Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-24 00:00:00

З вересня 2012 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до арбітражного керуючого (ліквідатора) [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю - ФІРМА «ВІДРОДЖЕННЯ ПОЛІССЯ», в якому просив визнати нікчемним наказ ліквідатора від 02.02.2012 року № 3 про майбутнє звільнення працівників ТОВ- ФІРМА «ВІДРОДЖЕННЯ ПОЛІССЯ» в частині його звільнення, визнати недійсним запис в трудовій книжці про його звільнення з посади керівника юридичної служби у зв"язку з ліквідацією підприємства згідно п.1 ст.40 КЗпП України від 06.04.2012 року в частині дати звільнення, зобов"язати ліквідатора внести до трудової книжки запис про звільнення з 01.08.2012 року згідно п.1 ст.40 КЗпП України, зобов"язати ліквідатора видати довідку про розмір вихідної допомоги та розмір компенсації за час простою не з вини працівника, що мав місце через порушення ліквідатором вимог чинного законодавства з дати відкриття ліквідаційної процедури до дати фактичного звільнення, тобто з 06.12.2011 року по 01.08.2012 року. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, пославшись на те, що відповідач звільнив його з роботи у зв'язку із ліквідацією підприємства згідно п.1 ст.40 КЗпП України, порушивши порядок вивільнення працівників, передбачений ст. 49-2 КЗпП України, оскільки не попередив його персонально про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. Арбітражний керуючий (ліквідатор) [PERSON], відповідач у справі, який також є представником співвідповідача - ТОВ - ФІРМА «ВІДРОДЖЕННЯ ПОЛІССЯ», позов не визнав в повному обсязі, пославшись на те, що позивачу повідомлення про наступне вивільнення було відправлено поштою цінним листом з повідомленням. Проте, позивач з невідомих причин повідомлення не одержав, тому було повернуто лист в зв'язку із закінченням терміну зберігання, тому вимоги ст. 49-3 КЗпП України були виконані. Запис в трудову книжку не було внесено своєчасно, оскільки вона не знаходилась по місцю роботи позивача, а перебувала у позивача на руках. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, оглянувши цивільну справу № 2-23/11, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], - позивач у справі, відповідно до наказу №1149 від 9 жовтня 2006 року був прийнятий на роботу у TOB - ФІРМА «ВІДРОДЖЕННЯ ПОЛІССЯ» співвідповідача у справі, на посаду юрисконсульта, з 9 жовтня 2006 року. Відповідно до наказу № 4 від 6 квітня 2012 року позивач був звільнений з TOB - ФІРМА «ВІДРОДЖЕННЯ ПОЛІССЯ» в зв'язку із ліквідацією підприємства за п.1 ст.40 КЗпП України. Зазначені обставини підтверджені копією трудової книжки, долученої до матеріалів справи (а.с. 5). Згідно постанови Господарського суду Київської області від 6 грудня 2011 року товариство з обмеженою відповідальністю - TOB - ФІРМА «ВІДРОДЖЕННЯ ПОЛІССЯ» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено арбітражного керуючого [PERSON], який діє на підставі ліцензії Державного департаменту з питань банкрутства серії AB № 307403, виданої 13.04.2007 року(а.с. 40- 49). Наказом № 2 від 10 січня 2012 року ліквідатор [PERSON] був призначений виконуючим обов'язки керівника TOB - ФІРМА «ВІДРОДЖЕННЯ ПОЛІССЯ», співвідповідача у справі (а.с. 64). Відповідно до ч.2 ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута що управління банкрутом та розпорядження його майном, усі права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута переходять до ліквідатора. Згідно ч.І ст.25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури ліквідатор повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Порядок вивільнення працівників врегульовано ст.49-2 КЗпП України, відповідно до якої про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. На виконання ч.І ст.25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ч.2 ст.49-2 КЗпП України 2 лютого 2012 року ліквідатором винесено наказ № 3 «Про майбутнє звільнення працівників TOB - ФІРМА «ВІДРОДЖЕННЯ ПОЛІССЯ» (а.с. 50). Цим наказом було призначено звільнення працівників TOB - ФІРМА «ВІДРОДЖЕННЯ ПОЛІССЯ» на 6 квітня 2012 року. З вищевказаного наказу видно, що [PERSON], позивач у справі, був ознайомлений з ним 3 лютого 2012 року. Але, позивач в судовому засіданні пояснив, що фактично він був з цим наказом ознайомлений 1 серпня 2012 року, а зазначив дату ознайомлення - 3 лютого 2012 року на вимогу відповідача, що останнім не заперечувалося. Як пояснив в судовому засіданні відповідач, після винесення наказу № 3 від 02.02.2012 року про майбутнє звільнення, всім працівникам TOB - ФІРМА «ВІДРОДЖЕННЯ ПОЛІССЯ», в тому числі і позивачу, було відправлено попередження про наступне вивільнення працівників з 6 квітня 2012 року за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства, яке відправлено йому за місцем проживання цінним листом з повідомленням. Зазначені обставин підтверджені копією повідомлення, долученого до матеріалів справи, та копією списка згрупованих рекомендованих відправлень цінних листів, поданих арбітражним керуючим [PERSON]В.(а.с. 54, 88-89). Проте, позивачем даний цінний лист з повідомленням не був отриманий з невідомих причин, в зв'язку з чим, конверт повернутий відправнику, відповідачу у справі, за закінченням терміну зберігання(а.с. 55). Причини неодержання повідомлення позивач в судовому засіданні пояснити не зміг, а послався на те, що вони йому не надходили. Такі пояснення позивача спростовуються повідомленням Центру поштового зв»язку № 13 Київської обласної дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», яким підтверджено, що цінний лист з повідомленням № 0103309376114 з м. Києва від 03.02.2012 року на ім'я [PERSON] за адресою: Київський кв-л, буд.5/59, м. Славутич, Київська область, 07101 отримано ЦПЗ № 13 07.02.2012 року, повідомлення про надходження цінного листа опущено в поштову скриньку 07.02.2012 року. Повторні повідомлення виписувалися та доставлялися 10 лютого 2012 року, 14 лютого 2012 року, 23 лютого 2012 року, 28 лютого 2012 року. 8 березня 2012 року цінний лист з повідомленням повернуто відправнику по закінченню терміну зберігання(а.с. 87). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач був попереджений про наступне вивільнення працівників TOB ФІРМА «ВІДРОДЖЕННЯ ПОЛІССЯ» з дотриманням вимог, передбачених ч.2 ст.49-2 КЗпП України, оскільки за місцем проживання позивача було направлено персонально попередження про наступне вивільнення цінним листом з повідомленням. Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 31 січня 2011 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом [PERSON] до TOB - ФІРМА «ВІДРОДЖЕННЯ ПОЛІССЯ», треті особи: акціонерний комерційний банк «Форум», управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області, про захист трудових прав, встановлено, що господарська діяльність TOB - ФІРМА «ВІДРОДЖЕННЯ ПОЛІССЯ» повністю припинена з січня 2010 року. Підприємство знеструмлено в грудні 2009 року, будь-яка виробнича та управлінська діяльність не ведеться(а.с.93-98 ). Згідно довідки ПП «КОМСЕРВІС-БЕЗПЕКА» № 291 від 10.04.2012 року, яке здійснює охорону об'єктів TOB -ФІРМА «ВІДРОДЖЕННЯ ПОЛІССЯ», вбачається, що з 01.08.2011 року на робочих місцях співробітники TOB - ФІРМА «ВІДРОДЖЕННЯ ПОЛІССЯ» були відсутні(а.с. 53). Зазначені обставини були підтверджені в судовому засіданні показаннями свідка [PERSON]. За цих обставин іншого способу виконання відповідачем вимог ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників TOB ФІРМА «ВІДРОДЖЕННЯ ПОЛІССЯ», як направити повідомлення рекомендованим листом на домашню адресу позивача у відповідача не було. Не одержання позивачем з невідомих причин повідомлення не дає підстави вважати, що ліквідатор не виконав обов'язку передбаченого ст. 49-2 КЗпП України, оскільки не вдалося вручити повідомлення позивачу не з вини відповідача. Відповідно до наказу № 4 від 6 квітня 2012 року про звільнення працівників TOB ФІРМА «ВІДРОДЖЕННЯ ПОЛІССЯ» [PERSON], позивача, та інших працівників було звільнено з TOB ФІРМА «ВІДРОДЖЕННЯ ПОЛІССЯ» у зв'язку з ліквідацією підприємства. З даним наказом позивач був ознайомлений 1 серпня 2012 року(а.