Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Заставнівський РС УДМС в Чернівецькій області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Посилається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по вул. Дорошенка, 2 в м. Заставна Чернівецької області. У вказаному будинку крім неї зареєстровані її діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також відповідач по справі [PERSON]. Останній протягом тривалого часу у вказаному будинку не проживає. Вона як власник будинку не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача [PERSON]В в будинку, саме тому, просить визнати його такими, що втратив право користування житловим приміщенням будинком розташованим по вул. Дорошенка, 2 в м. Заставна Чернівецької області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, обґрунтувавши вищенаведеним. Представник третьої особи Заставнівського РС УДМС в Чернівецькій області в судове засідання не зявився, подав суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, не надав суду відомостей про причини неявки. Згідно відповіді на запит у Заставнівський РС УДМС в Чернівецькій області і №36/6572 від 27.07.2012р. відповідач [PERSON] зареєстрований [INFO]. Згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача [PERSON] суд постановляє рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, врахувавши думку позивача, покази свідків [PERSON], [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно вимог ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по вул. Дорошенка. 2 в м. Заставна Чернівецької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №961802 ввід 05.07.2006 (а.с.12), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССА №279138 від 05.07.2006 року (а.с.13) та рішенням Заставнівської міської ради Чернівецької області №13 від 30.06.2006 року (а.с.14). Сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 1997 року по 2002 рік. Від спільного проживання мають одну дитину: сина [PERSON], [INFO]. Даний факт підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-МИ №053632 від 25.12.1997 року (а.с.7), копією свідоцтва про визнання батьківства серії І-МИ №100525 від 25.12.1997 року (а.с.8) та заявою серії ВРС №541698 від 10.07.2012 року (а.с.15). Зі згоди позивача [PERSON] 02.07.2002 року відповідач [PERSON] був зареєстрований у її домоволодінні, що видно з довідки виконавчого комітету Заставнівської міської ради №2404 від 04.07.2012 року (а.с.10) та виписки з Домової книги буд №2, вул. Дорошенка м. Заставна (а.с.11). Крім позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] в домоволодінні [PERSON] зареєстровані також [PERSON], [PERSON], [PERSON], котрі повязані з позивачем спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, а також підтримують домоволодіння в належному стані. З січня 2003 року відповідач [PERSON] у згаданому будинковолодінні не проживає. Вказана обставина підтверджується актом обстеження умов проживання [PERSON] від 04.07.2012 року (а.с.9), а також показами свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні підтвердили той факт, що відповідач [PERSON]В у домоволодінні [PERSON] не проживає близько 10 років . На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у її домоволодінні. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сімї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Таким чином, виникнення права членів сімї власника квартири на користування цим житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на квартиру. Відповідач в силу ст. 3 СК України не є членом сімї власника житла [PERSON], оскільки спільно не проживають, не повязані спільним побутом, не мають взаємних прав чи обовязків. Відомості щодо укладення між сторонами договору найму (оренди) житла у відповідності до ст.ст. 810, 814 ЦК України у суду також відсутні. Угоди про користування спірним житлом не мають. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим по вул. Дорошенка, 2 в м. Заставна Чернівецької області обґрунтована та підлягає задоволенню.

Outcome: approved