Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-20 00:00:00

У жовтні 2011 року [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайсуду в порядку цивільного судочинства з позовною заявою до [PERSON], у якому просить усунути перешкоди в користуванні Ѕ частиною земельної ділянки, що відноситься до [ADDRESS] шляхом знесення металевих стовпів та збудованого туалету, що незаконно встановлені на її земельній ділянці. Викладаючи обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку вона придбала Ѕ частину житлового будинку з частинами господарських будівель та споруд, у м. Біла церква, по вул. Будьонного, 99. Друга половина будинку належить відповідачу [PERSON] В середині 2010 року відповідач самовільно захопив частину її земельної ділянки і встановив на ній металеві стовпи, а в кінці 2010 року побудував на її земельній ділянці свій туалет. Посилаючись на рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 13.03.1962 вважає, що у її користуванні повинна бути Ѕ частина земельної ділянки домогосподарства по вул. Будьонного 99., Позивач звертався з приводу спору до Білоцерківської міської ради та органів міліції, де їй було рекомендовано звернутись до суду. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з викладених у позовній заяві підстав. У своїх поясненнях обґрунтовуючи позовні вимоги посилаються на докази, які приєднані до справи під час попереднього судового розгляду. В ході судового розгляду наполягали на вирішенні справи на підставі наявних у ній доказів, заперечивши проти приєднання інших доказів. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали. При цьому відповідач пояснив, що земельна ділянка того розміру, яким він користується дісталася йому разом з Ѕ частиною будинку, який йому подарував дядько, хоча право власності на земельну ділянку він не переоформляв, оскільки вона не була приватизована. Вважають, що рішення народного суду м. Біла Церква від 13.03.1962 року в даному випадку не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки воно не свідчить про те, що земельна ділянка по вул. Будьонного 99 в м. Біла Церква розділена в натурі між [PERSON] та [PERSON], спору з приводу розподілу даної земельної ділянки між ними ніколи не виникало, вони не являлися сторонами в справі 1962 року та не є правонаступниками жодної із сторони в справі 1962 року, а тому, відповідно до чинного законодавства розподіл земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] має встановлюватися на загальних засадах. Третя особа Білоцерківська міська рада надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника на розсуд суду. Представник третьої особи Комунального підприємства Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання з'явилася просить вирішити справу на розсуд суду. При цьому пояснила, що до компетенції третьої особи не входить проведення розподілу земельних ділянок, у матеріалах інвентаризаційної справи рішення народного суду м. Біла Церква від 13.03.1962 відсутнє. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі договору купівлі продажу від 23.11.1996 року [PERSON] купила Ѕ частину будинку №99/45 з частиною господарських та побутових будівель та споруд, у м. Білій Церкві по вул. Будьонного. У фактичному користуванні [PERSON] знаходиться земельна ділянка, невстановленої площі, яка відповідно до технічного паспорту на житловий індивідуальний будинок домоволодіння [PERSON] складає 455 кв. м, з яких під забудовою 75 кв.м, двір 211 кв.м, під городом 312 кв.м На підставі договору дарування частини житлового будинку від 08.10.2003 року [PERSON] має у приватній власності 1/2 частину житлового будинку по вул. Будьонного 99, з частиною господарських та побутових будівель та споруд. У фактичному користуванні [PERSON], відповідно до технічного паспорту на житловий індивідуальний будинок, знаходиться земельна ділянка, загальною площею 1002 кв.м, з яких під забудовою 134 кв.м, двір 152 кв.м, під городом 716 кв.м. Земельні ділянки позивача та відповідача є суміжними. Відповідно до ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п.п. «г», «д» ч. 1 ст.96 ЗК України землекористувачі зобов'язані: г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; д) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні позивачем та її представником, яким були розяснені наслідки вчинення процесуальних дій не надано доказів того, що відповідач перешкоджає користуватися позивачу її частиною земельної ділянки: - як вбачається з пояснень самого позивача, яка підтвердила факт, що умовна межа з металевих кілків постійно розділяла суміжні земельні ділянки, але припускає, що відповідач міг переставити весною потроху переставляти їх; - допитана в суді свідок [PERSON] дала показання земельна ділянка, що вона продавала свою частину будинку [PERSON], земельна ділянка якою користується [PERSON] не зменшилась, а її фактичні межі користування не змінилися з 1996 року відтоді, коли [PERSON] продала [PERSON] Ѕ частину будинку. Зазначила, що перед нею її бабуся весь час користувалася 1/3 частиною земельної ділянки по вул. Будьонного, 99/45 в м. Біла Церква. Вона також підтвердила той факт, що земельна ділянка нею не приватизувалася та належним чином не реєструвалася, а лише використовувалася по фактично встановлених межах. - Допитані свідки [PERSON] та [PERSON] також дали показання, що весь час між земельними ділянками існували умовні межі у вигляді металевих кілків та стовпчиків. При цьому у [PERSON] завжди земельна ділянка була більшою. З часом деякі з цих кілків зникли і відповідач [PERSON] замінив деякі з них на металеві стовпи. - Відповідно до показань свідків [PERSON] та [PERSON], які є родичами позивача, їм з її слів відомо, що половина земельної ділянки належить позивачу. - Відповідно до рішення народного суду м. Біла Церква від 13.03.1962 року проведено поділ земельної ділянки по вул. Будьонного 93/45 в м. Біла Церква між [PERSON] та [PERSON] відповідно до варіанта запропонованого інвентрабюро від 14.02.1962 року (а.с.14). Відповідно до позовної заяви спірна земельна ділянка розташована по вул. Будьонного 99 в м. Біла Церква, тоді як в резолютивній частині рішення вирішено спір з приводу іншої земельної ділянки по вул. Будьонного 93/45. - Відповідно до довідки Комунального підприємства Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» №4156 від 08.10.2010 рішення народного суду про затвердження розподілу спірної земельної ділянки в МБТІ відсутнє (а.с. 12). - Відповідно до технічного паспорту на житловий індивідуальний будинок домоволодіння [PERSON] загальна площа земельної ділянки позивача складає 455 кв. м, з яких під забудовою 75 кв.м, двір 211 кв.м, під городом 312 кв.м (а.с.5-7). Дані в технічному паспорті містять протиріччя в частині площі земельної ділянки, оскільки сумарна площа земельних ділянок 75 кв.м (під забудовою) + 211 кв.м (двір) + 312 кв.м (город) складає 598 кв.м, що не відповідає даним технічного паспорту. - Як вбачається з фототаблиці, яка була надана позивачем в судовому засіданні, земельна ділянка розмежована металевими кілками, великі металеві стовпи стоять на одній лінії з маленькими. (а.с. 44-46). У своїх поясненнях позивач підтвердила, що маленькі металеві кілки постійно так стояли. - Як вбачається з копії листа Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області від 18.08.2011 року у ньому вказано, що підрозділом міліції проводилася перевірка по заяві [PERSON] Факти, викладені в ній знайшли своє підтвердження, але існують цивільно-правові відносини, які регулюються в судовому порядку, тому заявнику рекомендовано звернутись до суду (а.с.18). На думку суду зазначений лист не містить будь яких даних, які б обєктивно підтверджували викладені в позовній заяві обставини. - Як вбачається з листа заступника міського голови №І-2792 від 12.01.2011 на звернення [PERSON] з приводу вирішення земельного спору з [PERSON] орган місцевого самоврядування ухилився від вирішення даного спору по суті та порекомендував вирішити спір по добросусідству або в судовому порядку. (а.с. 16). Проаналізувавши вищевказані докази суд позбавлений можливості встановити розмір земельної ділянки, яка на правовій підставі перебуває у користуванні позивача як власника 1/2 частини будинку №99 по вул. Будьонного, та фактичний розмір земельної ділянки, якою користується позивач, оскілки з вищевказаних доказів не можливо достовірно встановити такі дані, а ті дані які у них містяться суперечать один одному. За таких обставин у суді не доведено і факт, порушення відповідачем прав позивача шляхом перешкоджання позивачу у користуванні земельною ділянкою. Враховуючи, що у задоволенні позовної заяви відмовлено, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed