Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-19 00:00:00

ПАТ „Укрсоцбанк звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 28.07.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк, правонаступником, якого є Публічне акціонерне товариство „Укрсоцбанк та [PERSON] було укладено договір кредиту № 125М/06 у якості забезпечення якого, згідно іпотечного договору № 125М/06/1і від 28.07.2006 року в іпотеку банку [PERSON] було передане нерухоме майно: нежиле приміщення XXIV, загальною площею 114,4 кв.м., за адресою: Україна, Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Леніна, будинок 173. Пунктом 4.5 іпотечного договору № 125М/06/1і від 28.07.2006 року передбачено, що іпотєкодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому ст. 6 Закону України „Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати. Відповідно до умов договору кредиту № 125М/06 позивачем відповідачу [PERSON] надано кредит у сумі 130 000,00 доларів США, який станом на теперішній час повернуто частково. Як стало відомо позивачу, державним виконавцем Хортицького відділу ДВС Запорізького міського управління юстиції 10.02.2012 року накладено арешт на майно [PERSON] та оголошено заборону на його відчудження. Право застави на предмет іпотеки у позивача виникло 28.07.2006 року - за іпотечним договором № 125М/06/1і - тобто раніше, ніж Хортицьким районним судом м. Запоріжжя прийнято ухвалу від 01.02.2010 року по справі № 2-899/2010 року, якою заборонено вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження нежилого приміщення XXIV, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 173, яке належить [PERSON] та на виконання якого державним виконавцем Хортицького відділу ДВС Запорізького міського управління юстиції накладено арешт на вищезазначене нерухоме майно. Посилаючись на те, що звернення стягнення на предмет договору іпотеки для задоволення вимог стягувача, який не є іпотекодержателем у даному випадку не допускається, позивач просить зняти арешт, накладений Хортицьким відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, на нежиле приміщення XXIV, загальною площею 114,4 кв.м., що розташоване за адресою: Україна, Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Леніна, будинок 173 і є предметом іпотеки по іпотечному договору № 125М/06/1і від 28.07.2006 року. В судовому засіданні представник позивача, підтримав позовні вимоги, наполягаючи на їх задоволенні у повному обсязі, в подальшому просив розглянути справу за відсутності їх представника. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, в подальшому просив розглянути справу за його відсутності. Представник Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції в судовому засіданні надав письмові заперечення на позов, відповідно до яких просить відмовити у задоволенні позову банку, в подальшому просив розглянути справу за відсутності їх представника. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.07.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк, правонаступником, якого є Публічне акціонерне товариство „Укрсоцбанк та [PERSON] було укладено договір кредиту № 125М/06 (а.с. 3-5) у якості забезпечення якого, згідно іпотечного договору № 125М/06/1і від 28.07.2006 року в іпотеку банку [PERSON] було передане нерухоме майно: нежиле приміщення XXIV, загальною площею 114,4 кв.м., за адресою: Україна, Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Леніна, будинок 173 (а.с. 12-15). Відповідно до умов договору кредиту № 125М/06 позивачем відповідачу [PERSON] надано кредит у сумі 130 000,00 доларів США. Пунктом 4.5 іпотечного договору № 125М/06/1і від 28.07.2006 року передбачено, що іпотєкодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому ст. 6 Закону України „Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати. Крім того, 28.07.2006 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] на підставі ст. 73 Закону України „Про нотаріат та у звязку з посвідченням договору іпотеки накладено заборону відчуження зазначеного не житлового приміщення, яке належить [PERSON] до припинення договору іпотеки, зареєстровано у реєстрі для реєстрації заборон № 12. Статтею 1 Закону України „Про заставу передбачено, що кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставлено майна переважно перед іншими кредиторами. Статтею 16 Закону України „Про заставу передбачено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Відповідно до ст. 20 Закону України „Про заставу, ст.ст. 23, 24 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, ст.