Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання правочину недійсним, визнання права власності на автомобіль. Позовні вимоги мотивовані тим, 11 березня 2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] без додержання вимоги щодо нотаріального посвідчення, був укладений в усній формі договір - купівлі продажу транспортного засобу моделі ВАЗ 210990, 2006 року випуску, легковий седан, № кузову Y6D21099060035786, Д/Н02 АЕ8006. Позивач з [PERSON] домовилися щодо всіх істотних умов даного договору, і на виконання його умов, [PERSON] в цей же день, 11 березня 2010 року, надав позивачу розписку про те, що він отримав від нього грошові в розмірі 4900 доларів США, що еквівалентно 39200 гривень згідно офіційного курсу НБУ станом на 11.03.2010 року, в рахунок за проданий автомобіль. Разом з цим, позивач домовився зі своїм батьком - [PERSON] про те, що придбаний ним автомобіль він зареєструє на нього, а позивач буде записано у технічний паспорт з правом керування. Така домовленість була зумовлена тим, що батько має пільги на сплату податку до пенсійного фонду при придбаванні транспортного засобу. В зв'язку з цим, 11 березня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено біржовий договір (угода) купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний № 979011. Згідно пункту 3 вказаної біржової угоди продавець продав покупцю транспортний засіб за 100грн. В подальшому, вказаний автомобіль було поставлено на облік у ДАЇ та виготовлено відповідні документи на ім'я [PERSON] як власника. Позивач зазначає, що на даний момент, у нього з батьком склалися неприязні стосунки, між ними постійно виникають суперечки, [PERSON] не визнає позивача фактичним власником даного автомобіля, не визнає того факту, що позивач купував автомобіль, що автомобівль був зареєстрований на нього лише формально, оскільки в позивача не було змоги сплати належний податок при купівлі автомобіля. Відповідач [PERSON] зазначає що саме він придбав вказаний транспортний засіб згідно наявної біржової угоди. На підставі викладеного, позивач змушений звертатися в суд для захисту своїх майнових прав, що не визнаються та просити суд визнати недійсним біржовий договір (угоду) купівлі продажу транспортного засобу реєстраційний № 979011 від 11 березня 2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнати дійсним укладений 11 березня 2010 року між позивачем та [PERSON] договір купівлі-продажу автомобіля моделі ВАЗ 210990, 2006 року випуску, легковий седан, № кузова Y6D21099060035786, Д/Н02 АЕ8006; визнати за позивачем право власності на автомобіль моделі ВАЗ 210990, 2006 року випуску, легковий седан, № кузову Y6D21099060035786, Д/Н02 АЕ8006. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, аргументуючи їх мотивами, викладеними в позові. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши суду письмові заперечення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився по невідомим суду причинам, про день, час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як пояснив позивач, між ним та [PERSON] був укладений в усній формі договір - купівлі продажу транспортного засобу, вони домовилися щодо всіх істотних умов даного договору, і на виконання його умов [PERSON] 11 березня 2010 року, надав позивачу розписку про те, що він від [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 4900 доларів США, що еквівалентно 39200 гривень згідно офіційного курсу НБУ станом на 11.03.2010 року, в рахунок за переданий [PERSON] автомобіль марки ВАЗ 210990, 2006 року випуску, легковий седан, № кузову Y6D21099060035786, Д/Н02 АЕ8006 (а.с.6). Тобто, фактично між сторонами був укладений договір купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 210990, 2006 року випуску, легковий седан, № кузову Y6D21099060035786, Д/Н02 АЕ8006, оскільки було узгоджено всі істотні обставини договору та відбулось його повне виконання. Так, ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Разом з цим, як зазначив позивач, він домовився зі своїм батьком - [PERSON] про те, що придбаний ним автомобіль він зареєструє на нього, а позивача буде записано у технічний паспорт з правом керування. Така домовленість була зумовлена тим, що батько має пільги на сплату податку до пенсійного фонду при придбаванні транспортного засобу. У звязку з зазначеним, 11.03.2010 року між [PERSON]Ю, та [PERSON] було укладено біржовий договір (угода) купівлі - продажу транспортного засобу реєстраційний № 979011. Відповідно до умов даної біржової угоди продавець - [PERSON], продав, а покупець - [PERSON], купив транспортний засіб марки ВАЗ 210990, 2006 року випуску, легковий седан, № кузову Y6D21099060035786, Д/Н02 АЕ8006. Згідно пункту 3 вказаної біржової угоди продавець продав покупцю транспортний засіб за 100 грн. В подальшому, вказаний автомобіль було поставлено на облік у ДАЇ та виготовлено відповідні документи на ім'я [PERSON] як власника, а саме видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на імя [PERSON] (а.с.7). Позивач зазначає, що вказана біржова угода від 11 березня 2010 року, укладена між [PERSON] та [PERSON] є удаваною, оскільки вона була укладена з метою приховати інший правочин, а саме договір купівлі-продажу автомобіля, укладений між позивачем та [PERSON] На момент укладення цих двох договір усім сторонам було відомо з якою метою і чому має бути укладено другий договір - біржову угоду. Відповідач в судовому засіданні наполягав на тому, що біржова угода є дійсною, що саме він є власником спірного транспортного засобу, а кошти, що згідно розписки отримав [PERSON], належать йому. У ст. 215 ЦК України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення сторонами вимог, які встановлені положеннями ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Ст. 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину. У Постанові Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними зазначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК ( 435-15 ) має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. При дослідженні договорів купівлі продажу автомобіля, суд звертає увагу на ціну договорів, що є однією із важливих істотних умов договору купівлі-продажу. Згідно пункту 3 біржової угоди продавець продав покупцю транспортний засіб за 100 грн. 00 коп. Така вартість транспортного засобу не відповідає дійсності. У даному випадку вбачається реальне заниження вартості автомобіля. В матеріалах справи міститься висновок спеціаліста №457 від 19.03.2010 року, який був наданий на замовлення [PERSON] У даному висновку зазначено, що ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 210990, 2006 року випуску, легковий седан, № кузову Y6D21099060035786, Д/Н02 АЕ8006 складає 36000.00 гривень. Окрім того згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»не можуть бути предметом біржової торгівлі речі, визначені індивідуальними ознаками, якщо вони не продаються як партія, а також будь які вживані товари, включаючи транспортні засоби. У письмових заявах [PERSON] та [PERSON], завірених приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], містяться покази зазначених свідків, які пояснили, що саме їх знайомий [PERSON] мав намір придбати автомобіль. На його купівлю у нього були кошти в сумі 3400 доларів США. Наприкінці лютого 2010 року [PERSON] знайшов підходящий йому автомобіль, який продавав [PERSON] за 4900 доларів США. Суму коштів, яку [PERSON] не вистачало для купівлі автомобіля, а саме 500 доларів США та 1000 доларів США він позичив у [PERSON] та [PERSON] Також зазначені свідки пояснили, що їм відомо було, що [PERSON] оформив куплений ним автомобіль на свого батько, оскільки той мав пільги при оформленні договору купівлі продажу автомобіля, фактичним власником автомобіля був [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила що [PERSON] є її колишнім чоловіком, його заробітна плата складала приблизно 2000 грн. в місяць. У них в сім»ї не було заощаджень на купівлю автомобіля. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними звертається увага судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК ( 435-15 ) не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). За таких обставин суд не може прийняти до уваги вищезазначені покази свідків. Із дослідженого судом відмовного матеріалу №51 ЖРЗПЗ №64 від 05.01.2012 вбачається, що Староміським РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області проведено перевірку правомірності дій [PERSON] Перевірку проведено у звязку із надходженням заяви від [PERSON], у якій вона просить прийняти міри до свого сина [PERSON], який відмовляється повертати автомобіль марки ВАЗ 210990, 2006 року випуску, легковий седан, № кузову Y6D21099060035786, Д/Н02 АЕ8006, що належить її чоловіку [PERSON] За результатами перевірки прийнято постанову від 06.01.2012 року, відповідно до якої в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] відмовлено за відсутністю у його діях складу злочину передбаченого КК України на підставі ст. 6 п.2 КПК України. Частиною 2 ст. 220 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В даному випадку суд вважає, що між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди по всім істотним умовам, необхідним для укладення договору купівлі-продажу, також відбулося виконання договору, що підтверджується розпискою про отримання коштів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 2 ст. 321 Цивільного кодексу України, передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом . Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути його протиправно позбавлений. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Виходячи із положення ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, доведенні належними доказами та такі, що підлягають до задоволення. На підставі викладеного, згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», ст.41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 220, 321, 328, 334, 391, 638, 655 ЦК України та

Outcome: approved