Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-26 00:00:00

[PERSON] в травні 2013 року звернулася до Галицького районного суду з позовом до публічного акціонерного товариства (ПАТ) „ІдеяБанк" і просить визнати недійсним кредитний договір № F43.036.72393 від 07 лютого 2013 року, укладений між нею та ПАТ "ІдеяБанк"; зобов'язати відповідача повернути оплачені кошти в сумі 7000 грн.; стягнути з відповідача в її користь завдану моральну шкоду; звільнити від сплати судового збору відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів"; судові витрати покласти на відповідача. Заочним рішенням Галицького районного суду від 22 липня 2013 року позов було задоволено частково та визнано недійсним кредитний договір за № F43.036.72393 від 07 лютого 2013 року, укладений між [PERSON] та ПАТ „ІдеяБанк", а також зобов'язано відповідача повернути [PERSON] зайво сплачені нею 7000 грн., як заборгованість за кредитним договором, стягнуто з ПАТ "ІдеяБанк" в користь держави судовий збір в розмірі 214 грн. 40 коп. За заявою ПАТ "ІдеяБанк" від 27.12.201 року про перегляд заочного рішення ухвалою суду від 23 січня 2014 року заочне рішення Галицького районного суду від 22.07.2013 року було скасовано, а справу призначено до судового розгляду за правилами цивільного судочинства у відкритому судовому засіданні на 11 год 06 лютого 2014 року. Явку в судове засідання представника ПАТ «ІдеяБанк» було визнано обов'язковою. Копію ухвали про скасування заочного рішення та виклик в судове засідання представника було вчасно направлено відповідачу і ним отримано, про що свідчить поштове повідомлення про вручення. Однак, в судове засідання представник відповідача не з'явився знову з невідомих суду причин, заяви про розгляд справи у його відсутність суду не подав. В зв'язку з цим, розгляд справи відкладено на 27 лютого 2014 року, про що відповідач належним чином був повідомлений і це стверджується підписом представника відповідача в поштовому повідомленні. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. При цьому позивач суду пояснила, що 07 вересня 2012 року між нею та ПАТ "Ідея банк" в особі Бурштинського відділення було укладено кредитний договір за № М34.036.72209 про надання їй 6408 грн. кредитних коштів для проведення хірургічної операції на очах. До кредитного договору їй було надано графік погашення кредиту, згідно якого вона регулярно щомісячно здійснювала всі необхідні платежі. Через деякий час до неї зателефонував представник Бурштинського відділення банку та запропонував з'явитись у відділення для зменшення відсотків по кредиту, так як вона вчасно проводить всі платежі і таке зменшення відсотків, є для неї як заохочення із сторони банку. З'явившись у відділення банку, їй було надано для підпису кілька документів. При цьому, представник банку пояснив, що це додаток до основного кредитного договору про зменшення відсотків. Ці документи вона підписала не читаючи їх, оскільки після операції на очах, зір в неї був ще досить поганий, представникам банку вона довіряла. Коли вона прийшла у відділення банку, щоб погасити повністю кредит, дізналася, що за нею числиться ще один кредит на суму 5650 грн., який вона ніби-то отримала по іншому кредитному договору від 07 лютого 2013 року, тобто в той день, коли за викликом представника банку підписувала додатки до кредитного договору про зміну відсотків по кредиту. Після того, як вона відмовилась здійснювати будь-які платежі за договором кредиту, по якому вона не отримувала, на неї почав здійснюватись тиск з боку працівників банку, які по телефону стали висловлювати їй різноманітні погрози, через що вона вимушена була позичити 7000 грн. та сплатити їх банку в рахунок кредиту, якого вона не отримувала. Крім того, з неї додатково ще було стягнуто 923 грн. за повторним договором страхування. Вважає, що підписання кредитного договору, коштів по якому вона не отримувала, стало наслідком чисельних порушень норм чинного законодавства та її прав, як споживача кредитних послуг під впливом обману із сторони працівників ПАТ «Ідея Банк». Також, зважаючи на погіршення її стану здоров'я через постійні душевні страждання та переживання, завдані безпідставними погрозами зі сторони відповідача, просить стягнути з останнього в її користь моральну шкоду в розмірі 2000 грн. та витрати, понесені на правову допомогу в розмірі 2000 грн. В письмовому запереченні на позов та в заяві про перегляд заочного рішення ПАТ „ІдеяБанк" позовних вимог позивача не визнає. та необґрунтованими. Відповідно до кредитного договору банк надав позивачу кредит в розмірі 5650 грн. строком на 24 місяці. За користування кредитом позивач зобов'язується повернути кошти з процентними платежами та платою за кредитне обслуговування. Всі зміни і доповнення до Договору оформляються додатково угодою сторін, яка є невід'ємною частиною даного договору. Відповідно до довідки-повідомлення від 07 лютого 2013 року позивачу надавалась інформація щодо кредиту. Позивач, також своїм підписом засвідчила факт та згоду з умовами кредитного договору, підтвердила свої права та обов'язки за цим договором і погодилась з ними, підтвердила свою здатність виконувати умови цього договору. Просить в позові відмовити. З урахуванням думки представника позивача про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача суд ухвалив провести заочний розгляд справи без звукозаписувального технічного засобу. Cудом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне укладення договірних