Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Одеська міська рада про визнання договору про перехід прав власності на приміщення дійсним та визнання права власності на гараж, посилаючись на те, що він є власником квартири № 36А по вул. Пироговській, 5 у м. Одесі. У будинку позивача знаходиться гараж, площею 15,1 кв.м, який належав [PERSON] в результаті спадкування за законом від [PERSON]. 10.02.2005 року позивач і відповідач уклали договір передачі прав власності, згідно якого [PERSON] передає позивачеві право власності на належний йому гараж у дворі будинку № 5 по вул. Пироговскій, а позивач у свою чергу зобов'язується сплатити йому грошову компенсацію в сумі 9630 грн. Крім того, [PERSON] зобов'язався в строк до 01.04.2005 року закінчити переоформлення технічної й правовстановлюючої документації на зазначений гараж і оформити договір у нотаріальному порядку. Договір про перехід прав власності був укладений з письмової згоди дружини позивача, [PERSON] та у присутності двох свідків: [PERSON], [PERSON] Зі своєї сторони позивачем виконані всі істотні умови договору, однак [PERSON], ніяких заходів щодо переоформлення правовстановлюючих документів на гараж на його ім'я до теперішнього часу не вживає, що унеможливлює використання спірного приміщення [PERSON] за його цільовим призначенням. Право власності у відповідача на спірний гараж виникло на підставі права на спадщину, згідно зі ст. 1261 ЦК України, як спадкоємця першої черги, від померлої 19.09.2001 гр. [PERSON] Згідно рішення № 220 МВК Приморської райради народних депутатів від 20.08.1993 року, матері відповідача [PERSON] було дозволено провести переустаткування сараю, що належить їй на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», під гараж для її сина [PERSON], який є інвалідом 2-ої групи. Переустаткування було завершене в 1999 році, про що свідчить технічний паспорт на зазначений гараж.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивач просить визнати договір від 01.02.2005 року про перехід прав власності на приміщення гаража площею 15,1 кв.м, розташованого по вул. Пироговскій, 3 у м. Одесі, укладений між [PERSON] і [PERSON] дійсним та визнати за [PERSON] право власності на підсобне приміщення гаража площею 15,1 кв.м, розташованого по вулиці Пироговскій, 3 у м. Одесі. Позивач у судове засідання з`явився, просить суд позов задовольнити у повному обсязі.Підтвердив, що реєстрації на гараж жодного разу не було. Відповідач та третя особа в судове засідання не зявилися, про час і місце були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України з винесенням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вислухавши пояснення учасників судового процесу, суд вважає, що в позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. У ході судового засідання встановлено, що 10.02.2005 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір передачі прав власності, згідно якого [PERSON] передає позивачеві право власності на належний йому гараж у дворі будинку № 5 по вул. Пироговскій, а позивач у свою чергу зобов'язується сплатити йому грошову компенсацію в сумі 9630 грн. Крім того, [PERSON] зобов'язався в строк до 01.04.2005 року закінчити переоформлення технічної й правовстановлюючої документації на зазначений гараж і оформити договір у нотаріальному порядку. Договір про перехід прав власності був укладений з письмової згоди дружини позивача, [PERSON] та у присутності двох свідків: [PERSON], [PERSON] Зі своєї сторони позивачем виконані всі істотні умови договору, однак [PERSON], ніяких заходів щодо переоформлення правовстановлюючих документів на гараж на його ім'я до теперішнього часу не вживає, що унеможливлює використання спірного приміщення [PERSON] за його цільовим призначенням. Згідно рішення № 220 МВК Приморської райради народних депутатів від 20.08.1993 року, матері відповідача [PERSON] було дозволено провести переустаткування сараю, що належить їй на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», під гараж для її сина [PERSON], який є інвалідом 2-ої групи. Переустаткування було завершене в 1999 році, про що також свідчить технічний паспорт на зазначений гараж. Таким чином судом встановлено, що померла [PERSON] мати відповідача за життя на законних підставах побудувала гараж, так як їй було дозволено провести переустаткування сараю, але не ввела його в експлуатацію, не отримала свідоцтво на право власності та не зареєструвала його. Звідси суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання виникнення права власності на гараж за відповідачем [PERSON] в порядку спадкування. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державній реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. Згідно розяснень п.13 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»від 06.11.2009 року № 9, визначено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Таким чином суд вважає безпідставним посилання позивача на ст. 220 ЦК України, оскільки зазначений договір є неукладеним, не створює права та обовязки для сторін, та не може бути визнаний судом дійсним. Згідно ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. З урахуванням вищенаведеного, а також того, що судом не встановлено факт укладення договору купівлі-продажу спірного гаража у встановленому законом порядку, підстави виникнення права власності позивача на спірний гараж відсутні, тому не підлягають задоволенню вимоги щодо визнання права власності позивача на спірну квартиру.

Outcome: dismissed