Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-31 00:00:00

21 березня 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 17 листопада 1989 року у Відділі РАГСу Броварського міськвиконкому Київської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 651. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17 листопада 1989 року вони зареєстрували шлюб. Спільне життя з відповідачем не склалося, між ними часто виникали сварки та непорозуміння. Сторони, починаючи з 2003 року, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків, а з жовтня 2011 року взагалі проживають окремо. Шлюб існує формально, майнового спору не має. Збереження шлюбу є неможливим, тому позивач звернулась до суду з даним позовом та просить його задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити з наведених у ньому підстав, пояснення надав аналогічні фабулі позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надіслав лист про слухання справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини справи, та надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], 17 листопада 1989 року зареєстрували шлюб у Відділі РАГСу Броварського міськвиконкому Київської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 651, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії ІУ-БК №301379 виданого Відділі РАГСу Броварського міськвиконкому Київської області, про що в книзі реєстрації шлюбів. Від спільного шлюбу сторони мають повнолітнього сина - Романа - [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державною полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В судовому засіданні встановлено, що продовжувати подальше спільне життя [PERSON] із [PERSON] не бажають, від застосування заходів щодо примирення відмовляються, збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд, дійшов висновку про те, що оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, позивач переконана, що подальше спільне життя є неможливим, то позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем - розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим.

Outcome: approved