний атеросклероз) з рідкими судомними епіприпадками без психічних розладів. В силу чого він міг розуміти значення своїх дій і керувати ними. У сьогоднішньому судовому засіданні позивач посилається на те, що вказаний висновок експертів є необґрунтованим і таким, що суперечить показанням свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та експертом не прийняті до уваги показання свідка [PERSON], які відображені в рішенні суду від 13.08.2007 року. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що 16.03.2000 року на прохання [PERSON], він на своїй машині відвозив [PERSON] і [PERSON] на фірму, де [PERSON] оформлював позику. Це було у першій половині дня. Йому тоді здалося, що [PERSON] був неадекватним, він платв його імя. При укладанні договору він поводися спокійно. [PERSON] розказував йому, що вночі до батька приїжджала швидка допомога, що у батька був приступ епілепсії. Він особисто ніколи приступів у [PERSON] не бачив, в лікарню з цього приводу його ніколи не возив. Свідок [PERSON] суду показав, що з 1995р. по 2004 р. він працював дільничним інспектором міліції, навесні 2000 року до нього за допомогою звернувся [PERSON] Коли він прийшов до них додому. То побачив його батька [PERSON], який був у збудженому і агресивному стані, поводився неадекватно. Він викликав швидку допомогу. Лікар, який приїхав поговорив з [PERSON] і сказав, що він знаходиться в нормальному стані, ніяких психічних розладів не має, тому відмився його госпіталізувати. Свідок [PERSON], сусід [PERSON], суду показав, що вночі з 15 на 16 березня 2000 року [PERSON] просив викликати швидку допомогу для батька. До нотаріуса [PERSON] возив на машині [PERSON], він також з ними їздив. [PERSON] був в той день збуджений, плутав їх імена. По дорозі всі його відмовляли брати цю позику, бо сума була мала, а він закладав свою квартиру. Але він наполягав на своєму, казав, що треба рятувати кафе. В судовому засіданні було досліджено рішення Бердянського міськрайонного суду від 13.08.2007 року в частині показань свідка [PERSON], лікаря Бердянського психоневрологічного диспансеру, який пояснив, що [PERSON] був поставлений на облік у диспансері з 2002 року у звязку з конфліктом у сімї, з того часу він його спостерігає. Заявив, що напередодні і відразу після епілептичного припадку людина може не розуміти значення своїх дій та керувати ними. Яким був стан [PERSON] до постановки його на облік, зокрема у березні 2000р., він сказати не може. Дослідивши показання цих свідків, суд приходить до висновку, що висновок експертів від 20.03.2012р. є обгрутованим і таким, що не суперечить показанням вказаних вище свідків та іншим матеріалам справи. Відповідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] під час укладання з повним товариством [PERSON], [PERSON] і Ко Азов-Ломбард16 березня 2000 року договорів позики та застави в повній мірі усвідомлював значення своїх дій і керував ними. Крім цього, позивачем не надано суду жодних достовірних доказів на підтвердження того, що ці договори були укладені [PERSON] на вкрай невигідних для нього умовах внаслідок збігу тяжких обставин. Сама по собі довідка про ринкову вартість нерухомого майна за цінами станом на березень 2000 року, не може слугувати доказом невигідності умов договору. Зважаючи на викладені вище обставини, суд приходить до висновку що у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed