Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача та третьої особи, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.07.2010., в результаті дорожньо-транспортної пригоди яка сталася в м. Балта Одеської області на вул. Уварова, за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням неповнолітнього [PERSON], власником якого є його батько [PERSON], та автомобіля [NUMBER], під керуванням позивача, останньому завдані матеріальні збитки, в вигляду пошкодженого автомобіля в сумі 7841,76 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Крім цього, позивач просить стягнути на його користь з відповідача: - моральну шкоду в суму 2000,00 грн.; - суму інфляції вартості матеріального збитку при пошкоджені автомобіля за період з 01.08.2010. по 29.02.2012. в сумі 868,88 грн.; - кошти сплачені юристу за надання юридичних послуг в сумі 2100,00 грн.; - проїзд до місця судових засідань - 18.07.2011. автобусом 139,99 грн., в зворотньому напрямку залізницею 121,99 грн.; - 07.09.2011. залізницею 134,43 грн. в зворотньому напрямку залізницею 133,43 грн.. - витрати на оплату судового збору в розмірі 214,60 грн. та 107,30 грн. Загалом позивач просив стягнути з відповідача 16862,38 грн. Позивач до суду надав клопотання про розгляд справи в його відсутності. Відповідач, який за даними адресно-довідкового бюро Балтського району Одеської області, проживає за адресою, зазначеною позивачем, на виклик суду не зявився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений завчасно та встановлений законом спосіб, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою Укрпошти. Зазначена обставина дає суду підстави, за умовами ст. 74 ЦПК України, визнати судовий виклик таким що вручений відповідачу належним чином, та розглянути справу за відсутності відповідача, вирішуючи справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, відповідно до ст. 169 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору : Приватне акціонерне товариство Українська охоронно-страхова компанія далі АТ УОСК, в судове засідання також не зявився, однак надав письмове пояснення про відсутність у АТ УОСК правових підстав для виплати страхового відшкодування. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу за їх відсутністю без фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд встановив слідуючі фактичні обставини і прововідношення та прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.07.2010., в результаті дорожньо-транспортної пригоди яка сталася в м. Балта Одеської області на вул. Уварова, за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням неповнолітнього [PERSON], власником якого є його батько [PERSON], та автомобіля [NUMBER], під керуванням позивача, останньому завдані матеріальні збитки, в вигляду пошкодженого автомобіля в сумі 7841,76 грн. Дана обставина підтверджується як постановою Балтського районного суду Одеської області від 05.08.2010. так і рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26.01.2012., відповідно до яких [PERSON] було визнано винним у скоєнні ДТП 19.07.2010. в м. Балта Одеської області. З урахуванням положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, тобто обставини ДТП, яка сталася 19.07.2010., визнаються судом доведеними з встановленням винної особи. Позивач, намагаючись отримати відшкодування за рахунок АТ УОСК, з якою у володаря транспортного засобу - [PERSON] був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, звернувся до Соломянського районного суду м. Києва, який своїм рішенням від 04.10.2011. задовольнив вимоги позивача частково, однак зазначене рішення Апеляційним судом м. Києва було скасовано 26.01.2012., претензій позивача до АТ УОСК були відхилені, у звязку з чим позивач предявив претензії до володаря транспортного засобу - [PERSON] у відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, яка передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності , інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Розмір матеріальної шкоди підтверджується висновком № 314 від 31.07.2010. про оцінку автомобіля [NUMBER], поведеного Експрес [PERSON] на замовлення АТ УОСК і визначений в розмірі 7841,76 грн., яка цілком підлягає стягненню з відповідача, оскільки за загальним положенням про відшкодування шкоди, матеріальна шкода, відповідно до ст. 1166 ЦК України, в повному обсязі відшкодовується особою, яка її завдала своїми неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, за наявності її вини, а зважаючи на те, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, то суд вважає цілком правомірні вимоги позивача до володяра автомобіля - [PERSON] Зазначена правова норма дублюється п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.1992. зі змінами, якою зокрема передбачається, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Також цілком правомірними суд вважає вимоги позивача щодо стягнення суми інфляції вартості матеріального збитку при пошкоджені автомобіля в сумі 868,66 грн., оскільки відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодування потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Закон України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах від 20.11.2011. передбачає, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З матеріалів справи, зокрема договору доручення на ведення справи від 07.09.2011., вбачається, що правова допомога складається з усної та письмової консультації з юридичних питань, особистої участі та представництва Замовника у державних та недержавних інстанціях, а також у суді, інших послуг договір не передбачає. Приймаючи до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази участі представника позивача як в судових засіданнях 07.09.2011. та 04.10.2011. Соломянському районному суді м. Києва так і 26.01.2012. в Апеляційному суді м. Києва, а для складання вказаної позовної заяви було витрачено не більше 1 години, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу в сумі 2100,00 грн. явно не відповідають об'єму фактично наданих юридичних послуг. Враховуючи вищезазначене, сума витрат на правову допомогу, яка підлягає стягненню з [PERSON] дорівнює 429,20 грн. (1073,00 грн. х 0,4). Також на думку суду не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення втрати заробітку в сумі 3200,00 грн., оскільки позивачем не надано розрахунку в якому би зазначалася, період відсутності на робочому місці, реальний одноденний заробіток, наказ про надання відпустки без збереження заробітної плати, чи то наказ про надання щорічної відпустки, також документальне підтвердження участі позивача в судових засіданнях 18.07.2011, 07.09.2011., 04.10.2012. Позивач стверджує, що був вимушений приймати участь в засіданні суду 18.07.2011 та 07.09.2011. на що ним на проїзд було витрачено 529,84 грн., що на думку суду також не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи взагалі відсутні рішення чи то протоколи судових засідань датовані зазначеними датами, що позбавляє суд можливості достовірно встановити обставину на яку посилається позивач. Вирішуючи питання стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає в у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з ушкодженням здоровя; в душевних стражданнях, яких особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї. Так, відповідно до\~\~роз'яснень, викладених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкодивід 31 березня 1995\~\~року (з наступними змінами), розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що сам факт ДТП свідчить про наявність таких страждань, оскільки позивач хвилювався у зв'язку з неможливістю використовувати автомобіль, посилання позивача на погіршання стану його здоровя не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає необхідним частково задовольнити вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди в сумі 500,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення судового збору суд виходить з того, що відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Законом України Про судовий збір, який набув чинності з 01.11.2011., передбачено справлення судового збору в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 214,60 грн., яка позивачем була сплачена. Інших платежів цивільно-процесуальне законодавство не передбачає, у звязку з чим суду не зрозуміла сплата позивачем судового збору в розмірі 107,30 грн. та визнається судом сплаченою необґрунтовано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір, що підтверджується квитанцією № 7503233 від 29.03.2012. про сплату судового збору в сумі 214,60 грн., а позовні вимоги задоволені частково, тому вказана сума, повинна бути стягнута з відповідача відповідно до ст.. 88 ЦПК України, виходячи з того, що ціна позову склала 16862,38 грн., а задоволенню підлягає 9639,62 грн., то відшкодуванню підлягає 122,67 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial