Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра»про визнання договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Надра», був укладений Кредитний договір №835320/ФЛ від 11 червня 2008 року, згідно з яким відповідачем було надано кредит у сумі 204 732,00 доларів США зі сплатою 14,99% річних з кінцевим терміном повернення 10 червня 2023 року. Того ж дня з метою забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між відповідачем та позивачем був укладений договір іпотеки № 835320/ФЛ-3 від 11 червня 2008 р., зареєстрований в реєстрі за № 1771, за яким предметом іпотеки є домоволодіння №200б, що знаходиться за адресою: місто Дніпропетровськ, вулиця Мінусинська, будинок №200б. На думку позивача іпотечний договір між сторонами був укладений з порушенням вимог чинного законодавства, а тому є підстави для визнання його недійсним, у звязку з чим позивач звернувся до суду з позовом. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день слухання справи сповіщений належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила, про день слухання справи сповіщена належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Надра» був укладений Кредитний договір № 835320/ФЛ від 11 червня 2008 року, за умовами якого відповідач надав позивачу кредит у сумі 204 732,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 10 червня 2023 року. Також 11 червня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1770, за умовами якого позивач набув право власності на домоволодіння №200б по вул. Мінусинська у м. Дніпропетровську. Згідно до вимог ст. 210 Цивільного кодексу України зазначений правочин зареєстровано в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно 04 серпня 2008 року, про що свідчить відповідний штамп на договорі. 11 червня 2008 року, в день укладання договору купівлі-продажу зазначеного домоволодіння, між ПАТ комерційним банком «Надра»та позивачем укладено іпотечний договір № 835320/ФЛ-3. Пунктом 1.2 договору іпотеки передбачено, що предмет іпотеки стане власністю іпотекодавця в майбутньому після укладання цього договору іпотеки на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння, укладеного між іпотекодавцем та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 11.06.2008 року за реєстровим № 1770. Також зазначено, що іпотекодавцю переходить право власності на домоволодіння, що є предметом договору в момент державної реєстрації вищевказаного договору купівлі-продажу домоволодіння. Іпотечний договір № 835320/ФЛ-3 від 11 червня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 11 червня 2008 року та зареєстрований в реєстрі за №1771, яким на відчуження предмету договору накладено Заборону № 772, яка зареєстрована в реєстрі за № 7372082. Пунктом 2.1.2 іпотечного договору зазначено, що предмет іпотеки є власністю іпотекодавця, що підтверджується договором купівлі-продажу домоволодіння, укладеного між іпотекодавцем та [PERSON]. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», Законом України «Про іпотеку», редакція якого діяла на момент укладення договору іпотеки. Згідно з вимогами частини 1 статті 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації, а відповідно до вимог статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення підлягають державній реєстрації. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»№1952-IV від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна (іпотека тощо) укладаються, якщо право власності на таке майно зареєстроване згідно з вимогами цього Закону. Крім того, положення п.1.1, п.1.2, п. 2.1.2 іпотечного договору 835320/ФЛ-3 від 11 червня 2008 року свідчать про розпорядження позивачем правами на нерухоме майно до моменту державної реєстрації таких прав, яка була здійснена лише 04 серпня 2008 року.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Також положення іпотечного договору 835320/ФЛ-3 від 11 червня 2008 року не містять відомостей щодо істотних умов цього договору в частині основних зобовязань та строків. Всупереч п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку»сторонами в іпотечному договорі № 835320/ФЛ-3 від 11 червня 2008 року не визначено цільове призначення земельної ділянки, переданої в договорі купівлі-продажу домоволодіння. За таких умов укладення сторонами іпотечного договору суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»№1952-IV від 01 липня 2004 року, норми якого забороняють укладання правочинів щодо нерухомого майна до здійснення державної реєстрації права власності на таке майно. Також, укладений сторонами іпотечний договір суперечить вимогам ч.2 статті 18 Закону України «Про іпотеку», де встановлено, що у разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних в п.2 цій статті, істотних умов, він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Стаття 208 ЦК України визначає правочини, які належить вчиняти у письмовій формі: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян; 4) інші правочини, щодо яких встановлена письмова форма. Крім того, необхідною умовою укладення договорів є їх державна реєстрація. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Реєстрації, зокрема підлягають договори купівлі продажу нерухомого майна. Також згідно зі ст. 4 Закону України «Про іпотеку», обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною 1 статті 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності та, приймаючи до уваги те, що укладений іпотечний договір не відповідає вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також зважаючи на те, що позивач не набув права власності на предмет іпотеки, суд приходить до висновку, що іпотечний договір другої черги № 835320/ФЛ-3 від 11 червня 2008 року слід визнати недійсним, у зв'язку з чим слід скасувати заборону на відчуження на домоволодіння №200б по вул. Мінусинській у м. Дніпропетровську, накладену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровану в реєстрі за № 772, а також виключити з Державного реєстру іпотек запис про державну реєстрацію іпотечного договору № 835320/ФЛ-3 від 11 червня 2008 року та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за іпотечним договором № 835320/ФЛ-3 від 11 червня 2008 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат, понесених позивачем по даній цивільній справі, враховуючи результат розгляду справи, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає судові витрати у розмірі 107,30 грн. покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved