Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-12 00:00:00

19.01.2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача та просив ухвалитти рішення, відповідно до якого визначити місце проживання дитини малолітнього [PERSON], [INFO], з позивачем [PERSON], посилаючись на те, що з 2007 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] У 2009 році від даного шлюбу народився син [PERSON], батьком якого записаний позивач. 27 лютого 2009 року шлюб між сторонами був зареєстрований в Київському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. З ініціативи відповідача шлюб між сторонами за рішенням суду від 08.12.2011 року був розірваний, після чого малолітній син залишився проживати з батьком позивачем по справі, так як мати, не маює постійного місця проживання, не має можливості дати дитині ні належного виховання, ні матеріального забезпечення, не має самостійного доходу. У теперішній час малолітній син [PERSON] проживає зі своїм батьком позивачем по справі, який стверджує, що син проживає та має усі нормальні та повноцінні необхідні умови для морального та фізичного розвитку, син знаходиться під постійним наглядом, позивач матеріально забезпечує та утримує сина, про нього піклується позивач та його мати. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала, з заявленими доводами погодилась, не заперечула проти проживання дитини з батьком, вказуючи на те, що вона у теперішній час не має постійного місця проживання, вимушена наймати квартиру та самостійно піклуватись про своє забезпечення. Суд, вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ст. 161 Сімейного Кодексу України. Насамперед, суд розглядаючи справу ставився до спору з порозумінням, усвідомлюючи цінності мирного вирішення сімейних проблем, з шанобливим ставленням до матері, батька, дитини, до тих, хто поруч, хто очікує на піклування і має на це право. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого 11.03.2009 року Київським Відділом РАГС ОМУЮ, актовий запис № 433 батьками [PERSON], [INFO], є сторони по справі [PERSON] та [PERSON] /а.с.5/. Згідно з витягом з рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.12.2011 року шлюб, зареєстрований 27.02.2009 року Київським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 152 між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] було розірвано /а.с.9/. Після розірвання шлюбу малолітня дитина [PERSON] залишилась проживати зі своїм батьком [PERSON], а мати дитини [PERSON] не надавала дитині ні належного виховання, ні матеріального забезпечення, а також рідко бачилася з дитиною. При розгляді справи судом приймались до уваги надані сторонами по справі характеристики та довідки, з яких вбачається наступне. Відповідно до довідки, виданої Міською стоматологічною поліклінікою № 6 Одеської міської ради управління охорони здоровя від 19.12.2011 року [PERSON] дійсно працює в КП «Міська стоматологічна поліклініка № 6»з 1.03.2004 року по цей час на посаді лікаря-стоматолога-ортопеда на 1,0 ставку /а.с.7/. В матеріалах справи міститься довідка про заробітну плату за 2011 рік видана [PERSON], відповідно до якої його дохід склав 9 255,83 грн /а.с.8/. Відповідно до характеристики, виданої Міською стоматологічною поліклінікою № 6 Одеської міської ради управління охорони здоровя від 19.12.2011 року, [PERSON] працює лікарем-стоматологом ортопедом. За період роботи показав себе як гарний спеціаліст, ініціативний робітник, успішно справляється зі своїми посадовими обовязками, у спілкуванні з колегами дружелюбний і привітний, з пацієнтами ввічливий. По характеру витриманий, миролюбний, уникає конфліктних ситуацій /а.с.10/. Згідно з характеристикою дошкільного закладу «Ясла-садок»№ 138 [PERSON] був прийнятий у групу раннього віку 31.03.2011 року, відвідує дитячий садок регулярно. приводить і забирає дитину батько [PERSON] або бабуся. Дитина доглянута, розвинута відповідно до свого віку, нормально спілкується з однолітками і персоналом групи /а.с. 11/. Закон України «Про охорону дитинства»визначає дитинство як період розвитку людини до досягнення повноліття. Водночас дитинство це й особливий біопсихосоціально-правовий стан людини. У преамбулі Конвенції про права дитини зазначено, що дитина потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Права та обовязки матері, батька щодо дитини і права та обовязки дитини щодо матері, батька є особистими /нематеріальними/, а можуть бути й майновими /матеріальними/. Загальними підставами виникнення прав та обовязків матері, батька і дитини є: походження дитини, тобто наявність кровного споріднення між нею та матірю, батьком; реєстрація цього походження у порядку, встановленому законом. Як вбачається з положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Однією із загальних засад регулювання сімейних відносин є рівність прав та обовязків жінки та чоловіка. Батьківські права як загальна категорія походить від слова «батьки», а отже, їх носіями є мати і батько в рівні мірі. Батьки зобовязанні піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також батьки зобовязані поважати дитину. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Обовязок виховувати дитину, ростити дитину найважливіший обовязок матері та батька. Виховання почуття любові може здійснюватися лише засобами любові. Повага до дитини має базуватися на визнанні незаперечної істини: дитина це маленька людина, зі своїм внутрішнім світом, своїми уподобаннями, своїми бажаннями та потребами. Повага до дитини це повага її прав, визначених Конвенцією про права дитини та іншими законодавчими актами. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Як записано у ст. 5 Хартії прав сімї від 1983 року, оскільки батьки дали життя своїм дітям, вони мають первинне і невід`ємне право виховувати їх; отже їх слід вважати первинними та головними вихователями власних дітей. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обовязків щодо неї. Право на особисте виховання дитини дає можливість матері, батькові бути нерозлучно з дитиною. Батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьківське право це можливість або комплекс можливостей, наданих матері, батькові щодо дитини, але водночас вони зобовязані зважати на право дитини мати свою думку, та її право на охорону здоровя. батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У положеннях Конвенції про права дитини вживається термін «найкращі»інтереси дитини, тому слід приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Жити разом з батьками природна потреба і природне право кожної дитини., однак різноманітні життєві ситуації породжують необхідність розлуки з матірю, батьком чи одним із них. Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Суд при вирішенні спору про місце проживання дитини враховує те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, їх стан здоровя, можливість створення належних умов до виховання та проживання дитини. Оцінювання умов проживання дитини виключна компетенція суду. Відповідно до положень Конвенції про права дитини держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Здоров'я - стан повного фізичного, душевного і соціального благополуччя, а не тільки відсутність хвороб і фізичних дефектів. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. На підставі зазначеного, приймаючи до уваги доводи та пояснення обох сторін по справі, розглядаючи справу у межах чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Крім того, судом приймається до уваги й та обставина, що [PERSON] характеризується з позитивної сторони, має постійний заробіток та належні умови для проживання. Одночасно, суд приймає до уваги ту обставину, що [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала. На підставі викладеного та

Outcome: approved