Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-26 00:00:00

[PERSON], інтереси якої представляє [PERSON], звернулася до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON], за участю третіх осіб Люботинського КЖРЕП, Люботинської МС ГУДМС України в Харківській області, [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням через відсутність безперервно у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин. В своїй позовній заяві [PERSON] просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] на підставі ст. 71,72 Житлового кодексу України, в зв'язку з тим, що відповідачка не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців безперервно. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON] та просив їх задовольнити. Відповідачка заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] підтримала думку відповідачки. Треті особи Люботинське Комунальне житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Люботинської міської ради та Люботинська МС ГУДМС України в Харківській області були належним чином та своєчасно повідомлені про час та місце розгляду справи, направили листи до суду, в яких просили розглядати справу без участі представників. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами по справі докази, вислухавши свідків, вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. Судом встановлені такі факти, що підтверджуються наявними у справі доказами, та не оспорюються сторонами по справі, та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог статей 71,72 Житлового кодексу України наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців безперервно. В судовому засіданні достовірно встановлено, що в квартирі [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON] - наймач, та члени її сім'ї доньки: [PERSON] та [PERSON], а також онука - донька [PERSON] - [PERSON] Фактично за вказаною адресою мешкають: [PERSON], донька - [PERSON], та онука - [PERSON] Відповідач [PERSON] за зазначеною адресою не проживає з вересня 2004 року, тобто після реєстрації шлюбу, без поважних причин понад шість місяців безперервно, речі, що їй належать відсутні, хоча відповідачка і зареєстрована за цією адресою. [PERSON] не заперечувала того, що після реєстрації шлюбу не мешкає в спірній квартирі, пояснила, що мешкає з чоловіком та дитиною в м. Харкові за договором оренди житла, останній договір укладено 27 листопада 2013 року за адресою [ADDRESS]. Її син навчається у загальноосвітній школі в м. Харкові та відвідує спортивну школу в м. Харкові. Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджено сторонами, квартира [ADDRESS], належала позивачці, відповідачці, які є сестрами та [PERSON], яка є їх матір'ю на підставі свідоцтва про право власності від 21 квітня 2004 року, виданого відповідно до розпорядження органу приватизації житла виконкому Люботинської міської ради від 21 квітня 2004 року № 1554. Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 05 червня 2013 року вказані розпорядження та свідоцтво були визнані недійсними (а.с.81-83). Рішення сторонами не оспорювалося та набрало чинності. На теперішній час квартира не перебуває у спільній сумісній власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно з листом Люботинського КЖРЕП та рішенням виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області № 570 від 10 жовтня 2006 року) житловий будинок по [ADDRESS] знято з балансу підприємства. Суд проаналізував обставини, що до 05 червня 2013 року відповідачка була співвласником спірної квартири, тому їй не було обов'язково знаходитися в спірній квартирі в якості користувача. Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 07 листопада 2013 року [PERSON] встановлено, що [PERSON] з вересня 2004 року постійно проживає в м. Харкові разом із чоловіком та дитиною. Її син навчається у загальноосвітній школі в м. Харкові та відвідує спортивну школу в м. Харкові. Разом з тим, в задоволенні аналогічних позовних вимог [PERSON] було відмовлено через недостатність строку для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, так як час відсутності членам сім'ї наймача [PERSON] у спірній квартирі був меншим за шість місяців. Зазначене рішення набрало чинності. Оскільки дані обставини, встановлені рішенням суду, ніким з учасників процесу не оспорювалися, вони не підлягають доказуванню відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивачка в березні 2014 року звернулася з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням через відсутність безперервно у спірній квартирі понад 6 місяців без поважних причин. [PERSON] не надала суду належних доказів щодо поважності причин відсутності в спірній квартирі чи строком менше ніж шість місяців. Встановлені судом обставини, крім пояснень сторін також підтверджуються актом квартального комітету № 57 від 22 листопада 2013 року [PERSON] за адресою [ADDRESS], не проживає з вересня 2004 року і по теперішній час (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що [PERSON] не мешкає в спірній квартирі після одруження. [PERSON], який є батьком позивачки та відповідачки, підтвердив, що сварки виникають між матір'ю та позивачкою. Свідок [PERSON], який є дільничним інспектором міліції і відвідує спірну квартиру в зв'язку з надходженням заяв [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що дійсно існує конфлікт між позивачкою [PERSON] та матір'ю [PERSON] В зв'язку з чим до міліції надходили звернення зазначених осіб. Але звернень [PERSON] до міліції щодо існування перешкод в користуванні спірною квартирою чи виселенні [PERSON], чи порушенні інших прав [PERSON] від останньої не надходило. Виїжджаючи на виклики стосовно сварок свідок бачив, що [PERSON] дійсно не мешкає в спірній квартирі. Позивачка пояснювала, що сварки виникали з матір'ю [PERSON] через вживання нею спиртних напоїв. Але зазначені обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. При здійсненні виїзного засідання суду 29 січня 2014 року, встановлено, що особисті речі, які б належали відповідачці, в спірній квартирі відсутні. Відповідачка також зазначала, що вона періодично допомагає матері по господарству та грошовими коштами, які [PERSON] використовувала для сплати комунальних платежів. Із наданих відповідачем копій квитанцій вбачається, що платником у них зазначена [PERSON] Третя особа підтвердила, що комунальні платежі вона та позивач сплачують порівну, або по черзі з позивачкою. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні також пояснила про те, що вона не оплачує комунальні послуги у спірній квартирі так як не мешкає в спірній квартирі, але допомагає матері, передає грошові кошти, так як мати витрачає частину отриманих коштів на ліки (а.с.24-25,27). Але надання допомоги матері, суд не може прийняти як здійснення обов'язку щодо сплати комунальних платежів за користування майном. [PERSON] надала суду копію квитанції про сплату за періодичне видання «Сільскої газети», яка здійснена 09 листопада 2013 року після постановлення рішення суду від 7 листопада 2013 року. Разом з тим, зазначена квитанція не може вказувати по проживання в спірній квартирі відповідачки. Будь-яких дій, які б вказували на поновлення права користування житлом, у разі його порушення, відповідачка не вчиняла. Відповідачка [PERSON] на надала суду належних доказів того, що позивач чи інші особи перешкоджали їй в користуванні спірним приміщенням. Особисто в судовому засіданні підтвердила, що ані до виконкому, міліції, ані до Люботинського КЖРЕП із заявами про примусове вселення або про перешкоди в проживанні, користуванні спірною квартирою, чи порушенні її прав, не зверталася. Гарантуючи захист права користувача, закон надає громадянину право на підставі ст.. 15 ЦК України, ст.. 15 ЦПК України вимагати у разі порушення, не визнання чи оспорювання права користування усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння. Крім того, суд бере до уваги той факт, що [PERSON] не зверталася також до суду із зустрічним позовом про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення до спірної квартири. Судом достовірно встановлено, що відповідачка не мешкає в спірній квартирі понад 6 місяців без поважних причин безперервно, тому є всі підстави для визнання її такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. [PERSON] була співвласником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 05 червня 2013 року скасовано. Судом достовірно встановлено, що з часу скасування права спільної власності [PERSON] до часу звернення позивачем до суду минуло більше семи місяців, протягом цього часу відповідачка в спірній квартирі не мешкала без поважних причин безперервно. На підставі ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі матеріалів даної цивільної справи та аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає за необхідне: позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Судові витрати з позивачки не стягуються, оскільки вона сплатила судовий збір в повному обсязі при зверненні з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved