Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-13 00:00:00

13 грудня 2012 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 006-14057-290507 від 29 травня 2007 року в розмірі 2823,73 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 29 травня 2007 року між ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта», та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачу було відкрито картковий рахунок та відкрито кредитну лінію. Відповідач був зобовязаний щомісяця сплачувати відповідні відсотки за користування кредитними коштами. Проте, відповідач порушуючи взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, виконував свої зобовязання не належним чином, в результаті чого станом на 17.08.2012 року в нього виникла заборгованість за кредитом в розмірі 2823,73 грн. В зв'язку з тим, що відповідач не бажає добровільно погасити заборгованість за кредитним договором, представник позивача просив стягнути цю суму в примусовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні фактично позов визнав, але вказував на те, що оформив кредитну картку не для себе, а для свого знайомого. Крім того, зазначав, що зазначеними кредитними коштами він не користувався оскільки в нього відсутня кредитна картка. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 29 травня 2007 року між ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта», та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачу було видано кредитну картку та відкрито кредитну лінію на 3000 грн. Згідно цього договору відповідач зобовязаний щомісяця сплачувати відповідні відсотки за користування кредитними коштами. Взяті на себе зобовязання відповідач не виконав, в звязку з чим станом на 17 серпня 2012 року в нього виникла заборгованість за кредитом в розмірі 2823,73 грн., яка складається виключно із тіла кредиту. Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, а саме: договором; заявою; довідкою; (а. с. 6-10). \~\~ Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. \~ У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобовязання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України, тобто при порушенні зобовязань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки за користування кредитом та пеню, що передбачені умовами договору. Згідно ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускається. Таким чином, судом встановлено, що відповідач своєчасно кредит не повернув, продовжував користуватися грошима на тих же умовах, договір не розривав. Тому, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обовязок сплати судового збору.

Outcome: approved