Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-20 00:00:00

В серпні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому, після його уточнення, просила зобовязати [PERSON] знести за власний рахунок самочинно побудований гараж по вулиці Ломоносова, 50 у м. Чернігові. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що вона та [PERSON] є співвласниками жилого будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, що знаходяться за адресою: м. Чернігів, вул. Ломоносова, 50. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова між співвласниками вказаного будинку було встановлено порядок користування земельною ділянкою та виділено їм у користування її частини відповідно до їх часток у житловому будинку. На даний час відповідач [PERSON] здійснює самочинне будівництво гаражу на своїй земельній ділянці без затвердженого проекту та з порушенням норм ДБН. Будівництво гаражу здійснюється на відстані приблизно 15 см від земельної ділянки позивача [PERSON], що по закінченню будівництва, призведене до використання відповідачем належної позивачці земельної ділянки для обслуговування його гаражу та стоку дощових вод та снігу на належні їй земельну ділянку. Таке будівництво, на переконання позивачки, може завдати шкідливих наслідків її інтересам. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 грудня 2012 року позовні вимоги [PERSON] задоволено; зобовязано [PERSON] знести за власний рахунок гараж по вулиці Ломоносова, 50 у м. Чернігові; вирішено питання розподілу судових витрат по справі. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на його незаконність через порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що [PERSON]В не було доведено факту порушення її прав будівництвом [PERSON] спірного гаражу, а висновок суду стосовно того, що подальше будівництво гаражу та його наступне обслуговування неможливе без порушення прав [PERSON], є необґрунтованим, оскільки встановлення зазначеного вимагає наявності спеціальних знань у галузі будівництва, якими суд не наділений. Апелянт наголошує на тому, що ані позивачем, ані судом не ставилось та не досліджувалось питання перебудови зазначеного гаражу, в звязку з чим ухвалення судового рішення про зобовязанння [PERSON] знести спірний гараж є передчасним. В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача [PERSON] просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вислухавши суддюдоповідача, пояснення відповідача [PERSON] та його представника [PERSON], які просили задовольнити апеляційну скаргу, представника позивача - [PERSON], яка наполягала на законності рішення суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до чч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що проведенням відповідачем [PERSON] самочинного будівництва гаражу на належній йому земельній ділянці, були порушені законні права суміжного землекористувача позивача [PERSON] і відновлення її прав можливе лише шляхом знесення гаражу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Однак погодитись з таким висновком районного суду не може погодитися апеляційний суд у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального права, виходячи з наступного. Апеляційним судом по справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками жилого будинку за адресою: м. Чернігів, вул. Ломоносова, 50 по 23/100 та 27/100 частини відповідно (а.с.9, 11-15). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2011 року, яке набуло законної чинності, встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 587 кв.м в м. Чернігові по вул. Ломоносова, 50 між співвласниками житлового будинку [PERSON], [PERSON], [PERSON]; виділено у користування [PERSON] земельну ділянку площею 135 кв.м., [PERSON] - земельну ділянку площею 158 кв.м, [PERSON] земельну ділянку площею 294 кв.м. (а.с.16-17). З копій державних актів серії ЯМ №880126, серії ЯМ №880127 вбачається, що на даний час [PERSON] є власником двох земельних ділянок площами 0,0126 га та 0,0032 га за вказаною адресою (а.с.71, 73). Рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 23.05.2011 року №121 «Про індивідуальне будівництво» відповідачеві було надано дозвіл на будівництво гаражу розміром 5 х 5,8 м. Будівництво спірного гаражу [PERSON] здійснив на належній йому на праві власності земельній ділянці площею 0,0032 га. З листа Деснянської районної у м. Чернігові ради від 08.07.2011 року (а.с. 22) вбачається, що комісійним обстеженням було встановлено, що [PERSON] будує свій гараж по межі із земельною ділянкою [PERSON] Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області при перевірці було встановлено, що [PERSON] будівництво гаражу здійснено без погодженої в установленому порядку проектної документації та притягнуто його до адміністративної відповідальності згідно ст. 97 КпАП України (а.с. 21). Рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради № 188 від 08.08.2011 року було скасовано п. 3.2 рішення №121 від 23.05.2011 року щодо надання дозволу [PERSON] на будівництво гаражу у звязку з незгодою співвласника будинку [PERSON] (а.с.69). В серпні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила зобовязати відповідача знести за власний рахунок самочинно побудований гараж по вулиці Ломоносова, 50 у м. Чернігові, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що внаслідок будівництва гаражу були порушені її законні права, таке будівництво проводилось без її згоди, по закінченню будівництва у звязку з малим проміжком між суміжними ділянками на земельну ділянку позивачки будуть постійно сходити дощові води та сніг, у майбутньому при обслуговуванні гаражу відповідач буде позбавлений можливості здійснювати будь-які дії не скориставшись земельною ділянкою позивачки (а.с.3-5). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно із ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відхилення від проекту забудови обєкту нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього обєкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи знесення обєкта нерухомості. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого обєкта нерухомості належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушенного права (ст. 391 ЦК України). Наявність порушенного права має довести особа, яка предявила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК України, частина перша статті 60 ЦПК України). Проте, матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження порушень прав [PERSON] як суміжного землекористувача, а відсутність її згоди на будівництво гаражу та будівництво гаражу без погодженої в установленому порядку проектної документації, не можуть бути підставою для задоволення позову та знесення спірного гаражу. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції викладеного не врахував, а відтак, на підставі п.п. 2, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON]

Outcome: dismissed