ст. 572, 576, 589, 590 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання заставодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду. Згідно із ст. 1 Закону України „Про іпотеку іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 33 Закону України „Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року „Про судову практику в справах про виключення майна з опису, за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Заяви боржників про неправильність включення майна в опис розглядаються в порядку, передбаченому ст. 409 КПК України, коли арешт накладено при провадження в кримінальній справі або в порядку, передбаченому ст. 373 ЦПК, якщо опис проводився судовим виконавцем. Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України „Про виконавче провадження стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Інших випадків для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, Законом України „Про виконавче провадження не передбачено. Як вбачається з матеріалів справи, в Хортицькому відділі державної виконавчої служби на виконанні знаходилось виконавче провадження за ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя № 2-899 від 01.02.2010 року у справі про заборону вчиняти будь які дії, направлені на відчуження: нежилого приміщення № XXIV, розташованого за адресою:м. Запоріжжя, пр. Леніна, 173, яке належить [PERSON] та на інше рухоме та нерухоме майно останнього. 10.02.2010 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 36-41). З матеріалів справи вбачається, що станом на 06.11.2012 року заборгованість [PERSON] за договором кредиту № 125М/06 від 28.07.2006 року складає 23153,46 доларів США (а.с. 47). Право застави на предмет іпотеки у позивача виникло 28.07.2006 - за іпотечним договором №125М/06/1і - тобто раніше, ніж Хортицьким районним судом м. Запоріжжя постановлено ухвалу від 01.02.2010 року по справі № 2-899/2010, якою заборонено вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження нежилого приміщення XXIV, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 173, яке належить [PERSON] та на виконання якого державним виконавцем Хортицького відділу ДВС Запорізького міського управління юстиції накладено арешт на вищезазначене нерухоме майно. Оскільки судом встановлено, що майно боржника [PERSON] перебуває в іпотеці ПАТ „Укрсоцбанк, тобто виникнення права застави відбулося раніше ніж постановлення судом ухвали про арешт майна боржника, а також те, що розмір заборгованості [PERSON] перед іпотекодержателем становить 23153,46 доларів США, суд приходить до висновку, що позов ПАТ „Укрсоцбанк підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України „Про виконавче провадження Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна Частина 7 зазначеної норми передбачає, що спори, які виникають у виконавчому провадженні щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. В п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" № 14 від 26.12.2003 р. зазначено, що оскільки дії державного виконавця, пов'язані з реалізацією арештованого майна, є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред'явлення позову. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" № 14 від 26.12.2003 р. та в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про виключення майна з опису" № 6 від 27.08.1976 р. роз'яснив, що позови по зазначеній категорії справ пред'являються до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт. Відповідно до п. 4-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976 року із змінам, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30.06.1978 року, № 3 від 30.03.1984 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року „Про судову практику в справах про виключення майна з опису при розгляді справи суд зобовязаний звертати увагу, чи додержані відповідною службовою особою вимоги закону про опис майна, зокрема, чи перелічено в акті опису інше майно, в тому числі те, що знаходиться у власності боржника з іншими особами, яке не описувалось, а також чи не описано те майно, на яке стягнення не може бути звернене за виконавчими документами або може бути звернене лише у передбачених законодавством випадках. Встановивши, що описано майно, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами або за даними вимогами, суд виключає це майно з опису незалежно від заявлених позивачем вимог. Таким чином, суд вважає, що вимоги закону про опис майна державним виконавцем не додержано не перевірено належність описаного та арештованого майна іншим особам, а тому суд вважає за можливе зняти арешт з майна: нежилого приміщення XXIV, загальною площею 114,4 кв.м., що розташоване за адресою: Україна, Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Леніна, будинок 173, яке належить [PERSON], на праві приватної власності, накладеного в межах виконавчого провадження ВП № 17279020 з примусового виконання ухвали Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01.02.2010 року по справі № 2-899/2010, якою заборонено вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження нежилого приміщення XXIV, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 173.

Outcome: approved