Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-17 00:00:00

Херсонська міська рада звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що відповідно до ст.142 Конституції України однією із складових матеріальної та фінансової основи місцевого самоврядування є земля, що є у власності територіальної громади. 20.11.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу №1324, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила кафе У боцмана, загальною площею 60,9 кв.м., що розташоване по вул. Комунарів, буд.8, на земельній ділянці що знаходиться у власності міської ради. Вважає вказану угоду такою що порушує права та інтереси територіальної громади, з огляду на наступне: Як вбачається з угоди, підставою для укладення й обґрунтування права на предмет договору стало рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 20 січня 2006 року, відповідно до якого, без будь яких погоджень й дозволів на будівельні роботи, визнано за [PERSON] право власності на нерухоме майно, а саме кафе У боцмана. Однак вказане рішення суду першої інстанції скасовано рішенням апеляційного суду Херсонської області від 27 липня 2011 року, відповідно до якого у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, а саме кафе У боцмана - відмовлено. В зазначеному рішенні встановлено, що кафе У боцмана є самовільним будівництвом, що встановлює приюдиційний факт використання земельної ділянки в супереч земельного законодавства. Од же вважає, зазначену угоду такою, що суперечить інтересам держави і суспільства зокрема спрямовану на використання шляхом продажу, всупереч закону, майна територіальної громади. Також зазначає, що існування вказаної, оспорюваної угоди фактично є перешкодою для територіальної громади, щодо користування земельною ділянкою через знаходження на ній самочинного будівництва нерухомого майна, котра відноситься до земель запасу Херсонської міської ради, що в свою чергу суперечить актам чинного законодавства. З огляду на наведене позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення кафе У боцмана, загальною площею 60,9 кв.м, яке розташовано по вул. Комунарів, буд.8., у м. Херсоні, укладеного 20.11.2006 року між [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні представник Херсонської міської ради [PERSON] позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні вказаних вимог відмовити позивачу повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Херсонська міська рада є власником земельної ділянки по вул. Комунарів, буд.8. Позивач по справі - [PERSON] отримала у користування дану земельну ділянку строком дії до 31.03.2006 року та побудувала на ній нежитлове приміщення кафе У боцмана, загальною площею 60,9 кв.м., але у видачі [PERSON] відповідних правовстановлюючих документів, міська рада відмовила. Не зважаючи на це [PERSON] звернулась до суду та відповідно до рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 20.01.2006 року, за нею було визнано право власності на кафе У Боцмана, загальною площею 60,9 кв.м, яке розташовано по вул. Комунарів, буд.8, в м. Херсоні. 20.11.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу кафе У боцмана, загальною площею 60,9 кв.м, яке розташовано по вул. Комунарів, буд.8 в м. Херсоні. 27.07.2011 року рішенням апеляційного суду Херсонської області скасовано рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 20.01.2006 року про визнання права власності за [PERSON] на кафе У боцмана, загальною площею 60,9 кв.м, яке розташовано по вул. Комунарів, буд.8 в м. Херсоні та яким встановлено, що вказана будівля є самочинним будівництвом, що в свою чергу порушує право міської ради. Відповідно до п.8, Постанови Пленуму Верхового Суду України №9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Статтею 203 ЦК України визначені вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до частини першої вказаної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. З огляду на наведене встановлено, вищевказаними рішеннями судів та у відповідності до ст.61 ЦПК України не потребують доказуванню, обставини, що укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20 листопада 2006 року мало завідомо суперечну інтересам держави та суспільству мету, спрямовану на використання, шляхом продажу, майна, територіальної громади, чим суперечить вимогам ЦК України, актам чинного законодавства та порушує публічний порядок. Відповідно до п.10 вказаного Пленуму реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину. З огляду на наведене суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved