Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-21 00:00:00

Позивач - [PERSON], звернувся до суду із зазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі Криворізького регіонального відділення Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору виконаним. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на ті обставини, що 12 червня 2008 року між ним та відповідачем у справі було укладено кредитний договір № KRT0GA0000000089. Предметом договору є надання відповідачем позивача споживчого кредиту в сумі 92\~200 грн. Кредит надано в строк до 12.06.2023 року. Згідно до умов договору, Відповідач зобов'язався надати кредит, а Позивач прийняти, використати належним чином, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 20,04 % річних та інші платежі відповідно до умов договору. Для забезпечення повного і своєчасного виконання зобов'язань позивач надав Банку в іпотеку нерухоме майно будинок загальною площею 101,60 кв.м, який розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул.. Хмельова,5. Про що був укладений договір іпотеки № KRT0GA0000000089 від 12.06.2008 року, який посвідчено нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за № 1358. Відповідно до виписки від 27.08.2012 року про погашення за кредитним договором, позивачем в період з 12 червня 2008 року по 27 серпня 2012 року сплачено за договором 137563,25 грн. А саме: по тілу кредиту сплачено 1\~341,46 грн.; відсотків за 4 роки сплачено 41\~479,48 грн.; загальної суми штрафних санкцій сплачено 94472,32 грн. Позивач зазначає, що відповідно до умов договору, він здійснював усі сплати відповідно графіку, однак, у зв»язку з всесвітньою кризою мав кілька місяців несплати кредиту. Позивач вважає, що усі штрафні санкції йому нараховані безпідставно, а суму кредиту він сплатив, а тому просив визнати виконаним кредитний договір укладений між ним та відповідачем. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, змінювати, уточнювати їх не бажав. Представник відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" [PERSON], який діє на підставі довіреності, заперечував проти задоволення позовних вимог і просив суд відмовити позивачу у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають за таких обставин. \~Відповідно до вимог ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Крім того, у відповідності до вимог ст.. 16 ЦК України особа при зверненні до суду обирає на власний розсуд спосіб захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В ході розгляду справи судом неодноразово пропонувалось позивачу уточнити його вимоги, розяснювались права і обовязки та нагадувались вимоги ст.ст. 10, 11 та 60 ЦПК України. Крім того, відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. А доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач підтримав заявлені ним вимоги викладені саме в первісному вигляді, не бажав їх уточнювати, вважаючи, що саме викладені вимоги у такому вигляді відповідають його прагненням. Таким чином, позивач, звернувшись до суду із вказаним позовом, визначив предмет і підстави спору, межі заявлених вимог та обрав певний спосіб захисту порушених, на його думку, прав. Тобто, обґрунтування правової позиції позивача визначено саме рамками заявлених ним вимог в позові, а саме ст..ст. 235, 533, 551 та 652 ч.2 ЦК України. Судом встановлено, що зазначений спір виник з договірних відносин, тобто, наявним договором укладеним між сторонами, умови якого не оскаржені в судовому порядку і є такими, що підлягають виконанню. Так, судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № KRT0GA0000000089 від 12 червня 2008 року [PERSON] позивач у справі отримав кредит у розмірі 96\~087,67 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.06.2023 року. Згідно до умов зазначеного договору, погашення заборгованості повинно здійснюватись в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Крім того, судом встановлено, що у забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем 12 червня 2008 року було укладено договір іпотеки № KRT0GA0000000089, згідно до умов якого позивач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 101,60 кв.м., який розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул.. Хмельова,будинок №5. Матеріалами справи підтверджено, що вказане майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі продажу, обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки складає 132134 грн. 86 коп. Вищевказані обставини підтверджені умовами договору, які не оспорені в судовому порядку. В ході розгляду справи судом було встановлено, що згідно до вимог Договору позивач за період з 12 червня 2008 року по 08 серпня 2012 року здійснював платежі за даним договором, та ним було сплачено 137\~563 грн. 25 коп. (а.с.6). Розподілення сплаченої позивачем суми відбувалось у відповідності до умов договору, а саме: на погашення заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат. Крім того, позивач зазначав, що у нього дійсно утворилась заборгованість по сплаті кредиту, у зв»язку з початком всесвітньої економічної кризи. Однак в подальшому він продовжив виплати. Позивач зазначив, що він звертався до відповідача із питання щодо врегулювання спірного питання та його прохання не було задоволено. Судом встановлено, що про наявність заборгованості за вказаним договором станом на 06.07.2011 року у розмірі 137087,61 грн. позивачеві особисто було відомо. 06 вересня 2011 року позивач і відповідач уклали додаткову угоду до основного кредитного договору. Крім того, станом на 04.05.2012 року у позивача перед відповідачем склалась заборгованість у розмірі 180806 грн.84 коп., про що позивача особисто було повідомлено під особистий підпис. Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. \~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України \~ закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивачем, в обґрунтування своїх позовних вимог до суду не надано належних доказів, що відповідачем порушено або не виконано умови договору, що умови договору в судовому порядку визнано недійсними. Крім того, в ході розгляду справи не знайшло своє підтвердження правове обґрунтування позивачем заявлених вимог посиланням на ст.ст. 235, 533, 551 та ч. 2 ст.. 652 ЦК України. \~\~ Таким чином, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст.ст. 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили усі істотні умови, то вони мають виконуватися і вважаються такими, що момент досягнення домовленості настав. Також, суд звертає увагу й на те, що звернувшись із зазначеним позовом до суду, позивач обрав в тому числі спосіб захисту свого порушеного права, який не входить до переліку, передбаченого ст. 16 ЦК України, й не тягне ніяких правових наслідків у разі його застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як було встановлено судом, вимоги закону були банком в повному обсязі виконані; підписуючи договір, який є актом волевиявлення сторін, сторони за ним підтвердили їх згоду виконувати умови, які вони для себе передбачили, та позивач здійснював повернення кредиту та сплату відсотків за його користування на виконання умов договору, через що не є слушними доводи позивача щодо введення його в оману з боку банка. При укладенні договору банком були дотримані вимоги Цивільного Кодексу України, Закону України Про захист прав споживачів, Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 р., при цьому, позивач не скористався правом та на виконання ч. 6 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів протягом 14 днів не відкликав свою згоду на укладення договору про надання кредиту, враховуючи передбачену законом можливість не пояснювати причини такого відкликання. Разом з тим, на даний час між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Цивільним Кодексом України та договором, через що не слушним посилання позивача на приписи Закону України Про захист прав споживачів, адже кредит отримано, отримані кредитні кошти стали засобом для задоволення позивачем своєї власних майнових потреб та придбання домоволодіння, і боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК).Крім того, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що Відповідач у справі діяв виключно на підставі умов кредитного договору, які були відомі Позивачу та з якими він погодився підписавши як основний договір так і додаткову угоду та договір іпотеки. Відповідачем було прийнято в іпотеку домоволодіння та здійснені в подальшому дії лише за дозволом та з відома позивача, а отже, дії відповідача є законними та обґрунтованими. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, позовні вимоги позивача є недоведеними, не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати, згідно до вимог ст.. 88 ЦПК України, відшкодуванню на користь позивача не підлягають.

Outcome: dismissed