Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій зазначив, що 15.01.2011 року відповідач отримав у позивача борг у сумі 3500 грн. та зобов»язався повернути їх до 10.04.2011 року, що підтверджується розпискою. Однак, у зазначений термін відповідач гроші не повернув, тому позивач просить стягнути з [PERSON] борг в сумі 3500 грн. та моральну шкоду 1500 грн. Позивач в судовому засіданні просив позов задовольнити. Відповідач 05.03.2012 року та 22.05.2012 року в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленнями. Доказів неможливості прибуття до суду в судове засідання не надав. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та обов'язки сторін суд вважає за можливе розглянути справу у заочному розгляді за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст. 158, 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено обставини, викладені вище, що підтверджуються письмовими доказами. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд приходить до висновку про відмову у стягненні моральної шкоди, так як суду по ст. ст. 10 ч. 3 , 60 ЦПК України не надано доказів завдання моральної шкоди, відсутній причинний зв»язок між діями відповідача та негативними наслідками для позивача. Правовідносини, які існують між позивачем та відповідачем є зобовязальними. У разі порушення зобовязання моральна шкода може відшкодовуватись лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК України). Ні нормами ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, ні умовами договору позики, укладеним між сторонами, не передбачено такого виду відповідальності позичальника як відшкодування моральної шкоди, а тому у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Представлене суду повідомлення № 338 від 14.07.2011 року з ЖМСШНМД про те, що надходив виклик від позивача з приводу надання йому медичної допомоги і те, що останній відмовився від госпіталізації, суд до уваги, як доказ завдання моральної шкоди не приймає, оскільки суду не надано доказів відсутності хвороб, перелічених у даному повідомленні позивача раніше (особиста медична картка, інші документи). Згідно ст. 88 ЦПК України, суд стягує на користь позивача судовий збір і витрати на ІТЗ, відповідно до задоволених позовних вимог, відповідно у сумі 51 грн. та 30 грн.

Outcome: partial