Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з винної особи - відповідача втрачений з вини відповідача заробіток за період з жовтня 2011року по 1.02.2014року в сумі 24528грн, моральної шкоди в сумі 100000 грн , яка була заподіяна йому в наслідок дорожньо - транспортної пригоди, що сталася 17жовтня 2011 року з вини [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримав вимоги, викладені в позові і які прохає суд задовольнити, вказавши, що просить стягнути з відповідача 100 000 грн моральної шкоди, яка була заподіяна йому відповідачем виходячи з мирової угоди, яку сторони уклали під час слухання кримінальної справи за обвинуваченням відповідача за ст.. 289 КК України. Втрачений ним заробіток він вираховував виходячи з заробітку, який він мав перед звільненням з роботи, середня заробітна плата перед звільненням складала 1720грн, пенсію після встановлення групи інвалідності отримував в розмірі 844грн, на час ДТП не працював за трудовим договором . Посилаючись на вимоги ст.. 1197 ЦК України просить стягнути з відповідача втрачений ним заробіток, що складається з різниці між середньою заробітною платою, яку отримував під час роботи до серпня 2011року включно , та розміром отриманої пенсії, тобто 876 грн- 51% втрати загальної працездатності. Оскільки втрата працездатності з жовтня 2011року до 1 лютого 2014року станове 28 місяців, загальний розмір втраченого заробітку становить 28міс.х 876 грн = 24529грн. Відповідач дійсно відшкодував йому 35000 грн в рахунок погашення шкоди,яку заподіяв, але більше відшкодовувати відповідач відмовляється, що стало підставою для його звернення до суду. Також додав, що під час слухання даної справи він звернувся до керівництва НАСК «Оранта» з питанням виплати страхових сум,але на даний час йому нічого не виплачено . Відповідач [PERSON] в суді позов визнав частково, пояснивши, що як винна в заподіянні позивачу шкоди здоров*ю , він дійсно відшкодував йому матеріальну та моральну шкоду в розмірі 35 тис.грн., сплачував гроші на придбання ліків для позивача, коли він знаходився в лікарні, купував корсет, на даний час коштів для відшкодування шкоди у нього не має, автомобіль він продав саме для відшкодування заподіяної шкоди позивачу , не працює, проживає в селі разом з матір*ю та батьком,інвалідом 3 групи, пенсіонерами, які також не працюють.. Мирову угоду під час слухання кримінальної справи від укладав, на вимогу матері позивача і останнього. Після ДТП він з заявою про настання страхового випадку та виплаті страхових сум до НАСК «Оранта» не звертався, оскільки йому було усно відмовлено у виплаті сум у зв*язку із знаходженням його під час ДТП у стані алкогольного сп*ягніння.Буде сплачувати позивачу суми за рішенням суду. Представник 3-ї особи до суду не з*явився, про час та день слухання справи був повідомлений своєчасно, про що в матеріалах справи є поштове відправлення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, висновок комісійної судово-медичної експертизи від 25.02.2013року, суд вважає , що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 10,11 ,60 ЦПК України сторони та інші особи, які приймають участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.1167 ГК України моральна шкода , заподіяна неправомірними діями, рішенням або бездіяльністю майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини. На підставі ст..1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В суді встановлено, що 17 жовтня 2011 року в результаті ДТП , винним в якій за вироком Біловодського райсуду Луганської області від 05.01.2012року визнаний відповідач [PERSON], позивач [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, які були небезпечні для життя під час їх заподіянь. 16.02.2012року [PERSON] встановлена 1 «А» група інвалідності з переоглядом 13.01.2014року, що підтверджується довідкою МСЕК № 093818 серія 10ААБ. Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №32/3 від 25.02.2013року за період з 13.01.2012року по 29.01.2013року [PERSON] мав 90 % втрати професійної працездатності за наслідками травми, отриманої ним під час ДТП 17.10.2011року. У зв*язку із покращанням стану здоров*я на період з 30.01.2013року по 01.02.2014р. він має 70% утрати професійної працездатності, стійкої втрати загальної працездатності - 60%. Між травмою, яку отримав [PERSON] під час ДТП 17.10.2011року та встановленням йому 13.01.2012ороку 1 групи інвалідності наявна пряма причинно-слідчий зв*язок . Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров*я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. З трудової книжки позивача серія [NUMBER] видно, що з 01.05.2011року по 25.08.2011року [PERSON] працював трактористом в Приватній агрофірмі « Плугатар» Біловодського району Луганської області , звільнився в серпні 2011року за власним бажанням. На час ДТП 17.10.2011року позивач за трудовим договором не працював. Суд вважає, що застосуванню при вирішенні даного спору підлягає норма ст.. 1195 ЦК України, а не ст..1197ЦК України, на яку посилається позивач в позові, яка регулює визначення розміру втраченого заробітку фізичної особи за її бажанням за 12 або за останні 3 місяці перед припиненням роботи, що було викликано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров*я, а як встановлено в суді, припинення роботи позивачем , в даному випадку, не було пов*язано з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров*я. . Розмір відшкодування необхідно визначати у відсотках, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, яка встановлюється Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності. Законами України « Про державний бюджет України на 2012 рік» та « Про державний бюджет України на 2013 рік» мінімальна заробітна плата встановлюється : з 1.01.2012р- в сумі 1073грн, з 1.04.-1094грн, з 01.07.- 1102грн, з 1.10.-1118грн, з 1.12.12-1134грн, з 1.01.2013р-1147грн. Виходячи з висновку комісійної судово-медичної експертизи №32/3 від 25.02.2013року за період з 13.01.2012року по 29.01.2013року у [PERSON] малося 90 % втрати професійної працездатності, за період з 30.01.2013р по 01.02.2014р. має 70% втрати професійної працездатності, стійкої втрати загальної працездатності - 60% , тому на користь [PERSON] підлягає стягненню з відповідача за період з 13.01.2012р по 30.05.2013року розмір втраченого заробітку в сумі 15.082,80 грн ( 965,70 грн х3міс + 984,6грн х 3міс. + 991,8грн х 3міс. + 1006,2грн х 2міс. + 1020,6грн х1мес + 1032,3грн х 1міс + 802,9грн х 4 міс) . За період з 1.06.2013р по 31.12.2013р. з відповідача підлягає стягненню втрачений заробіток в розмірі 70% мінімальної заробітної плати, встановленої на 2013рік, по 802,90грн грн., а потім , з 1.01.2014р по 01.02.2014року - 70% від розміру мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України «Про державний бюджет». Відповідно до ст.. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність ,у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов*язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням). Полісом № ВЕ/6852919 від 24.11.2010 року підтверджена страхування цивільно-правової відповідальність власника наземного транспортного засобу [PERSON] Згідно зі ст.. 26-1 Закону України « Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується моральна шкода в розмірі не більше 5% ліміту, зазначеного в п.2 Договору -100000грн. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною в скоєнні ДТП. Ліміт відповідальності НАСК «Оранта» щодо відшкодування моральної шкоди становить 5000грн. Однак, відповідач після настання страхового випадку з заявою до НАСК «Оранта» не звертався, сплати страхових сум за даним полісом не відбулося. Позивач, посилаючись на укладену 5.01.2012року між сторонами мирову угоду вказав, що відповідач зобов*язався сплачувати йому постійно на протязі 20 років з часу ДТП по 500грн щомісячно в рахунок матеріальної та моральної шкоди на покритті витрат на лікування до його повного видужання, надавати допомогу у оформленні інвалідності. Оскільки відповідач на даний час йому нічого не відшкодовує, він в позові підтримує суму моральної шкоди в розмірі 100000грн , незважаючи на те, що відповідачем вже сплачено в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди та складеної угоди 35 тис.грн. Яка саме сума з відшкодованих відповідачем 35 тис.грн. витрачена на придбання ліків та його лікування, і окремо на відшкодування моральної шкоди,визначити не може. Діями відповідача йому заподіяно моральної шкоди, оскільки він зазнав душевних страждань під час ДТП, зазнав сильного болю, так як отримав тяжкі тілесні ушкодження, які були небезпечні для життя під час їх заподіяння , після ДТП він був визнаний інвалідом 1 групи з переоглядом в лютому 2014року.. За станом здоров*я він не має змоги влаштуватися на постійну роботу, не має змоги повноцінно жити. Згідно ст.1167 ГК України моральна шкода , заподіяна неправомірними діями, рішенням або бездіяльністю майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини. На підставі ст..1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами від 25 травня 2005 року) розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи те, що відповідач не працює і не займається індивідуальною трудовою діяльністю, за рішенням суду сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина, має батьків-пенсіонерів, один з яких- батько- інвалід 3 групи, після ДТП сплатив позивачу в рахунок відшкодування шкоди 35тис.грн, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача моральну шкоду, яка заподіяна діями відповідача, в сумі 20000грн. Суд вважає, що мирова угода, на яку посилається позивач як на підставу для задоволення його позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 100000грн,не може бути прийнята судом, оскільки положення ст. 1167 ЦК України не застосовуються до договірних правовідносин. Підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати, які понесені останнім при проведенні судово-медичної експертизи, в сумі 848,68грн, а також судові витрати на користь держави в сумі 350,82 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial