Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-20 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись з позовом до суду та просили визнати за ними право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В обгрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що [PERSON], який є двоюрідним дідом [PERSON] в 1979 році проживав у [INFO], будучи наймачем. Квартира складалась з двох житлових кімнат площею 26,1 кв.м., загальною площею 31,9 кв.м. Оскільки [PERSON], [INFO], постійно хворів, вона вселилась до квартири, аби доглядати його, разом зі своїм сином [PERSON], [INFO]. З моменту вселення у квартиру вона мешкала з [PERSON] однією сімєю, мала спільний бюджет та господарство. 10.04.1980 року [PERSON] помер, після його смерті вона з сином залишилась проживати в спірній квартирі та проживають там і тепер. Вони неодноразово звертались до КЖЕП №5 з питання прописки, але їм завжди відмовляли, оскільки договору найму між ними не було. Вони постійно сплачують за комунальні послуги, а в 2005 році [PERSON] була притягнута до відповідальності за порушення правил користування електричною енергією. КЖРЕВП Бабушкінського району м.Дніпропетровська також звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та просив суд виселити їх з квартир 1,2 будинку 35 літ.А по вул.Красній в м.Дніпропетровську без надання іншого житла. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що будинок 35 по вул.Красній в м.Дніпропетровську відноситься до комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська. При інвентаризації будинку було встановлено, що відповідачами самовільно переобладнано квартири 1 та 2 ,шляхом їх поєднання, де вони самовільно проживають. Загальна площа квартир складає 79,7 кв.м., житлова 54,8 кв.м. Правовстановлюючі документи на квартиру відсутні, так само як і документи на її переобладнання. Звільнити квартири добровільно відповідачі відмовляються. Ухвалою суду від 09 грудня 2010 року позовні вимоги КЖРЕВП Бабушкінського району м.Дніпропетровська та [PERSON], [PERSON] обєднані в одне провадження. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, проти позову КЖРЕВП Бабушкінського району м.Дніпропетровська заперечували в повному обсязі, просили відмовити в його задоволенні. Представник відповідача виконавчого комітету Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради проти задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] заперечувала, просила в них відмовити, позов КЖРЕВП Бабушкінського району м.Дніпропетровська підтримала, наполягала на його задоволенні. Представник КЖРЕВП Бабушкінського району м.Дніпропетровська в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові, проти задоволення позову [PERSON] та [PERSON] заперечувала, посилаючись на безпідставність їх проживання у спірній квартирі. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги пояснення свідків, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши\~ докази \~у \~сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] та відмову в задоволенні позовних вимог КЖРЕВП Бабушкінського району м.Дніпропетровська у звязку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться у добровільному або судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення. Право на житло гарантоване людині статтями 47, 48 Конституції України. Так, ч. 3 ст. 47 Конституції проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. Правові позиції Європейського Суду з прав людини Пункт 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Згідно ст.24 ЖК України, житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території. Відповідно до ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», балансоутримувачу делеговані повноваження в галузі житлово-комунального господарства, в тому числі облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням; надання відповідно до закону громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатного житла або за доступну для них плату; здійснення контролю за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства на підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм власності; видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій. Згідно ст.60 цього Закону, Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку /квартирі/, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст.64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. А відповідно до ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Судом було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в квартирі [ADDRESS] був зареєстрований та проживав на підставі ордеру [PERSON], [INFO], котрий був виписаний у звязку зі смертю в 1980 році. [PERSON] займав дві кімнатну квартиру [ADDRESS], загальна площа якої становить 31,9 кв.м., житловою площею 26,1 кв.м. На теперішній час в квартирі без реєстрації мешкає сімя: [PERSON], її чоловік [PERSON], син [PERSON] /а.с.7/ 11.02.2005 року співробітниками ВАТ ЕК "Дніпрообленерго" було складено акт відносно [PERSON] щодо порушення останньої Правил користування електричною енергією для населення. /а.с.11/ Позивачами на підтвердження своїх позовних вимог надано копії квитанції про сплату послуг з електропостачання за 2010-2011 рр. /а.с.17-26/ Згідно довідки КП "ДМБТІ" ДОР від 16.03.2011 року, право власності на нерухомість за [PERSON], [PERSON], [PERSON] не зареєстровано. /а.с.50/ Відповідно рішення 5 сесії Дніпропетровської міськради народних депутатів, будинок 35 по вул.Красній в м.Дніпропетровську відноситься до обєктів комунальної власності. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст.10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Фактичні обставини судом встановлені. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], підтвердили суду, що [PERSON], разом з сином [PERSON] з 1979 року безперешкодно проживала в [INFO], доглядаючи [PERSON] Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] житлового ремонтно-експлуатаційного виробничого підприємства Бабушкінського району м.Дніпропетровська, суд вважає недоведеним факт переобладнання квартир 1 та 2 будинку 35 по вул.Красній в м.Дніпропетровську [PERSON] та [PERSON], [PERSON] Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] разом з сином [PERSON] в 1979 році вселились до квартири [ADDRESS] як члени сімї померлого в 1980 році [PERSON], безперешкодно та відкрито проживають в ній на теперішній час, іншого житла не мають. КЖРЕВП Бабушкінського району м.Дніпропетровська є балансоутримувачем спірної квартири. \~Відповідно до ч. 4\~ст. 9 ЖК Української РСР\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно положень\~ст. 4 ЦПК України\~суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Диспозитивність цивільного судочинства визначена\~ст. 11 ЦПК України\~в якій зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 12 ЦК України\~передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Як правило, особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких\~\~проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений\~ст. 16 ЦК України. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] житловим ремонтно-експлуатаційного виробничим підприємством Бабушкінського району м.Дніпропетровська при звернені до суду, вибрано спосіб захисту, такий як виселення відповідачів, \~при цьому не зазначено, які саме його права, свободи чи інтереси порушені. \~Таким чином, заявлені позивачем [PERSON] житловим ремонтно-експлуатаційного виробничим підприємством Бабушкінського району м.Дніпропетровська вимоги не відповідають визначеним законом способам захисту\~\~цивільних прав та інтересів, а відтак, немає підстав для їх задоволення. Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги гарантоване Конституцією України право громадян на житло, а також тривале проживання [PERSON], [PERSON] у спірній квартирі, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги про визнання права користування спірною квартирою. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір слід покласти на сторони та не відшкодовувати. На підставі викладеного,

Outcome: approved