с. 6). Як пояснив в судовому засіданні відповідач, 9 квітня 2012 року в офісі TOB ФІРМА «ВІДРОДЖЕННЯ ПОЛІССЯ» в м. Славутичі працівники знайомилися з наказом № 4 про звільнення, їм було зроблено відповідний запис про звільнення в трудові книжки, і вони були видані працівникам. Проте, позивач, ознайомившись з наказом № 4 про звільнення, відмовився ставити підпис, вимагаючи персонального попередження про наступне вивільнення. Зазначені обставини підтверджені показаннями свідків [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з пояснень відповідача, він не міг внести запис у трудову книжку позивача про його звільнення з 6 квітня 2012 року, оскільки трудова книжка позивача на підприємстві не зберігалася, а знаходилася у нього на руках, що позивачем не заперечувалося. У відповідності до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року за № 301 «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. В судовому засіданні позивач пояснив, що трудова книжка видана йому колишнім директором TOB - ФІРМА «ВІДРОДЖЕННЯ ПОЛІССЯ» [PERSON] для того, щоб він міг зробити з її копії, а повернути не встиг в зв»язку із звільненням [PERSON]. Однак, ці обставини не підтверджені позивачем належними доказами. Натомість, згідно п.2.7 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення № 58 від 27.09.1993 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, передбачено, що у разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу. Таким чином, всупереч п. 3 Постанови КМУ № 301 від 27.04.1993 року «Про трудові книжки» позивач зберігав трудову книжку за місцем свого проживання. Ця обставина позбавила можливості відповідача 06.04.2012 року внести запис в трудову книжку про його звільнення та своєчасно видати її позивачу. В зв'язку з чим, відповідачем було внесено запис в трудову книжку про звільнення позивача лише 1 серпня 2012 року, коли позивач приїхав до нього в офіс в м. Київ з трудовою книжкою. Як вбачається з пояснень позивача, 3 серпня 2012 року він був зареєстрований у Славутицькому міському центрі зайнятості як шукаючий роботу. 10 серпня 2012 року йому було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю. Таким чином, враховуючи, що відповідач був позбавлений можливості своєчасно внести запис в трудову книжку позивача, то і немає причинного зв'язку між діями відповідача та несвоєчасним внесенням запису в трудову книжку позивача і несвоєчсним зверненням позивача до Славутицького міського центру зайнятості для постановки його на облік як безробітного. Посилання позивача на порушення відповідачем вимог ч.5 ст.20 Закону України «Про зайнятість населення» щодо не надання ліквідатором у встановленому законом порядку та строку звітності за формою № 4-ПН (план) «Звіту про заплановане вивільнення працівників» не впливає на спірні відносини. Крім того, позивач був поставлений на облік в Славутицькому міському центрі зайнятості 3 серпня 2012 року і йому було з 10 серпня 2012 року розпочато виплату допомоги по безробіттю. Вимоги позвача щодо зобов'язання ліквідатора видати довідку про розмір вихідної допомоги та розмір компенсації за час простою не з вини працівника, що мав місце через порушення ліквідатором вимог чинного законодавства з дати відкриття ліквідаційної процедури до дати фактичного звільнення, тобто з 06.12.2011 року по 01.08.2012 року, не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Статтею 49 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Таким чином, вищезазначеної статтею не передбачено надання довідки працівнику про розмір вихідної допомоги та розмір компенсації за час простою не з вини працівника. За таких обставин суд приходить до висновку, що у справі не встановлено і позивачем не доведено факту порушення його прав, в зв'язку з цим необхідно відмовити у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed