Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказував, що АКБ Укрсоцбанк з метою приведення його діяльності у відповідність із вимогами Закону України Про акціонерні товариства був перетворений у публічне акціонерне товариство. З 14 червня 2010 р. повна назва банку: Публічне акціонерне товариство Укрсоцбанк. Відповідно до п. 1.2. Статуту в новій редакції, що зареєстрована 14.06.2010 р., ПАТ Укрсоцбанк є правонаступником АКБ Укрсоцбанк, йому належать всі права та обовязки, рухоме та нерухоме майно, що належало АКБ Укрсоцбанк. 15 червня 2007\~р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк, в особі Артемівського відділення Донецької обласної філії та Позичальником - [PERSON] було укладено Договір кредиту № 45-14/118, відповідно до якого останній отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 30000,00 доларів США (тридцять тисяч доларів США) на термін до 10 червня 2014 р. Відповідно до п. 1.2. Договору кредиту кредит був наданий Позичальнику на придбання у ПП [PERSON] транспортного засобу марки BMW, модель 525, 2003 рік випуску, колір сірий, реєстраційний номер АН 2670СВ, Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія АНС № 046443, виданого РЕВ ДАЇ м. Артемівськ при УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області 14 червня 2007 р. Придбаний за рахунок кредитних коштів транспортний засіб був переданий позивачу в заставу відповідно до Договору застави № 1 від 15.06.2007 р. Позичальник свої зобовязання по Договору кредиту не виконував, а саме: не сплачував у строки передбачені договором транші основного боргу та проценти за користування кредитними коштами. Позивач був вимушений звернутися в Артемівський міськрайонний суд з позовом про примусове стягнення боргу за Договором кредитом, який утворився станом на 09.07.2009 р. Позов був задоволений відповідно до Рішення Артемівського міськрайонного суду (суддя Радченко Л.А.) від 09.07.2009 р. по справі № 2-3628-2009 р. на суму 26996,68 дол. США, або 205836,21 грн. Для примусового виконання рішення суду позивач отримав 21.07.2009 р. Виконавчий лист по справі № 2-3628-2009 р. На підставі заяви позивача ВДВС Артемівського МУЮ відповідно до Постанови державного виконавця 30.07.2009 відкрило виконавче провадження по примусовому стягненню боргу. В межах виконавчого провадження відповідно до Акту опису й арешту майна від 14.10.2009 р. був накладений арешт на заставлений позивачу транспортний засіб - марки BMW, модель 525, 2003 рік випуску, колір сірий, реєстраційний номер АН 2670СВ. В межах виконавчого провадження заставлений транспортний засіб - марки BMW, модель 525, 2003 рік випуску, колір сірий, реєстраційний номер АН 2670СВ виставлявся на прилюдні торги неодноразово: 16.11.2010 р., 30.12.2010 р., 18.08.2011 р., 19.09.2011 р., але не був проданий через відсутність купівельного попиту, що підтверджують наступні листи спеціалізованої торгівельної організації - Філії 05 Приватного підприємства НИВА-В.Ш.:1) лист від 29.10.2010 р. № 2271 про призначення аукціону на 16.11.2010 р.;2) лист від 17.11.2010 р. № 2432 про те, що аукціон 16.11.2010 р. не відбувся через відсутність купівельного попиту;3) лист від 20.12.2010 р. № 2648 про призначення аукціону на 30.12.2010 р.;4) лист від 30.12.2010 р. № 2734 про те, що аукціон 30.12.2010 р не відбувся через відсутність купівельного попиту;5) лист від 04.08.2011 р. № 1936 про призначення аукціону на 18.08.2011 р.;6) лист від 19.08.2011 р. № 2095 про те, що аукціон 18.08.2011 р не відбувся через відсутність купівельного попиту;7) лист від 02.09.2011 р. № 2227 про призначення аукціону на 19.09.2011 р.;8) лист від 09.09.2011 р. № 2390/1 про те, що аукціон 19.09.2011 р не відбувся через наявність тільки одного покупця. Тільки 17.10.2011 р. (пятий аукціон) заставлене майно - автомобіль BMW, модель 525, 2003 рік випуску, колір сірий, реєстраційний номер АН 2670СВ був проданий за ціною 82000,00 грн., що засвідчує Акт державного виконавця про реалізацію предмета застави від 19.10.2011 р. З розрахунку від 18.10.2011 р. розподілу виконавчою службою стягнутих з боржника сум убачається, що стягувачу надійшла на виконання виконавчого листа сума 63482,58 грн., отже, станом на 03.11.2011 р. нестягнута сума боргу за Виконавчим листом від 21.07.2009 р. по справі № 2-3628/2009 становить 142353,63 грн. Як вище було вказано, відповідно до Рішення Артемівського міськрайонного суду від 09.07.2009 р. по справі № 2-3628-2009 р. присуджена до стягнення з боржника сума боргу за Договором кредиту, яка утворилась станом на 09.07.2009 р. Наявність чинного рішення суду про стягнення боргу за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін. Верховний суд України в Узагальнені судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010р.р.), розяснює наступне: Необхідно зазначити, що дострокове присудження до виконання основного зобовязання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішення суду і не виключає стягнення процентів, пені і збитків та інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку). У звязку з викладеним просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за несплаченими процентами протягом періоду з 09.07.2009 р по 03.11.2011 р.; розірвати договір кредиту в зв`язку з істотним порушення відповідачем умов по поверненню основного боргу та сплаті процентів. З довідки про стан заборгованості за Договором кредиту убачається, що станом на 03.11.2011 р. не погашена : основна заборгованість по кредиту у сумі 18673,67 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить - 149002,82 гривень, отже на суму основного боргу продовжують нараховуватися проценти. заборгованість по процентам за період з 09.07.2009 року по 03.11.2011 року у сумі 7773,43 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить - 62026,53 гривень та судові витрати понесені позивачем при подачі позову. Відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов, в якому останій просив суд :1) визнати угоди, проведених АКБ Укрсоцбанк, а саме:від 16.07.2007 року на суму 352,94 доларів США; від 17.08.2007 року на суму 352,94 доларів США;від 17.09.2007 року на суму 352,94 доларів США; від 10.10.2007 року на суму 352,94 доларів США; від 20.10.2007 року на суму 352,94 доларів США; від 12.01.2008 року на суму 705.88 доларів США; від 12.03.2008 року на суму 705.88 доларів США; від 23.04.2008 року на суму 351.28 доларів США; від 20.05.2008 року на суму 352.56 доларів США; від 13.06.2008 року на суму 352.94 доларів США; від 25.07.2008 року на суму 352.94 доларів США; від 19.09.2008 року на суму 357.14 доларів США; від 10.11.2008 року на суму 412.00 доларів США; від 04.12.2008 року на суму 357.00 доларів США; від 12.03.2008 року на суму 705.88 доларів США;платежі за погашення процентів: від 16.07.2007 року на суму 173.33 доларів США; від 17.08.2007 року на суму 323.09 доларів США; від 17.09.2007 року на суму 330.10 доларів США; від 10.10.2007 року на суму 294.79 доларів США; від 20.11.2007 року на суму 342.21 доларів США; від 12.01.2008 року на суму 634.71 доларів США; від 12.03.2008 року на суму 589.33 доларів США; від 10.04.2008 року на суму 303.34 доларів США; від 20.05.2008 року на суму 289.69 доларів США; від 13.06.2008 року на суму 285.49 доларів США; від 25.07.2008року на суму 262.29 доларів США; від 19.09.2008 року на суму 315.56 доларів США; від 07.11.2008 року на суму 69.68 доларів США; від 10.11.2008 року на суму 261.25 доларів США; від 03.12.2008 року на суму 300.00 доларів США ;з порушенням постанови НБУ № 337 Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України та Постанови НБУ № 119 від 23.03.1998 року та № 200 від 30.05.2007 року Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти та території України …недійсними . 2) визнати , що вище вказані угоди, проведені АКБ Укрсоцбанк , проводились з порушенням ЗУ № 2346-3 Про платіжні системи та переказ коштів в Україні та Декрету КМУПро систему валютного регулювання та валютного контролю визнати, що вище вказані угоди, проведенні АКБ Укрсоцбанк проводилися під випливом введення до оманузі сторони Банку. 4) визнати пукти 1.1., 2.1., 2.4, 2.4.1,3.1.1., Договору № 45-14/118 від 15.06.2007 року недійсними . 5) визнати, що відповідно до п. 2.2 Договору №45-14/118 від 15.06.2007 року строк виконання зобов*язання Заємщеком ще не наступив. 6)визнати, що заємщик , відповідно до ст.. 19 Конституції України, мав право не виконувати умови пунктів 1.1., 2.4, 2.4.1., договору № 45-14/118 від 15.06.2007 року. 7) У порядку застосування недійсності пункту 1.1., 2.1., 2.4,2.4.1,3.1.1., Договору №45-14 /118 від 15.06.2007 року , визнати недійсними договору залогу №1 від 15.06.2007 року , укладеного між АКБ Укрсоцбанк та ним; 8)відмови у повному обсязі у задоволенні позовних вимог за первинним позовом АКБ Укрсоцбанк до нього; 9) скасувати рішення Артемівського міськрайонного суду від 10.06.2010 року по справі 2-3628-2009 року. 10) судові витрати покласти на АКБ Укрсоцбанк за зустрічним позовом . В судове засіданні представник позивача за первинним позовом відповідача за зустрічним не з*явилась, в матеріалах справи є заява, в якій остання просить розглянути справу у її відсутність, на своєму позові наполягає з підстав, викладених у позовній заяві, в позові [PERSON] просить відмовити з підстав, викладених у запереченні. [PERSON] звернувся з позовом до ПАТ Укрсоцбанк про наступне:1) визнати недійсними, вчиненими під впливом обману, з порушенням приписів Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, правочини по погашенню основної суми боргу, правочини по погашенню процентів за Договором кредиту № 45-14/118 від 15.06.2007 р. ;2) визнати недійсними пункти 1.1., 2.1., 2.4., 2.5., 3.1.1. Договору кредиту № 45-14/118 від 15.06.2007 р., що укладений між банком та [PERSON], та визнати за позичальником право їх не виконувати;3) визнати, спираючись на п. 2.2. Договору кредиту № 45-14/118 від 15.06.2007 р., що строк для виконання позичальником кредитного зобовязання ще не настав;4) визнати недійсним договір застави № 1 від 15.06.2007 р., що укладений між банком та [PERSON],5) скасувати Рішення Артемівського міськрайонного суду від 10.06.2010 р. (описка в тексті позову: дійсна дата рішення - 09.07.2009) по справі № 2-3628-2009. В стислій формі основні аргументи позивача наступні:1) кредит в сумі 30000,00 дол. США виданий банком і отриманий позичальником [PERSON] в готівковій формі через касу банку відповідно до Заяви про видачу готівки від 15.06.2007 р. в той час, як п. 2.2. Договору кредиту передбачає, що кредит надається шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника;2) кредит виданий в іноземній валюті - доларі США в той час, як грошовою одиницею на Україні є національна валюта гривня. Вимоги позивача вважають такими, що не ґрунтуються на чинному законодавстві і не підлягають задоволенню, в обґрунтування чого вказали наступне. Платежі позичальника на погашення кредиту та процентів не є правочинами. Ч. 1 ст. 202 ЦК України передбачає: Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зі змісту визначення правочину можна виділити таку основну його ознаку: правочин є юридичним фактом, внаслідок вчинення якого виникають, змінюються або припиняються цивільні права та обов'язки. Отже, правочин породжує правовий наслідок, зумовлює виникнення цивільних прав та обов'язків. Пункт 41 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України дає поняття терміну платіж: це виконання бюджетних, боргових, гарантійних чи податкових зобов'язань, що виникли в поточному або попередніх бюджетних періодах. Застосовуючи аналогію закону вважаємо, що платіж це не правочин, а дія, направлена на виконання існуючого у платника зобовязання сплатити ту чи іншу суму відповідно до укладеного правочину. Отже, платежі на погашення основного боргу та процентів по кредиту є діями, направленими на виконання правочину, яким у нашому випадку є Договір кредиту. Чинне законодавство не містить норм, які б передбачали можливість визнавати з будь яких підстав недійсними дії, направлені на виконання правочину, що реально відбулись в минулому. Кредит в сумі 30000,00 дол. США був дійсно виданий відповідно до Заяви про видачу готівки від 15.06.2007 р. через касу банку, що не заборонено чинним законодавством. Укладання Договору кредиту і видача кредиту в іноземній валюті - операція законна. Стаття 99 Конституції України встановлює, що грошовою одиницею України є гривня. Проте, вказана нормам Конституції України визначає правовий статус грошової одиниці України, а не встановлює сферу її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Частиною 1 статті 192 Цивільного кодексу України теж передбачено, що законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Разом з тим, частиною 2 цієї статті передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини 3 статті 533 Цивільного кодексу України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Отже, відповідно до законодавства України, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак і обіг іноземної валюти також є правомірним, якщо він здійснюється відповідно до спеціального законодавства України, основу якого становить Декрет Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю (далі по тексту Декрет). Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 2 Закону України „ Про банки і банківську діяльність банківський кредит визначений як будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яку гарантію, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. При цьому, кошти, відповідно до цієї ж статті, це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 Закону України „ Про банки і банківську діяльність визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до положень Декрету надання та одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, а також використання іноземної валюти на території України як засобу платежу (що в цілому і є кредитними операціями), визначено як валютні операції. Пунктом 1 статті 5 Декрету передбачено, що на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом, Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії. Пунктом 6 цієї ж статті Декрету встановлено, що порядок і терміни видачі таких ліцензій визначаються Національним банком України. Пунктом 2.3. глави 2 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.07.2001 №275 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.08.2001 за №730/5921, встановлено, що банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку України. При цьому, пунктом 5.3. глави 5 цього ж Положення, чітко визначено, що „ письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України „ Про систему валютного регулювання і валютного контролю…. Верховний суд України в Узагальнені судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010р.р.), розяснює наступне: … за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ від 19.02.1993 р. № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролює наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Тому …. судам слід враховувати, що у випадку наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України. На час укладення Договору кредиту Відповідач мав банківську ліцензію №5, видану йому Національним банком України 29.12.2001, на право здійснення операцій, визначених частиною 1 та пунктами 5-11 частини 2 статті 47 Закону України „Про банки і банківську діяльність (у тому числі, на право розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик пункт 3 частини 1 статті 47 Закону України „ Про банки і банківську діяльність) та дозвіл № 5-2 від 29.07.2003 (з додатком) на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини 2 та частиною четвертою статті 47 Закону України „Про банки і банківську діяльність (у тому числі, на право здійснювати операції з валютними цінностями пункт 1 частини 2 статті 47 Закону України „ Про банки і банківську діяльність). В період дії Договору кредиту вищевказаний дозвіл був замінений дозволом №5-3 від 21.09.2009 (з додатком). Через зміну найменування Національний банк України 29.06.2010 видав відповідачу банківську ліцензію № 5 та дозвіл № 5-3 (з додатком). При укладенні Договору кредиту позивачу [PERSON] були відомі усі його умови, ніщо не перешкоджало йому звернутися до Відповідача з клопотанням про отримання кредиту в національній валюті гривні. Враховуючи вищевикладене, кредит в іноземній валюті - операція законна в межах чинного законодавства, немає правових підстав для визнання недійсними пунктів 1.1., 2.1., 2.4., 2.5., 3.1.1. Договору кредиту та визнання за позичальником права їх не виконувати. Крім того, з тексту Договору кредиту убачається, що дата його укладання - 15 червня 2007 р., зустрічний позов поданий в суд 10.01.2012 р. Ч. 1 статті 256 ЦКУ передбачає, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ч. 1 статті 257 ЦКУ передбачає, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ч. 1 статті 261 ЦКУ передбачає, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки, позивач [PERSON] особисто укладав спірний договір, то він міг довідатись про порушення свого права в день його укладання - 05.12.2007 р. Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 ЦКУ: Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Трирічний строк позовної давності у нашому випадку сплив 15.06.2010 р., тобто, зустрічний позов від 10.01.2012 р. заявлений після спливу строку позовної давності. Відповідач звертається до суду з клопотанням застосувати до вимоги позивача про визнання недійсним окремих пунктів Договору кредиту строк позовної давності в три роки з наслідками, передбаченими законом. Вимога визнати,

Outcome: approved