Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 2/3 частину домоволодіння, розташованого по вул. Гагаріна, 120 в с. Лемешівка, Городнянського району, Чернігівської області в порядку спадкування за заповітом та законом, після смерті [PERSON]. Позов обґрунтовується тим, що 2/3 частини зазначеного будинку з надвірними будівлями та спорудами була власністю [PERSON], первинна реєстрація права власності не була проведена. Відповідно до записів по господарчій книги [PERSON] була членом колгоспного двору. Даний житловий будинок з побутовими та господарськими спорудами побудований у 1975 році. У судове засідання позивач не з'явився, завчасно подав заяву, в якій заявив письмове клопотання про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без його участі. Представник відповідача Лемешівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області у судове засідання не з'явився, оскільки сільський голова подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти позову сільська рада не заперечує . Згідно положень ч.2 ст.158 ЩІК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Достовірними доказами встановлено, що після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України «Про власність» майно вказаного двору не змінилося. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Підстав вважати його самочинно збудованим майном суд не вбачає. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7). Як встановлено у судовому засіданні позивач зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи, що за життя спадкодавця [PERSON] не оформила та не зареєструвала своє право власності на вказане нерухоме майно, це унеможливлює реалізацію спадкових прав позивача як спадкоємця за заповітом та законом та перешкоджає в реєстрації її речових прав. Суд бере до уваги особливість забудови спірного будинку, який було збудовано в 1975 році в системі колгоспного двору. Зокрема, ч.4 ст.З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Підсумовуючи викладене, суд дійшов об'єктивного висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved