Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу посилаючись на те, що він працював у Марганецькій центральній міській лікарні з 1986 року. 11 січня 20102 року його було переведено у Комунальний заклад «Марганецький центр первинної медико-санітарної допомоги» слюсарем з ремонту автомобілів 2 розряду. Наказом №49/к від 08 червня 2012 року його звільнено з підприємства на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України в звязку зі скороченням штатів. Вважає звільнення незаконним в звязку з наступним. У встановлений законом строк його було ознайомлено з наказом про скорочення. Працедавець пропонував наявні на підприємстві вакансії, але ці пропозиції були більше схожі на знущання, оскільки йому пропонували роботу медичного працівника, [INFO], та роботу двірника, яку він не може виконувати за станом свого здоровя. Серед запропонованих посад була посада інженера з охорони праці, яка зазначена у графі «адміністративно-управлінський та допоміжний персонал». Він повідомив керівництву, що не проти обійняти цю посаду, однак йому відповіли, що його освіта не підходить для цієї посади. З цього приводу він звернувся до роботодавця із заявою в якій просив йому надати інформацію, чим передбачена наявність вищої інженерної освіти для посади інженера з охорони праці. Однак відповіді на поставлене питання не отримав. Яким нормативним документом визначені певні кваліфікаційні вимоги для посади інженера з охорони праці, роботодавець не відповів та ухилився від цього питання. Він як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії має право на збереження робочого місця при звільненні працівників у звязку зі змінами в організації виробництва та праці, у тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, скороченні чисельності або штату працівників, а також право на працевлаштування або можливість навчання новим професіям зі збереженням середньої зарплати за останнім місцем роботи за весь період перепідготовки, але не більше одного року. Йому достовірно відомо, що на підприємстві є вакантні посади диспетчера та механіка, яку тимчасово за сумісництвом займає водій [PERSON]. Він так само як і [PERSON] може обіймати ці посади. Вважає, що йому свідомо не запропонували ці посади, оскільки мати на підприємстві «чорнобильця» не зручно через пільги, якими він користується. На засіданні профспілкового комітету його міркування з приводу звільнення, а також його пояснення ніхто не слухав та не взяв до уваги. Просить суд визнати наказ № 49/к від 08 червня 2012 року про звільнення [PERSON] за п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України незаконним, поновити його на попередній роботі, стягнути з Комунального закладу «Марганецький центр первинної медико-санітарної допомоги» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд задовольнити його в повному обсязі. Представники відповідача позов не визнали та суду пояснили, що звільнення [PERSON] за п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України є законним та підстав поновлювати його на роботі немає, крім того позивачу з 07.11.2012 року встановлена друга група інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК та він не може займати попередню посаду і виконувати свої обовязки за станом здоровя. Суд, вислухавши сторони, дослідив докази наданні позивачем та відповідачем та приходить до наступного: Позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював слюсарем з ремонту автомобілів 2 розряду. Наказом №49/к від 08 червня 2012 року його звільнено з підприємства на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України в звязку зі скороченням штатів. У встановлений законом строк його було ознайомлено з наказом про скорочення. Працедавець пропонував наявні на підприємстві вакансії. Серед запропонованих посад була посада інженера з охорони праці, яка зазначена у графі «адміністративно-управлінський та допоміжний персонал». Він повідомив керівництву, що не проти обійняти цю посаду, однак йому відповіли, що його освіта не підходить для цієї посади. Хоча у встановлений законом строк позивача було ознайомлено з наказом про скорочення, працедавець пропонував наявні на підприємстві вакансії, отримано згоду на звільнення профспілкового комітету, однак роботодавцем не враховано те, що [PERSON] являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, що підтверджується посвідченням Серія А № 053746, та має право на збереження робочого місця при звільненні працівників у звязку зі змінами в організації виробництва та праці, у тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, скороченні чисельності або штату працівників, а також право на працевлаштування або можливість навчання новим професіям зі збереженням середньої зарплати за останнім місцем роботи за весь період перепідготовки, але не більше одного року. Також відповідачем при звільненні не враховано, що [PERSON] на момент звільнення був інвалідом третьої групи, що підтверджується посвідченням Серія Б № 441486. Відповідно до п. 7 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії має право на збереження робочого місця при звільненні працівників у звязку зі змінами в організації виробництва та праці, у тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, скороченні чисельності або штату працівників, а також право на працевлаштування або можливість навчання новим професіям зі збереженням середньої зарплати за останнім місцем роботи за весь період перепідготовки, але не більше одного року. Згідно ч.2 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні від 21.03.1991 року» відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інвалідів. Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Посилання представника відповідача стосовно того, що позивачу з 07.11.2012 року встановлена друга група інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК та він не може займати попередню посаду і виконувати свої обовязки за станом здоровя суд вважає безпідставними, оскільки наказ про звільнення було винесено 08 червня 2012 року, а п.1 ст.40 не передбачає звільнення за станом здоровя. Приймаючи до уваги наведене, суд вбачає формальний підхід Комунального закладу «Марганецький центр первинної медико-санітарної допомоги» до звільнення [PERSON], про що, зокрема, свідчить: не взяття до уваги того, що [PERSON] являється учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та інвалідом третьої групи (на момент звільнення). Такими діями відповідача порушено право [PERSON] на працю. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до довідки наданої відповідачем середньомісячний заробіток складає 1096 гривень 40 копійок, середньоденний 53 гривні 52 копійки. В зв'язку з незаконним звільненням на користь позивача суд вважає необхідним стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 червня 2012 року по 30 червня 2012 року за 14 робочих днів (14*53,52 грн.=749,28 грн.) з 01 січня 2013 року по 17 січня 2013 року за 11 робочих днів (11*53,52=588,72грн.) та з 01 липня 2012 року по 31 грудня 2012 року за 6 місяців (6*1096,40=6578,4 грн.), всього 749,28+588,72+6578,4=7916,4 грн. Згідно ст..367 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць та поновлення на роботі. Судові витрати, згідно ст.. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved