Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом та вимоги обґрунтовує тим, що спірний житловий будинок за адресою м. Суми вул. Хвойна, 32 належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 січня 2007 року. Після смерті чоловіка позивачка дозволила доньці [PERSON] разом з чоловіком, дітьми мешкати в даному будинку, які були зареєстровані в ньому. Відносини між членами сім`ї погіршилися, донька ображає, принижує її, тому вирішила продати будинок та придбати однокімнатну квартиру, а відповідачі добровільно не знімаються з реєстрації, в звязку з чим створюють їй як власнику перешкоди в користуванні та розпорядженні майном. Тому, просить постановити рішення, яким зобовязати не чинити перешкод в користуванні, розпорядженні її майна будинку № 32 по вул. Хвойній в м. Суми, виселить із будинку та зняти з реєстрації [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка і її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зазнаючи, що подальше спільне проживання з відповідачами неможливе, стосунки погіршуються, в утриманні будинку допомоги відповідачі не надають, вирішила продати житловий будинок, який належить їй на праві приватної власності, а відповідачі за час проживання у спірному будинку не придбали права на будинок, обмежують права позивача в користуванні, володінні й розпорядженні спірним будинком. В судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник не визнають позовні вимоги, пославшись на те, що позивачка добровільно вселила їх в спірний будинок і зареєструвала як членів сім`ї для отримання субсидії. З 2006 року вони постійно мешкають в будинку за адресою м. Суми вул. Хвойна,32, іншого власного житла не мають, сплачують комунальні послуги і зробили ремонт за власні кошти, в звязку з чим не створюють перешкод у користуванні власністю. Представник третьої особи Служби у справах дітей Сумської міської ради в судове засідання не з`явилися, надіслали до суду лист з проханням розглядати справу без участі їх представника, з приводу спору покладаються на рішення суду. Суд вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідачів, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи вважає позовні вимоги необґрунтованим і такими, що задоволенню не підлягають з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Третьої Сумської державної нотаріальної контори від 27.01.2007 року [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок А-1, жила площа якого складає 44,9 кв. м. за адресою м. Суми, вул. Хвойна, б.32, розташованого на приватизованій земельній ділянці з господарчими та побутовими будівлями, зареєстрованого за №13861 від 04.06.2007 (а.с.4-6). Відповідно до копії будинкової книги за адресою м. Суми, вул. Хвойна,32 зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а. с. 10). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. ст. 383, 391 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частина 5 вказаної статті зазначає, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадянам, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В той же час, суд вважає, щодо захисту свого права власності позивачем шляхом пред`явлення негаторного позову відповідно до положень ст.391 ЦК України є необґрунтованим, оскільки зазначена норма не є самостійною підставою для виселення особи з належного власнику будинку, враховуючи ту обставину, що між позивачем та відповідачем виникли відносини щодо користування жилим приміщенням, які регулюються відповідними нормами ЖК України. З матеріалів справи, слів відповідачів, свідків, вбачається, що позивачка вселила відповідачів добровільно. Спочатку у жовтні 2004 року для отримання субсидії по оплаті комунальних послуг вона зареєструвала онуку [PERSON], тимчасово до 01.07.2008 року, до закінчення нею навчання, а з вересня 2008 року зареєструвала її на постійне проживання (а. с. 45). Пізніше, з дозволу позивачки до вказаного будинку вселилася відповідачка [PERSON] з цивільним чоловіком і сином, у вересні 2008 року відповідачка зареєструвалась у вказаному будинку як член сім`ї (а. с. 26 ). Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно зі ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника квартири, у тому числі й колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не припиняє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України, ч. 3 ст. 9 та ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника квартири може бути виселено в судовому порядку без надання іншого житла у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України Виселення згідно із ч.1 ст. 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до положень ч. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Порядок реєстрації, зняття з реєстрації громадян, а також іноземців чи осіб без громадянства, які на законних підставах, перебувають в України місця проживання визначено Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року. Статтею 3 цього Закону визначені терміни, зокрема зазначено, що реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документу про місце проживання або місця перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Обставини, які встановлені судом за позовом позивачки не є такими, які відповідно до вимог зазначеного Закону є підставою для зняття з реєстрації місця проживання. Позивачка в своєму позові не ставить питання про визнання відповідачів втратившими права користування спірним будинком, а тільки просять усунути перешкоди в користуванні будинком шляхом зняття з реєстрації, пославшись на ст. 391 ЦК України, але відповідачі не створюють перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном: сплачують комунальні послуги, за власні кошти зробили капітальний ремонт будинку позивача, крім того належних доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачка має намір продати будинок суду не надала. Поясненнями сторін та свідка [PERSON], який добре знає сторони, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт, що відповідачі не ображають позивачку, зробили ремонт в будинку, не створюють перешкоди у користуванні власністю Аналізуючи встановлені по справі обставини та приведені вище норми закону, суд дійшов висновку, що відповідачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані в будинку як члени сім`ї, договору найму не укладали, аморальний спосіб життя не ведуть, спиртними напоями не зловживають, громадський порядок не порушують, сплачують комунальні послуги, не перешкоджають у користуванні житлом позивачці, до того ж спірний будинок має жилу площу 44,9 кв.м., що при необхідності є цілком достатнім для одночасного проживання як позивачки, так і відповідачів. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає за недоведеністю позовних вимог. Питання про судові витрати підлягає вирішенню відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed