Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-14 00:00:00

[PERSON] та [PERSON], 09 серпня 2000 року, у Тираспольському міському відділі реєстрації актів громадського стану Республіки Молдова зареєстрували шлюб, актовий запис № 562. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], посилаючись на те, що спільне життя із відповідачем не склалося, між ними часто виникають сварки, ініціатором яких є відповідач. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON]. В судове засідання сторони не з'явилися, до суду, до судового засідання позивач надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує, відповідач про причину неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню із наступних підстав. Як випливає з матеріалів справи, 09.08.2000 року, [PERSON] та [PERSON] у Тираспольському міському відділі реєстрації актів громадського стану Республіки Молдова зареєстрували шлюб, актовий запис № 562 (свідоцтво про укладення шлюбу ІІI-МП № 024362 від 23.08.2001 року). Після одруження позивачка залишилась на своєму дівочому прізвищі «Бєлік». В кожного із сторін шлюб перший. Від шлюбу спільних дітей у сторони не має. [PERSON] просить суд розірвати шлюб з Відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя із [PERSON] не склалося, за час спільного проживання постійно виникали сварки. Під час шлюбу виявилося, що характери сторін є несумісними, сторони мають різні погляди на життя, плани на майбутнє. Сумісне життя і збереження сімї стали неможливими. В продовж семи років сторони проживають окремо, кожен веде окреме господарство, має приватне життя та не має бажання налагодити сімейні відносини. Майнового спору між сторонами не має. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.ст. 104-105, 110 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. За таких обставинах, суд дійшов висновку, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше подружнє життя та збереження сім'ї стало неможливим із-за несумісності характерів та різних поглядів на подружнє життя, тому шлюб, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України підлягає розірванню. На підставі ст. 51 Конституції України, ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 3-4, 10, 15, 60, 109, 118, 208-209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved