Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-27 00:00:00

Позивач 24 грудня 2013 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та посилалася на те, що 26 березня 2009 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона надала позичальнику у власність грошові кошти в сумі 100000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути позику у строк до 01 вересня 2009 року та виплачувати щомісяця відсотки у розмірі 3% від суми позики. 27 серпня 2009 року [PERSON] зайняв у позивача грошову суму у розмірі 150000,00 грн., які зобов'язувався повернути з основною сумою боргу по договору до 26 березня 2009 року, про що було складено письмову розписку. Позивач зазначила, що з серпня 2011 року відповідач став уникати з нею зв'язку, вимкнув телефон та не з'являвся на зустрічі. Позивач просила стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 250000,00 грн., 36% річних за три роки від основного боргу у розмірі 270000,00 грн., індекс інфляції у розмірі 22500,00 грн., витрати, пов'язані з викликом відповідача у судове засідання (оголошення в газеті та поштові витрати) у розмірі 164,40 грн. та витрати на оплату судового збору у розмірі 224,00 грн. Позивач у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Направила на адресу суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 63). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями та оголошенням у засобах масової інформації (а.с. 47, 58-62). З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 26 березня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був договір позики, відповідно до якого позивач зобов'язується надати відповідачу у власність грошові кошти у розмірі 100000,00 грн. для ведення бізнесу та погашення кредиту, а також для інших цілей, пов'язаних з його вступом до партії та підготовки до виборів, на умовах визначених Договором, із остаточним терміном повернення грошових коштів, сплатою процентів у розмірі 36% річних та сплатою відсотків не пізніше першого числа наступного місяця по ньому не пізніше 01 вересня 2009 року (а.с. 13-14). Встановлено, що 27 серпня 2009 року відповідач зайняв у [PERSON] 150000,00 грн., які зобов'язався повернути у строк до 31 грудня 2009 року одночасно з основною сумою боргу по договору позики від 26 березня 2009 року, що підтверджується письмовою розпискою (а.с. 52). В позовній заяві позивач зазначила, що протягом трьох місяців відповідач добросовісно виконував умови договору і в вересні 2009 року попросив про відстрочку повернення грошових коштів, так як він не встиг завершити будівельні роботи по об'єкту будівництва та реалізувати реконструйовану будівлю з виду на те, що не вистачає засобів. [PERSON] ще два рази після цього виплатив позивачу відсотки по договору позики, після чого він почав всякими способами відтягувати строк повернення боргу. Після цього у відповідача померла мати і він знову попросив про відстрочку, мотивуючи це значними витратами на поховання, і позивач пішла назустріч, сподіваючись на його порядність. Позивач зазначила, що в подальшому їй стало відомо, що відповідач, будучи приватним підприємцем, оголосив про своє банкротство та приховав ці обставини. [PERSON] пояснила, що при зустрічі з нею влітку 2011 року, відповідач заявив, що пам'ятає про борг та зобов'язується його повернути, якщо вона відмовиться від стягнення штрафних санкцій. Також він пояснив, що у нього є ще борг перед іншими фізичними особами та банком, проте він сподівається з усіма розрахуватися. Так як штрафні санкції на той момент перевищували суму основного боргу, позивач не наполягала на їх виплаті так як розуміла, що чекати повернення боргу їй доведеться довго. Позивачка зазначила, що з серпня 2011 року відповідач став уникати контактів з нею, вимкнув телефон та не з'являється на зустрічі. Остання телеграма про призначення зустрічі була вручена особисто [PERSON] 28 серпня 2012 року, проте відповідач так і не з'явився на зустріч (а.с. 10). 31 серпня 2012 року позивач звернулася до суду з заявою, в якій зазначила, що на її утриманні знаходиться свекруха [PERSON], [INFO] (а.с. 25-27), а також вона перенесла смерть свого чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25 лютого 2009 року, виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 274 (а.с. 15). У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню та з відповідача підлягає стягненню сума основного боргу у розмірі 250000,00 грн., 36% річних за три роки від основного боргу у розмірі 270000,00 грн., індекс інфляції у розмірі 22500,00 грн., витрати, пов'язані з викликом відповідача у судове засідання (оголошення в газеті та поштові витрати) у розмірі 164,40 грн. та витрати на оплату судового збору у розмірі 224,00 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 3217,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved