Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-13 00:00:00

Позивач ГО «СТ «Ельвіра»звернувся до суду з основним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті членських та цільових внесків в розмірі 73440 грн. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічними позовними вимогами до ГО «СТ «Ельвіра»та з урахуванням збільшених позовних вимог просив постановити рішення яким визнати недійсними протоколи загальних зборів СТ від 21.01.2007 р., від 11.02.2007 р., від 11.02.2008 р., від 24.05.2008 р., від 14.02.2009 р. та від 15.05.2010 р. В обгрунтування заявлених вимог основного позову ГО «СТ «Ельвіра»вказує на те, що 01 лютого 2006 року відповідач [PERSON] став членом Громадської організації «Садівницьке товариство «Ельвіра». Вступаючи до садівницького товариства відповідач подав заяву, якою повідомив позивача, що зі статутом громадської організації ознайомився та зобовязується виконувати його вимоги. Розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації № 991 від 26.12.2005 року позивачеві виділено земельну ділянку площею 40,00 га. з цільовим призначенням ведення колективного садівництва членами товариства. Оскільки відповідач є членом садівницького товариства то останньому було виділено земельну ділянку розміром 0.12 га, яку він в подальшому набув у власність. З метою освоєння території та забезпечення використання земельних ділянок за цільовим призначенням, впродовж 2006-2011 років, загальними зборами товариства приймалось ряд рішень щодо встановлення розмірів членських та цільових внесків. Протягом 2007-2010 років приватним підприємством «Алеста»на підставі договору № 1 від 01 серпня 2007 року укладеного з позивачем було виконано ряд робіт по інженерній підготовці садівницького товариства «Ельвіра»на загальну суму 3845725,00 грн., що підтверджується актами виконаних робіт. Таким чином позивачем було надано відповідачеві ряд послуг, які ним оплачено не було. Відповідач не вчасно та не в повному обсязі сплатив цільові та членські внески, у звязку з чим у останнього перед позивачем виникла заборгованість, в розмірі 73440 грн. яку позивач, посилаючись на норми ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст.3, 13 ЗУ «Про об»єднання громадян», ст.12 ЗУ «Про кооперацію»просив стягнути з відповідача в судовому порядку. Відповідач [PERSON] заявлені вимоги зустірчного позову обгрунтовував тим, що тільки при розгляді позову ГО «СТ «Ельвіра»йому стало відомо, про існування протоколів загальних зборів СТ від 21.01.2007 р., від 11.02.2007 р., від 11.02.2008 р., від 24.05.2008 р., від 14.02.2009 р. та від 15.05.2010 р., однак дані протоколи є фіктивними, оскільки дані загальні збори фактично не проводились, і зазначені в протоколах зборів питання не розглядались і відповідно рішення по них не приймались, також вказував на те, що дані протоколи оформлені не відопвідно до статуту товариства, а саме, не підписані уповноваженими особами і не завірені печаткою товариства, крім того не підтверджена наявність кворуму на даних зборах, тому просив визнати вказані протоколи недійсними. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити вказуючи на обставини справи викладені в основному позову та додоаткоих обгрунтувань до нього, щодо заявлених вимог зустрічного позову просив в їх задоволенні відмовити вказуючи на їх необгрунтованість та безпідставність. Відповідач в судові засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду свого предстваника з належним чином оформленими повеноваженнями, тому усд вважає можливим розглянути справу в його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення вимог основного прозову вказуючи на те, що немає доказів що сплата цільових та членських внесків, передбачених статутом товариства, не є зобовязанням в розумінні ст. 509 ЦК України. Враховуючи, що підставою виникнення обовязку у відповідача зі сплати цільових та членських внесків не є зобовязанням, то у позивача відсутнє право вимоги на стягнення з відповідача відповідних грошових коштів. Відмова відповідача від сплати цільових та членських внесків є невиконання ним вимог статуту громадської організації, що своїм наслідком може мати виключення його з громадської організації в передбаченому статутом порядку. Застосування такого виду відповідальності, як стягнення з члена товариства грошових коштів в разі несплати цільових та членських внесків, статутом не передбачено. Згідно з п. 1.7 статуту товариство не відповідає за зобовязаннями своїх членів, а його члени не відповідають за зобовязаннями товариства. Укладені між позивачем та субєктами господарювання договори генпідряду, в яких відповідач не є стороною, не можуть, відповідно до закону, створювати будь-яких обовязків для останнього, а тому зобовязання по вказаними договорам з оплати виконаних робіт виникає виключно у позивача. Жодних договірних чи інших зобовязальних правовідносин між позивачем та його членами не існує, а отже у позивача право вимоги щодо стягнення з відповідача грошових коштів відсутнє, тому в задоволенні вимог основного позову просив відмовити, щодо вимог зустрічного позову просив їх задовольнити, вказуючи на обставини справи викладені в зустрічному позові та заяві про збільшення зустрічних вимог. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовні вимоги як основні так і зустрічні, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин суд приходить до висновку, що як основний позов так і зустрічний позов задоволенню не підлягають з наступних підстав. Встановлено, що 11 серпня 2005 року Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області зареєстровано громадську організацію «Садівницьке товариство «Ельвіра». ( а.с. 33). Відповідно до ст. 83 ЦК України юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об'єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариства поділяються на підприємницькі та непідприємницькі. За ст. 85 ЦК України непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Особливості правового статусу окремих видів непідприємницьких товариств встановлюються законом. Об'єднання громадян, відповідно до ст. 1 Закону України «Про обєднання громадян», це добровільне громадське формування, створене на основі єдності інтересів для спільної реалізації громадянами своїх прав і свобод. Згідно з приписами ст.ст. 3, 13 Закону України «Про обєднання громадян»громадською організацією є об'єднання громадян для задоволення та захисту своїх законних соціальних, економічних, творчих, вікових, національно-культурних, спортивних та інших спільних інтересів та діє на основі статуту або положення. Статутний документ об'єднання громадян не повинен суперечити законодавству України. У відповідності до п. 1.2 Статуту метою діяльності Товариства є задоволення та захист спільних інтересів, повязаних з садівництвом, будівництвом садових будиночків, забезпеченням умов для відпочинку та оздоровлення своїх членів та їх родин. Згідно з п. 1.3 Статуту Товариство проводить свою діяльність для організації колективного саду на земельних ділянках, що знаходяться в Бориспільському районі Київської області. Пунктом 2.1 Статуту передбачено, що членом Товариства може бути кожен громадян, який досяг 16-річного віку, виявив бажання брати участь у здійсненні цілей Товариства. Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2006 р. відповідач [PERSON] звернувся до позивача з заявою, в якій виразив свій намір вступити до громадської організації «Садівницьке товариство «Ельвіра», повідомив, що зі Cтатутом ознайомився та зобовязався його виконувати. Розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації № 991 від 26.12.2005 року позивачеві виділено земельну ділянку площею 40,00 га. з цільовим призначенням ведення колективного садівництва членами товариства. 24 січня 2006 року між Бориспільською районною державною адміністрацією та громадською організацією «Садівницьке товариство «Ельвіра»укладено договір оренди земельної ділянки, розташованої в межах Бориспільського району Київської області загальною площею 40,00 га. для ведення колективного садівництва. Відповідно до п.п. 3.3, 3.4 Статуту приватизована членом Товариства земельна ділянка є його власністю і перебуває у його повному володінні користуванні та розпорядженні. Розмір приватизованої земельної ділянки не повинен перевищувати 0,12 га на одного члена Товариства. Відповідачем, який є членом садівницького товариства, було приватизовано земельну ділянку розміром 0.12 га, що підтверджено та визнано сторонами як факт в судовому засіданні. Відповідно до п.п. 4.2.6 п. 4.2 Статуту загальні збори товариства установлюють на підставі затвердженого кошторису розміри щорічних членських, вступних, цільових внесків та строки їх внесення. Впродовж 2006-2011 років, загальними зборами відповідача приймалось ряд рішень щодо встановлення розмірів членських та цільових внесків. Судом встановлено, що в 2006-2007 р. відповідачем сплачено позивачу внески в розмірі 24.02.2006 р. 1150 грн., 20.02.2007 р. 350 грн., 12.12.2007 р. 25000 грн., однак з поданих суду документів не вбачається що становлять дані внески, цільові чи членіські, розрахунок суми. Як вказує позивач, станом на 2012 р. у відповідача [PERSON] існує заборгованість по членським та цільовим внескам в розмірі 73440 грн. Положеннями п. 2.4 Статуту передбачено, що член товариства зобовязаний своєчасно сплачувати вступні, членські і цільові внески у розміри і в термін, встановлені Правлінням, загальними зборами товариства. В звязку з цим суд дійшов висновку про неналежне виконання відповідачем вимог Статуту. Разом з тим, предметом даного спору є стягнення з відповідача коштів по несплаченим цільовим та членським внескам, як заборгованість за грошовим зобовязанням, з посиланням на приписи ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст.3, 13 ЗУ «Про об»єднання громадян», ст.12 ЗУ «Про кооперацію». Аналізуючи норми чинного законодавства в аспекті спірних правовідносин, суд прийшов до висновку, що сплата цільових та членських внесків, передбачених статутом товариства, не є зобовязанням виходячи з наступного. За вимогами ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Поняття зобовязання наведено у ст. 509 ЦК України, якою передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Таким чином, передбачений Статутом обовязок сплати відповідачем цільових та членських внесків з огляду на вищевказані норми матеріального закону не є зобовязанням, а тому положення ст.ст. 525, 526 ЦК України, на які посилається позивач в своєму позові не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Разом з тим суд відзначає, що відповідно до п.п. 2.5, 2.5.8 Статуту, відмова члена товариства від виконання вимог Статуту Товариства має наслідком його відповідальність, як учасника, у вигляді виключення з Товариства. Такий висновок суду цілком кореспондується з положеннями п. 2.2 Статуту, за якими вступаючий стає членом Товариства після сплати ним вступного, членського та цільового внесків, а також погашення боргів попереднього власника садової ділянки або землекористувача. Окрім того, на підтвердження заборгованості у відповідача перед позивачем, останнім надано суду копію договору №1 від 01 серпня 2007 року, укладеного між Громадською організацією «Садівницьке товариство «Ельвіра»та приватним підприємством «Алеста», предметом якого є співробітництво сторін, повязане з інженерною підготовкою території, берегоукріплення, електрифікації, газифікації, облаштуванням доріг та будівництвом обєкту на території садівницького товариства «Ельвіра», а також копії актів приймання виконаних підрядних робіт за 2009 рік на загальну суму 3845725,00 грн. стверджуючи при цьому, що позивачем було надано відповідачеві ряд послуг, які ним оплачено не було. Крім того судом встановлено, що 26 лютого 2008 року між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго»та Громадською організацією «Садівницьке товариство «Ельвіра»укладено договір про приєднання до електричних мереж №3534/42312/20107. Також згідно з договором №8/06 від 05 червня 2009 року Громадська організація «Садівницьке товариство «Ельвіра»(замовник) доручає, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Гідроспецсервіс»(виконавець) бере на себе виконання електромонтажних та електровимірювальних робіт по установці КТП 1000 кВА та КПТ-630 кВА для електропостачання садового товариства «Ельвіра». Згідно з п. 1.7 Статуту товариство не відповідає за зобовязаннями своїх членів, а його члени не відповідають за зобовязаннями товариства. Статтею 96 ЦК України передбачено, що учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобовязаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобовязаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Відповідно до ст. 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. Укладені між позивачем та субєктами господарювання правочини, в яких відповідач не є стороною, не можуть, відповідно до закону, створювати будь-яких цивільно-правових обовязків для останнього, а тому зобовязання по вищевказаним договорам з оплати виконаних робіт, наданих послуг виникають виключно у позивача. Жодних договірних чи інших зобовязальних правовідносин між позивачем та його членами, зокрема відповідачем, судом не встановлено. Крім того суд вважає, що позивачем не надано доказів щодо того яким чином проводився розрахунок заборгованості відповідача перед товариством та чи враховано сплачені позивачем кошти при розрахунки даної заборгованості. А тому суд вважає заперечення представника відповідача з приводу відсутності у позивача права вимоги на стягнення з відповідача грошових коштів обґрунтованими та такими, що узгоджуються з зібраними у справі та дослідженими в судовому засіданні доказами та нормами матеріального права. Пояснення допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] які вказували суду на те, що загальні збори в ГО «СТ «Ельвіра»проводились, члени товариства повідомлялись про проведення загальних зборів шляхом оголошення в товаристві та телефонними повідомленнями, та зборах від імені [PERSON] іноді був присутній його водій в зв»язку з зайнятістю самого відповідача, вказували, що з 2006 р. по 2012 р. загальні збори товариства приймали рішення щодо встановлення розмірів цільових внесків членів товариства для проведення робіт з інженерної підготовки території (гідронамив) та електрифікації, розміри сум які необхідно витратити на вказані дії не вказувались і не оговорювались. Враховуючи наведене суд вважає, що в судовому засіданні не встановлено достатньо підстав для задоволення вимог основного позову. Щодо заявлених вимог зустірчного позову слід зазначити наступне. Як встановлено в судовому засіданні Громадська організація "Садівницьке товариство "Ельвіра" створено відповідно до Закону України "Про об'єднання громадян", є колегіальним органом де всі рішення приймаються на загальних зборах членів садівничого товариства, що підтверджується Статутом (а.с. 99-106 ). Протоколи загальних зборів членів садівничого товариства оформляються відповідно до п. 4.4 Статуту, підписуються головою правління та секретарем і зберігаються у Правлінні товариства. В п.4.2.11 Статуту вказано, що загальні збори товариства правомочні вирішувати питання, якщо на зборах присутня більш як половина усіх членів товариства. Рішення приймаються простою більшістю голосів присутніх на зборах членів. Із наданих суду протоколів загальних зборів ГО СТ "Ельвіра" від 21.01.2007 року (а.с.38 ); 11.02.2007 року (а.с.39); 01.03.2008 року (а.с.40); 24.05.2008 року(а.с. 41); 14.02.2009 року (а.с.42); 15.05.2010 року (а.с. 43) вбачається, що з метою забезпечення діяльності товариства проводились загальні збори його членів, на яких відповідно до змісту протоколів приймались рішення про сплачу як членських так і цільових внесків. Із довідки наданої головою правління ГО СТ "Ельвіра" вбачається, що загальна численність членів садівничого товариства на 14.10.2006 року складає 236 осіб; на 21.01. 2007 року 210 осіб; на 11.02.2007 року 205 осіб; на 01.03.2008 року та на 24.05.2008 року 193 особи; на 14.02.2009 року 220 осіб; на 15.05.2010 року, 01.10.2011 року та на 21.05.2011 року 229 осіб. ( а.с. 160). Таким чином, в загальних зборах товариства 21.01.2007 року (а.с.38); 11.02.2007 року (а.с.39); 01.03.2008 року (а.с.40); 24.05.2008 року(а.с. 41); 14.02.2009 року (а.с. 42); 15.05.2010 року (а.с. 43) брали участь більше половини членів садівничого товариства. Як пояснював представник позивача за основним позовом, та підтверджено показами допитаних судом свідків, скликання загальних зборів товариства здійснював голова Правління [PERSON], [PERSON] завжди запрошувався на збори, але постійно їх ігнорував, так як не хотів приймати участь в діяльності товариства. Представник [PERSON] в судовму засіданні посилаючись на недійсність протоколів загальних зборів ТО СТ "Ельвіра" від 21.01.2007 року (а.с.38); 11.02.2007 року (а.с.39); 01.03.2008 року (а.с.40); 24.05.2008 року(а.с. 41); 14.02.2009 року (а.с. 42); 15.05.2010 року (а.с. 43) вказував, що на копіях наданих ГО «СТ «Ельвіра»не міститться печатки товариства, тобто дані протоколи не відповідають вимогам статута товприства, однак судом були оглянуті оригінали даних протоколів які містять печатку товариства, тобто встановлено що позивачами за основним позовом суду нада неналежним чином зроблена ксерокопія даних протоколів, тому дана обставина не може бути взята судом до уваги як така що вказує на недійсність протоколів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, ст.257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу) ст.256 ЦК України). Стаття 267 ЦК визначає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивач за зустрічним позовом та його представник не просили суд визнати поважними причини пропущення позовної давності, а представник ГО «СТ «Ельвіра»просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, тому суд знаходить необхідним відмовити позивачу в позові в частині визнання недійсними рішення загальних зборів ГО СТ "Ельвіра" оформлені протоколами 21.01.2007 року (а.с.38); 11.02.2007 року (а.с.39); 01.03.2008 року (а.с.40); 24.05.2008 року (а.с. 41); 14.02.2009 року (а.с. 42). Щодо протоколу загальних зборів ГО СТ "Ельвіра" від 15.05.2010 року де позивач зазначає, що він не був повідомлений про проведення загальних зборів членів товариства; рішення прийнято без наявності кворуму; загальні збори не мають право за невиконання вимог статуту застосовувати інший вид відповідальності, крім виключення із членів товариства, вказаний протокол підписано не відповідно до статуту, а саме головою правління та секретарем, тоді як відповідно до статуту протокол підписується головою зборів та секретарем зборів, скріплюється печаткою товариства. Позивач посилається на те, що застосування стягнення з члена товариства грошових коштів в разі несплати цільових та членських внесків статутом не передбачено. Пункт 2.4.7 визначає, що член Товариства зобов"язаний своєчасно сплачувати вступні, членські і цільові внески у розмірі і в термін встановлені Правлінням, загальними зборами Товариства. Відповідно до ст. 6 ЗУ "Про об'єднання громадян" всі основні питання діяльності об'єднань громадян повинні вирішуватися на зборах всіх членів або представників членів. Як вбачається із протоколу загальних зборів ГО СТ "Ельвіра" питання діяльності об'єднань громадян відбувалось відповідно до чинного закону, а тому підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним Рішення загальних зборів ГО СТ "Ельвіра" оформленого протоколом від 15.05.2010 року у суду немає, суд не може погодитись з доводами позивача про те, що він не був повідомлений про проведення загальних зборів членів товариства та про те, що він не знав про прийняте рішення на загальних зборах, так як відповідний протокол знаходився в правлінні СТ "Ельвіра" і при бажанні з ним можна було познайомитись ще в 2010 році. Згідно кворуму загальних зборів, як вбачається із протоколу із 229 осіб було присутніми 115 осіб, а це є проста більшість, що відповідає п.4.3 Статуту товариства. Таким чином, враховуючи наведене суд не вбачає достатніх правових підстав для задоволення заявлених [PERSON] зустрічних вимог.

Outcome: dismissed