Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] Дана квартира придбана за договором купівлі-продажу квартири від 16.10.2008р., укладеним з відповідачем №2 - [PERSON] Зазначила, що, з метою реєстрації свого права власності на вказане нерухоме майно звернулась до МБТІ м.Кранодону, проте надати Витяг про державну реєстрацію прав МБТІ м.Краснодону відмовились, в зв'язку з тим, що на майно позивача накладено арешт Відділом державної виконавчої служби Краснодонського міськрайонного управління юстиції (далі - відповідач №1 ВДВС Краснодонського МРУЮ). Так, згідно отриманої позивачем 10.12.2012р. постанови ВДВС Краснодонського МРУЮ, на майно боржника [PERSON]- квартиру [ADDRESS] накладено арешт та оголошена заборона на його відчуження. Вказала, що відповідач №1 ВДВС Краснодонського МРУЮ відмовився зняти арешт й запропонував позивачу звернутись до суду. Посилаючись на норми Конституції України та Цивільного кодексу України, просила суд виключити з опису та звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS] загальною площею 41,7 кв.м. В судовому засіданні позивач підтримала заявлений позов, додатково пояснила, що вона є власницею квартири згідно договору купівлі-продажу. Дійсно, своєчасно не зареєструвала право власності у компетентних органах в зв'язку з тим, що виїжджала на тривалий час за межі України. Про накладення арешту дізналась 10.12.2012р., коли звернулась до МБТІ м.Краснодону щодо внесення відомостей в електронний реєстр прав власності на нерухоме майно. Просила задовольнити позов в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача №1 ВДВС Краснодонського МРУЮ за довіреністю Комісарова Н.В. зазначила, що відповідач [PERSON] є боржником зі сплати аліментів на користь [PERSON], загальна сума боргу складає 26708,78 грн., в зв'язку з чим було накладено арешт на майно боржника - спірну квартиру [ADDRESS], яка на час накладення арешту за даними БТІ на праві власності була зареєстрована за боржником. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився; надав письмові пояснення (а.с.17), де зазначив, що у спірній квартирі проживав до 15.10.2008 року, після чого 16.10.2008 року продав квартиру [PERSON]; більше він відношення до квартири не має. Вимоги в частині стягнення з нього судового збору не визнав, оскільки вважає, що спір виник з вини покупця квартири, яка своєчасно не перереєструвала право власності на спірну квартиру. Третя особа по справі [PERSON] в судові засідання не з»явилась; про дати розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином; причин неявки не повідомляла; про відкладення розгляду справи не просила. Суд вирішив можливим розглянути справу за відсутністю третьої особи. Відповідно до ст. 15 ЦПК України, розгляд даної справи належить до компетенції суду. Згідно вимог ч. ч. 3, 4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 16.10.2008р., укладеному між [PERSON] та [PERSON] виникли договірні правовідносини щодо купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою : [ADDRESS], за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купила дану квартиру (а.с.6) .Даний правочин зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 16.10.2008р. (а.с.7). Згідно положень ч.3 ст.334 ЦК України, Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Правилами ч. 4 ст.334 ЦК України встановлено, що Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно Витягу про державну реєстрацію прав від 25.11.2012р., квартира, розташована за адресою : [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2008. (а.с.8) . Таким чином, в даному випадку, всупереч положень Закону, а також п.7 положень Договору купівлі-продажу щодо необхідності державної реєстрації права власності на квартиру, позивач своєчасно не зареєструвала своє право власності на спірну квартиру. Проте, відповідач [PERSON] у своїх письмових поясненнях не оспорює наявність договірних відносин з позивачем, визнав факт укладення договору купівлі-продажу спірної квартири 16.10.2008р. й її придбання позивачем, також судом при розв'язанні даного питання враховується, що правовідносини між сторонами були нотаріально посвідчені, в подальшому право власності позивача на спірну квартиру зареєстровано в МБТІ 25.11.2012р., в зв'язку з чим, суд вважає доведеним факт приналежності позивачу спірної квартири з моменту укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна, тобто, з 16.10.2008р. Як вбачається з Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.05.2012р., на виконання виконавчого листа №2-2326, виданого 25.06.2007р. щодо стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON]. на утримання сина [PERSON], державним виконавцем ВДВС Краснодонського МРУЮ накладено арешт на квартиру [ADDRESS], що належить боржнику [PERSON], з покладенням заборони здійснювати відчуження зазначеного майна (а.с.5). Згідно вимог ст.55 ЗУ «Про виконавче провадження» Державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Відповідно до ч.1ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.. Таким чином, судом встановлено, що державний виконавець в межах своєї компетенції, у встановленому законом порядку, наклав арешт на майно боржника [PERSON] з забороною його відчуження. Проте, враховуючи, що між позивачем та відповідачем [PERSON] існували договірні правовідносини щодо купівлі-продажу спірного майна, в результаті чого фактичним власником квартири [ADDRESS] з моменту укладення договору 16.10.2008р. є позивач [PERSON], тоді як згідно положень ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, та виключити з опису та звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS].

Outcome: approved