відносин, внаслідок чого позивач позивається про визнання укладеного кредитного договору недійсним. Як зазначає в своїй позовній заяві [PERSON], між нею та ПАТ «Ідея Банк» в особі Бурштинського відділення 07 лютого 2012 року було укладено кредитний договір за № М34.03672209, згідно якого вона отримала в банку кредит в сумі 6408 грн. для проведення термінової хірургічної операції на очах. Згідно графіка погашення кредиту, вона регулярно здійснювала всі необхідні платежі і, за її підрахунками даний кредит вона погасила повністю, що стверджується копіями квитанцій, а також довідкою ПАТ «Ідея Банк» за № 113 від 05.04.2013 року про відсутність заборгованості позивачка за кредитним договорм № М34.03672209. Коли, в лютому 2013 року позивач прийшла у відділення банку, щоб погасити повністю кредит, їй було надано для підпису кілька документів. При цьому із слів позивча, представник банку пояснив, що це додаток до основного кредитного договору про зменшення відсотків. Ці документи вона підписала не читаючи їх, оскільки після операції на очах, зір в неї був ще досить поганий, представникам банку вона довіряла, а згодом дізналася, що за нею числиться ще один кредит на суму 5650 грн., який вона ніби-то отримала по іншому кредитному договору від 07 лютого 2013 року за № F43.036.72393. Під впливом погроз по телефону, який чинився із сторони відповідача, позивач вимушена була позичити 7000 грн. та сплатити банку в рахунок погашення кредиту, якого вона не брала. Крім того, з неї додатково ще було стягнуто 923 грн. за повторним договором страхування. З копій, наданих позивачем квитанцій про погашення кредиту вбачається, що по кредитному договору № М34.03672209 від 07.09.2012 року [PERSON] сплатила 8115 грн. 57 коп., а по кредитному договору № F43.036.72393 від 07.022013 року вона оплатила 6010 грн. 42 коп. Таким чином, позивач оплатила ПАТ «Ідея Банк» кредит за двома кредитними договорами, зокрема за № М34.036.72209 від 07.09.2012 року, за яким кредит вона отримала та за № F43.036.72393 від 07.02.2013 року, за яким кредитних коштів не отримувала, але теж їх сплатила під впливом примусу і вимагає повернення цих коштів. Представник відповідача, не з'явившись в судове засідання, в письмовому запереченні обгрунтовує правомірність та підставність укладення кредитного договору від 07 лютого 2013 року за № F43.036.72393, за яким кредитних коштів позивач не отримувала, але теж їх сплатила під впливом примусу і вимагає повернення цих коштів. Однак, не дивлячись на те, що участь представника відповідача в судовому засіданні після скасування заочного рішення від 22.07.2013 року було визнано обов'язковою, отримавши повідомлення про це, представник в суд так і не з'явився та не представив доказів про те, що готівкові кошти по кредитному договору № F43.036.72393 [PERSON] отримувала, яким згідно Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України міг би слугувати видатковий касовий ордер. Проте, ні в письмовому запереченні на позов, ні в заяві про скасування заочного рішення відповідачем не представлено письмових доказів, які б підтверджували факт отримання позивачем готівкових коштів по кредитному договору № F43.036.72393 від 07.02.2013 року. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсного правочину (договору) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією сторін, зокрема, вимоги про те, що зміст правочину не може суперечити ЦКУ, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Крім цього волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Не маючи спеціальної юридичної освіти, або освіти в галузі кредитування позичальник не міг в повній мірі оцінити відповідність договору вимогами законодавства, а також юридичні та фінансові ризики для себе. Необізнаність споживача із законодавством у галузі кредитування та попередня довіра до кредитодавця не давали банку право укладати договір на незаконних умовах, обмежувати права споживача на інформацію тощо. В силу ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів" права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Згідно ч.5 та ч.6 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача, такі положення також підлягають зміні, або договір може бути визнаним недійсним в цілому. Отже, укладаючи кредитний договір позичальник не була ознайомлена з усією необхідною інформацією, яка зазвичай потрібна для прийняття свідомого і обміркованого рішення щодо укладення кредитного договору. Відповідно до ст. 217 ЦК України, якщо вимогам закону суперечать істотні умови правочину, то він має бути визнаний судом недійсним в цілому. За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, письмових доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача слід стягнути судові витрати в користь держави в розмірі 214 грн. 40 коп. Згідно до приписів ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала. Під час провадження по справі позивачем не було надано суду належних і допустимих доказів існування обставин, з якими законодавець пов'язує настання наслідків, визначених ст. 23 ЦК України. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є безпідставними та не підлягають до задоволення. Також, не підлягає до задоволення позов в частині стягнення коштів на витрати понесені на правову допомогу, оскільки позивачем не надано жодного документального підтвердження даної оплати. На підставі ст.ст. 203,215. 627, 628 ЦК України, ст. 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів",

Outcome: partial