Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи посилаючись на те, що вони, перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні з роботи не отримали належні їм виплати у вигляді боргу по зарплаті та просять стягнути з відповідача на їх користь остаточні належні їм платежі при звільненні та присудити відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні з роботи шляхом виплати середнього заробітку по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні позивачі просили суд розглянути справу по суті без їх участі, але з участю їх представника, який підтримав позов в повному обсязі, просив його задовольнити. Не згоден з письмовим запереченнями відповідача про безпідставність позову з мотивів його неплатоспроможності та наявності з предмету позову вже судових наказів про стягнення зарплати на користь позивачів. Відповідач в судові засідання тричі не зявився, надав суду письмові заперечення проти позову, вважає його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки з цього приводу вже є судові рішення та в нього відсутні фінансові можливості для розрахунку з позивачами, а стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи можливе лише за наявності вини. Суд вважає можливим заслухати справу у відсутності відповідача, оскільки останній в листі на адресу суду (№ 190 від 14.11.12 р.) не повідомив причини неявки до суду 20.11.2012 р. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог позивачів, виходячи з наступного. Сторони до 31.07.2011 р. перебували в трудових стосунках, чого не заперечує відповідач. Також відповідач не оспорює факт звільнення з роботи позивачів та наявність боргу по зарплаті на день їх звільнення з роботи. В своїх письмових заявах відповідач не вказував про виконання свого обовязку при звільненні з роботи позивачів, зокрема щодо нарахування сум, належних позивачам при звільненні перед їх виплатою шляхом письмового повідомлення. Саме в цьому та недотримання строку розрахунку при звільненні позивачів з роботи суд вбачає порушення трудових прав позивачів з боку відповідача, останнім при звільненні з роботи позивачів допущені порушення вимог ст.ст. 47,116,117 КЗПП України. Доводи відповідача щодо відсутності його вини в невиплаті остаточних належних при звільненні з роботи працівників виплат (в тому числі боргу по зарплаті), зокрема, його неплатоспроможність, не звільняє його від відповідальності. Крім того, відповідач, заперечуючи проти позову, заявляє про відсутність грошових коштів, проте замовчує про наявність на його балансі іншого майна, на яке може бути звернено стягнення. Також суд відхиляє посилання відповідача на те, що позивачам вже присуджена суму боргу по зарплаті і вони повинні реалізувати свої вимоги через звернення до державної виконавчої служби, оскільки судові накази на користь позивачів видані щодо нарахованої зарплати позивачів, але не виплаченої. При звільненні з роботи відповідач зобовязаний письмово повідомити працівників перед виплатою про нараховані суми (в тому числі і про наявні борги по зарплаті). Тобто остаточні нараховані суми при звільненні з роботи і не виплачена нарахована зарплата працівникам є різні предмети і мають різні правові підстави для їх нарахування, строків виплати та стягнення. Позивачі не наполягають на нарахування повних належних їм платежів при звільненні з роботи, а лише про стягнення цих сум у розмірі вже нарахованого боргу по зарплаті без визначення та стягнення компенсації за невикористану відпустку та інших обовязкових платежів. Отже на користь позивачів відповідач зобовязаний сплатити кожному остаточні належні їм суми при звільненні з роботи у розмірі, як вони просять, підтвердженого судовими наказами, а саме : -на користь позивача [PERSON] - -на користь позивача [PERSON]- -на користь позивача [PERSON]- -на користь позивача [PERSON]- 10751 грн.; 8806 грн.; 8245 грн.; 7982 грн. Крім того, на їх користь слід стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнення по день фактичного розрахунку, який суд визначає на день постановления рішення, тобто - 20.11.2012р., що узгоджуються з вимогами п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». При визначенні відшкодування на користь позивачів у вигляді їх середнього заробітку за весь час затримки у виплаті належних сум при звільненні з роботи суд бере до уваги розрахунок середнього заробітку кожного із позивачів, який складений і наданий суду представником позивачів на підставі довідок надісланих суду відповідачем. З наданого розрахунку вбачається, що розмір відшкодування становить: [PERSON] - 19248,85 грн., [PERSON]- 13686,40 грн., [PERSON] R.C.- 10690,15грн., [PERSON]М,-10396,40 грн. Розрахунок розміру відшкодування по кожному позивачу перевірений судом. В розрахунку зазначено заробіток позивачів за останні два місяці, вірно визначені робочі дні та середньоденна зарплата кожного позивача, правильно обчислена сума робочих днів за весь час затримки в розрахунку при звільненні з , роботи, починаючи з 01.08.2011 р. по день постановлення рішення в справі - 20.11.2012 р. включно. Цей розрахунок відповідає вимогам Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100. Між сторонами не виникає спору з приводу розміру належних до виплати при звільненні з роботи позивачів платежів, а також відповідач не надав суду свій розрахунок відшкодування за затримку розрахунку з позивачами у вигляді їх середнього заробітку за весь час затримки. Суд на підставі ст.84 ЦПК України стягує з відповідача витрати на правову допомогу адвоката.

Outcome: approved