Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-09 00:00:00

14.03.2011 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. Зазначає, що від подружнього життя з відповідачем [PERSON], зокрема, мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Шлюб 18.02.1998 року розірвано. Дитина перебуває на утриманні позивачки. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. У зв'язку з цим позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі 500 грн. до виповнення нею 18 років, а разі продовження навчання, до 23 років в такому самому розмірі, проводячи такі стягнення на користь позивачки. Також просить стягнути з відповідача кошти в розмірі 18 000 грн., як аліменти на утримання дочки за минулий час - 3 роки, які відповідач зобов'язався виплачувати. У судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, посилаючись на те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в такому розмірі. Відповідач за дорученням суду повідомлений належним чином про розгляд справи за вказаним позовом, просив справу розглянути в його відсутність, що стверджується підтвердженням про вручення йому копії позовної заяви та доданих до неї документів, протоколом допиту відповідача від 04.08.2011 року, письмовою заявою від 04.08.2011 року, позов не визнає, посилаючись на те, що з вказаним позовом позивачу необхідно було звернутися коли вона проживала в Молдові, також має на утриманні неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], інших осіб на утриманні не має (а.с.26-29). Суд заслухавши пояснення позивача, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про її народження (а.с. 5). Шлюб між сторонами розірвано 18 лютого 1998 року (а.с. 4). Сторони проживають у різних країнах. Дочка сторін проживала в [ADDRESS], з 30.09.2008 року, тобто разом з позивачкою. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, але відповідач ухиляється від вказаного обов'язку, матеріальної допомоги на утримання дитини позивачці не надає, хоча згідно із заявою адресованою суду від 04.06.1997 року зобов'язався щомісячно давати на утримання дітей суму перевищуючу розмір аліментів та оплачувати витрати на житло. Зі слів позивачки вказаних зобов'язань після розлучення відповідач належним чином не виконував. Посилань позивача про невиконання обов'язків по утриманню неповнолітньої дочки відповідачем не спростовано. З пояснень відповідача встановлено, що він офіційно не працевлаштований, має випадковий заробіток. Згідно із ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. За таких обставин, суд вважає, що розмір аліментів може бути визначений у розмірі 500 грн. за період з 14.03.2011 року по 13.08.2011 року, оскільки прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 01.01.2011 року встановлено у розмірі 977 грн.. Що стосується вимоги позивачки відносно стягнення аліментів у разі продовження дочкою навчання то вона є безпідставною, оскільки обов'язок по утриманню повнолітніх дітей, які продовжують навчання, не є продовженням обов'язку по утриманню дитини до вісімнадцяти років. Це два самостійні обов'язки, які закріплені в різних главах СК України. Вони мають власні підстави виникнення і припинення. Якщо обов'язок по утриманню не виконується добровільно, стягнення аліментів на дітей, які досягли повноліття, з підстав, передбачених ст.ст. 198, 199 СК України, здійснюється у судовому порядку за новою позовною заявою. Згідно із ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи норму ч. 2 ст. 191 СК України, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення аліментів за минулий час, оскільки нею не подано суду доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Задовольняючи позов частково, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на відповідача, що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial