Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-12 00:00:00

[PERSON], (далі позивач)\~звернулася\~до суду з позовом до [PERSON], (далі - відповідач), в якому посилаючись на ст. 405 ЦК України, просив постановити рішення, яким визнати останню такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку за № 4 по вул. Прогресівський в с. Липівка Макарівського району Київської області (спірний будинок). В обґрунтування вимог позивач зазначив, що його співмешканка в вищезазначеному будинку була зареєстрована з 2009 року, але фактично не проживає з січня 2011 року та по теперішній час. Особистих речей в будинку не має, перешкод у користуванні їй ніхто не чинив, відповідачка добровільно залишила будинок, проте у добровільному порядку зніматися з реєстрації не бажає. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору дарування від 27.06.2006 року позивач прийняв у дар від [PERSON] житловий будинок який знаходиться за адресою: Київська область Макарівський район с. Липівка вул. Прогресівська, 4. У листі № 4395 від 22.05.2012 року зазначено, що [PERSON] зареєстрована у цьому будинку з 20.09.2007 року, а позивач, відповідно до штампу у паспорті 19.03.2008 року. В спірному будинку сторони по справі проживали разом до січня 2011 року. Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов сімї позивача від 20.12.2011, 21.01.12 та 26.03.12 року відповідач з 2011 року в спірному будинку не проживає. З лютого 2012 року з позивачем у будинку проживає інша співмешканка, яка на теперішній час є вагітною і вони у майбутньому бажають одружитися. Вирішуючи між сторонами спір, суд виходить з наступного. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією права особи на житло здійснюється спеціальним законом яким є ЖК УРСР. Згідно ст. 4 ЖК УРСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає, зокрема, жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд). Користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду регулюється Главою 6 вказаного Кодексу. Як зазначено у ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як вбачається з аналізу норм цієї глави ЖК УРСР, із власником на відповідних правових підставах можуть проживати або члени його сімї, або ж наймач на підставі договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї власника будинку (квартири) згідно ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме його дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ст. 64 ЖК УРСР). У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідачка більше одного року не проживала у спірному будинку, суд вважає, що позовні вимоги до відповідачки про визнання особи таким, що втратив право користування житлом підлягають задоволенню.

Outcome: approved