Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-19 00:00:00

28.02.2011 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, з урахуванням уточнених вимог просить стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду у розмірі 3400,00 грн, суму сплаченого державного мита 17,00 грн, суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення 75,00 грн та суму витрат на допомогу адвоката 1500 - усього 5009,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що нещодавно від співробітників Дзержинського РВ ГУМВС України в Харківській області він довідався про те, що відповідачка [PERSON] у офіційній заяві до міліції звинуватила його особисто у начебто скоєнні відносно неї не правових дій, у тому числі привласнення її грошових коштів. Зазначена обставина доводиться матеріалами за результатами звернення [PERSON] до міліції, які знаходяться в Дзержинському РВ ГУМВСУ. (вхід № НН 1323). У офіційній заяві [PERSON] до міліції міститься завідомо неправдива негативна інформацію про нього особисто, виконуються ознаки юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення мого позову, а саме сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Розповсюджена відповідачем інформація про мене є негативною, оскільки ця інформація частково не відповідає дійсності, частково викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені), тобто виконуються ознаки нанесення шкоди честі і гідності. Відповідач явно перевищив встановлені законом межі здійснення своїх цивільних прав, чим порушив норму статті 68 Конституції України. Також позивач посилається на те, що розповсюджена про нього інформація, навпроти, містить безпідставну юридичну та моральну негативну його оцінку та не визнає його цінності як людини, що має загальноприйняті уявлення про добро і зло. У такому випадку він має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Також вказує, що він фізична особа, особисте немайнове право якої порушено, має право на відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода, нанесена йому відповідачем, виражається у душевних стражданнях, які він відчуває у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, а саме його кілька разів викликали до Дзержинського РВ ГУМВС на надання пояснень, фактично на допити, у зв'язку з чим він був вимушений звернутися за відповідними послугами до адвоката [PERSON], який персонально був присутнім на зазначених допитах. Розмір моральної шкоди залежить зокрема від характеру правопорушення та ступеня вини особи. У даному випадку характер правопорушення є відверто з умисним, зухвалим та цинічним, оскільки безпідставне офіційне звинувачення мене у начебто заволодінні майном та здійсненні кримінальних дій було навмисним, ці дії відповідач скоював свідомо, тобто мають місце факти свідомого порушення відповідачем його прав і спричинення негативних наслідків у вигляді моїх душевних страждань з причини необхідності надання пояснень правоохоронним органам, доведення їм безпідставності викладених у офіційній заяві відомостей, переживань у зв'язку із відвідуванням міліції, у зв'язку з необхідністю давати відповіді на малозрозумілі йому питання кримінального характеру, а також понесення значних витрат часу та зусиль. Ще позивач вказав, що ступінь вини відповідача є висока. Враховуючи, що моральну шкоду відповідач наніс зумисно, ставлячи за мету здійснення тиску на нього з боку міліції, розмір моральної шкоди він оцінює у 1700 грн., виходячи із вимог розумності та справедливості. Таким чином, суть порушення особистих немайнових прав полягає у поширенні відповідачем негативної, недостовірної інформації про нього, яка принижує його честь, гідність та наносить моральну шкоду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, причину неявки суду не повідомила, будучи викликаним через оголошення у пресі відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що починаючи з 16.05.2011 року судом витренувались матеріали звернення громадянки [PERSON] до Дзержинського РВ (вхід. № НН 1323), і лише 27.06.2012 року на адресу суду надійшов до листа Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 27.06.2012 року за підписом начальника [PERSON], відповідно до якого 30.12.2010 року до Дзержинського РВ надійшло звернення громадянки [PERSON], щодо дій гр.. Музики та [PERSON], яке надійшло поштою за вх.. № Н-1323 і було зареєстровано. Розгляд зазначеного звернення було доручено начальнику СКР Дзержинського РВ підполковнику міліції [PERSON], який за результатами розгляду звернення виніс постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, проте, як встановлено за іншим фактом. Старшим інспектором штабу Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області проведено службову перевірку за фактом встановлення місцезнаходження матеріалів перевірки за зверненнями громадянки [PERSON], надано вказівку про відновлення матеріалів, але до суду вони так і не надійшли. Таким чином, суд приходить до висновку, що факт звернення відповідачки [PERSON] з заявою до міліції, в якій вона звинуватила позивача у начебто скоєнні відносно неї не правових дій, у тому числі привласнення її грошових коштів був. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 02 2009 р. №1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, надалі - постанова), наявність якого може бути підставою для задоволення мого позову, а саме сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Пункт 16 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду прямо передбачає, що наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України , зокрема цивільно-правову відповідальність. Разом з тим, відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і\~\~слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію, що честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.\~\~\~\~ Гідність - визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності. Честь\~\~- це сукупність вищих моральних принципів, якими людина керується у своїй громадській та особистій поведінці. Честь повязується з позитивною соціальною оцінкою особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Репутація фізичної особи - набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. Законодавчо закріплено, що кожен має право на повагу до честі, гідності та ділової репутації, їх недоторканість. Отже аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що розповсюджена відповідачем інформація про позивача є неправдивою та негативною, оскільки ця інформація частково не відповідає дійсності, частково викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності, тобто такі, що шкодять честі і гідності. Згідно з ч. 3 статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. З огляду на положення ст.277 ЦК України обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Відповідачка [PERSON] доказів на підтвердження достовірності розповсюдженої про позивача інформації суду не надала. Згідно до вимог ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди у разі приниження честі та гідності, а також ділової репутації. Відповідно до розяснень, викладених в\~\~Постанові Пленуму Верховного Суду України від\~\~31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди", під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При зясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та\~\~з чого він при цьому виходить. В ході розгляду справи знайшов свого підтвердження факт заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях і втраті душевного спокою внаслідок розповсюдження відносно нього негативної інформації, оскільки позивача кілька разів викликали до Дзержинського РВ ГУМВС на надання пояснень, у зв'язку з чим він був вимушений звернутися за відповідними послугами до адвоката, йому прийшлось доводити їм безпідставності викладених у офіційній заяві відомостей, це все приводила до переживань, а також понесення значних витрат часу та зусиль. \~Однак, позивач, звертаючись до суду з вимогою про стягнення моральної шкоди з відповідача в розмірі 3400 гривень, не надав суду достатніх доказів на підтвердження розміру заявлених вимог в цій частині. Разом з тим, при визначенні розміру завданої моральної шкоди суд зобовязаний врахувати положення пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкодищодо характеру та обсягу немайнових втрат, засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги надані і дослідженні в ході розгляду справи докази, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково в розмірі 1700 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Оскільки, позивачем надано достатні, докази на підтвердження оплати послуг адвоката, а саме: договір на надання адвокатських послуг від 27.02.2011 року № П-27-01/11(а.с. 49) та платіжне доручення на суму 1500 грн. (а.с 54), то з відповідача на користь позивач слід стягнути витрати на правову допомогу, у розмірі 1500, 00 грн., розмір яких не суперечить постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.2006року № 590 Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави. В порядку ст. 88 ЦПК України стороні на корить якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір 17 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 75 грн., таким чином з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача 3292 грн.

Outcome: partial