Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-25 00:00:00

У серпні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя і боргового зобовязання. Позивач вказував на те, що з 30.03.2007 року перебував з відповідачкою у шлюбі, який розірвано. Ще до укладення шлюбу з [PERSON], а саме з 2001 року він постійно працював в Португалії, оформивши дозвіл на проживання та зареєструвавшись офіційно як платник податків у службі соціального забезпечення. До шлюбу з відповідачкою ним було офіційно отримано 38894,54 Євро заробітної плати. На зароблені гроші 11.09.2006 року він придбав двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка була зареєстрована на його імя. 30 березня 2007 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Після реєстрації шлюбу 07.05.2007 року він уклав з ТОВ «Будівельна компанія «Контакт-Жилбуд» на своє імя попередній договір купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS], заплативши за квартиру особисті кошти - 12000 дол. США та за рахунок продажу 14.06.2007 року квартири [ADDRESS] - 40000 дол. США. Коли будинок було побудовано і здано в експлуатацію 05.02.2008 року він уклав на своє імя з ТОВ «Будівельна компанія «Контакт-Жилбуд» договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], вартістю 261890 грн. 40 коп., що еквівалентно 52000 дол. США та зареєструвався за вказаною адресою. Крім того, ними з відповідачкою спільно була придбана кватира № 34 по вул..Чкалова,209/1 у м.Миколаєві. Для її придбання ними були витрачені спільні кошти, а саме частина його особистих коштів, кошти, отримані подружжям у якості подарунку на весілля та 17500 Євро, позичених у його сестри [PERSON] 17 серпня 2010 року шлюб між ними розірвано. Проте угоди про поділ набутого майна вони з відповідачкою не досягли. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд визнати квартиру [ADDRESS] його особистою приватною власністю, а квартиру [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя. Визнати за ним та відповідачкою право власності за кожним по ? частині квартири [ADDRESS] та виділити кожному з них по ? частині боргового зобовязання перед [PERSON] у сумі по 8750 Євро. Відповідачка [PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, стягнення коштів. Відповідачка вказувала на те, що до укладення шлюбу з позивачем, а саме з липня 2006 року вони з позивачем проживали однією сімєю, вели спільне господарство, мали єдиний бюджет. За час спільного проживання ними за спільні їх кошти була придбана квартира [ADDRESS]. В подальшому за їх спільні кошти було придбано дві квартири за договорами купівлі-продажу № 34 і 35 по вул. Чкалова,209/1 у м.Миколаєві, одна з з них № 34 була оформлена на імя позивача, а друга № 34 оформлена на її імя. Посилаючись на такі обставини, відповідачка просила суд встановити юридичний факт проживання з позивачем однією сімєю, визнати квартири [ADDRESS] і № 35 по вул..Чкалова,209/1 в м.Миколаєві спільним майном подружжя., стягнути з [PERSON] на її користь 4998 грн. 20 коп. різницю ціни між квартирами № 34 і № 35. Ухвалою суду обидва позови обєднано в одне провадження. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, просили про його задоволення. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідачка та її представники заперечували проти позову [PERSON], просили суд задовольнити зустрічний позов. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні посилався на те, що сторони до теперішнього часу мають перед нею боргове зобовязання щодо взятих в неї у борг 17500 Євро, які до теперішнього часу не повернуто. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів цивільної справи вбачається, що з 30 березня 2007 року сторони перебували у шлюбі. 17 серпня 2010 року шлюб між сторонами розірвано. В силу ст.60 СК України презумується, що все майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності (крім майна, зазначеного в ст..57 СК України). Поділ майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст..ст. 69-72 СК України. Із змісту ст.ст. 60, 61, 63, 69 СК України та розяснень, що містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявність його на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. У відповідності до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 30.03.2007 року. 7 травня 2007 року між [PERSON] і ТОВ «Будівельною компанією «Контакт-Жилбуд» було укладено попередній договір купівлі продажу квартири [ADDRESS], за яким позивач прийняв на себе зобовязання сплатити за вказану квартиру трьома внесками 261890 грн. 40 коп. 05.02.2008 року між ТОВ «Будівельна компанія «Контакт-Жилбуд» і [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вказаної квартири, вартістю 261890 грн. 40 коп. Позивач зареєстрував своє місце проживання в ній. 29 травня 2007 року між ТОВ «Будівельна компанія «Контакт-Жилбуд» і [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. 17.04.2008 року між ТОВ «Будівельна компанія «Контакт-Жилбуд» і [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], вартістю 251894 грн. В судовому засіданні встановлені ті обставини, що кошти, за які було придбано спірну квартиру [ADDRESS] були особистими коштами позивача. Так з матеріалів цивільної справи слідує, що відповідач ще до укладення шлюбу з відповідачкою офіційно працював в Португалії. Отримував заробітну плату в іноземній валюті, що підтверджується наявною у справі випискою про отриману заробітну плату, розмір якої склав всього близько 38000 Євро. З заробітної плати, отриманої позивачем до шлюбу з відповідачкою, в період шлюбу ним було внесено перші два внески за квартиру [ADDRESS]. Також 11 вересня 2006 року до шлюбу з відповідачкою позивач придбав квартиру [ADDRESS]. Зазначену квартиру було продано 14.06.2007 року, а кошти від її продажу витрачено на погашення третього внеску за квартиру [ADDRESS]. Зазначені обставини підтверджуються і поясненнями самої відповідачки в судовому засіданні щодо обставин придбання квартири [ADDRESS], а також матеріалами дослідженої в судовому засіданні цивільної справи №2-1045/2011 року за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], ТОВ «Контакт-Жилбуд» про визнання недійсним договору купівлі-продажу в частині покупця та визнання права власності, поясненнями [PERSON] при розгляді вказаної цивільної справи про те, що квартиру № 59 було продано приблизно за 36000 чи 37000 дол. США, а кошти від її продажу передано [PERSON] Що ж стосується придбання квартири [ADDRESS], то як слідує з наявних у матеріалах справи доказів, пояснень свідків у судовому засіданні, кошти на її придбання були зібрані спільно подружжям під час проживання ними однією сімєю в шлюбі. При цьому, доводи позивача щодо наявності боргового зобовязання по поверненню 17500 Євро не підтверджуються належними доказами. Таким чином суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя і боргового зобовязання підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Між тим, відповідачкою не надано суду належних доказів щодо проживання з позивачем до укладення шлюбу з липня 2006 року однією сімєю, ведення спільного господарства та спільного придбання квартири [ADDRESS]. Таким чином, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визнання квартири [ADDRESS] спільним майном подружжя. У відповідності до ст..88 ЦПК України між сторонами підлягають розподілу судові витрати.

Outcome: partial