Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 16.01.2008 року [PERSON] взяла у нього у позику грошові кошти на суму 180 000 (сто вісімдесят тисяч) доларів США і зобов'язалась повернути їх на першу вимогу. Після отримання грошей [PERSON] добровільно власноруч написала розписку від 16.01.2008р. . 13.04.2011 року [PERSON] пред'явив [PERSON] вимогу про повернення зазначеної позики , що підтверджується поштовою квитанцією від 13.04.2011р. і описом вкладення у цінний лист від 13.04.2011р. Вимогу позивача відповідач отримала 15.04.2011 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення . Згідно з ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України [PERSON] зобов'язана була повернути [PERSON] позику протягом тридцяти днів від дня пред'явлення ним вимоги про це, тобто, до 16 травня 2011 року. Між тим, до цього часу [PERSON] зазначене зобов'язання не виконала, позику [PERSON] не повернула. Після настання строку повернення позики позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів за договором позики. При цьому, остання посилаючись на безліч необґрунтованих причин уникала від виконання взятих на себе зобов'язань. Оскільки грошові зобов'язання за договором позики відповідачем не виконані, позивач вважає, що сума основного боргу у гривні станом на час подання позову складає 1 435 248 (один мільйон чотириста тридцять п'ять тисяч двісті сорок вісім) грн. 00 коп., проценти від суми позики - 343 963 (триста сорок три тисячі дев'ятсот шістдесят три) грн. 11 коп. Протягом судового розгляду справи позивач ніс численні судові витрати, які складають: судовий збір - 1929 (одна тисяча дев'ятсот двадцять дев'ять) грн. 70 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 (сто двадцять) грн. 00 коп., витрати на проведення судової експертизи - 3 242 (три тисячі двісті сорок дві) грн. 64 коп., всього - 5 292 (п'ять тисяч дев'яносто дві) грн. 34 коп. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь основну суму боргу 1 435 248 (один мільйон чотириста тридцять п'ять тисяч двісті сорок вісім) грн. 00 коп., проценти від суми позики - 343 963 (триста сорок три тисячі дев'ятсот шістдесят три) грн. 11 коп., суму судових витрат, яка складає 5 292 (п'ять тисяч дев'яносто дві) грн. 34 коп. Знаючи про те, що в добровільному порядку [PERSON] не бажає виконувати взяті на себе грошові зобов'язання та в період розгляду цієї цивільної справи має реальну можливість реалізувати належне їй на праві власності нерухоме майно, що може зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, внаслідок чого законні права позивача не будуть захищені, [PERSON] звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення [ADDRESS] у м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області, що належав [PERSON] та інше рухоме та нерухоме майно у межах ціни позову. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 07.10.2011р. з метою забезпечення позову позивача було накладено арешт на зазначений магазин непродовольчих товарів та інше рухоме і нерухоме майно у межах ціни позову. Однак, [PERSON], бажаючи реалізувати зазначений магазин непродовольчих товарів, з метою ухилення від взятих на себе грошових зобов'язань за договором позики, звернулась до Апеляційного суду Дніпропетровської області з апеляційною скаргою на ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 07.10.2011р. про забезпечення позову. У своїх запереченнях на апеляційну скаргу громадянки [PERSON] [PERSON] звертав увагу суду на намір відповідача продати вказаний магазин, що підтверджувалось, зокрема, оголошеннями в мережі інтернет на сайтах з продажу комерційної нерухомості за адресами: [INFO] і [INFO], та на те, що фактично у [PERSON] відсутнє інше майно, за рахунок якого можуть бути задоволені його позовні вимоги. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.06.2012р. апеляційну скаргу громадянки [PERSON] було задоволено, ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 07.10.2011р. скасовано, питання забезпечення позову передано на новий розгляд до Дніпровського районного суду. Не маючи перешкод у здійсненні своїх намірів, 20.06.2012р. (тобто через 9 днів після проголошення Апеляційним судом Дніпропетровської області зазначеної ухвали) громадянка [PERSON] уклала з громадянином [PERSON] договір купівлі-продажу вказаного магазину, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1542 . Право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна було зареєстровано обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» 22.06.2012р.При цьому, за короткий період часу з 11.06.2012р. (з моменту скасування арешту на магазин) до 22.06.2012р. (реєстрація права власності на магазин за [PERSON] у БТІ): у продавця ([PERSON].) виникло бажання продати магазин за дуже заниженою ціною, яка дорівнює інвентарній вартості об'єкта (396 788,00 грн.), тоді як ринкова вартість його станом на 22.06.2012р. складала 1 064 601,00 грн.; продавець знайшов покупця ([PERSON].), який забажав купити магазин та мав при собі готівкою 396 788,00 грн., яку нібито передав продавцю під час підписання договору; продавець отримав повний текст ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.06.2012р. про скасування арешту, яка виготовляється протягом 5 днів і подав до БТІ заяву про видачу витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно - магазин для його відчуження; 20.06.2012р. продавець у терміновому порядку отримав в БТІ зазначений витяг для відчуження магазину і в цей же день уклав договір купівлі-продажу магазину з покупцем і посвідчив його нотаріально; покупець звернувся до БТІ з заявою про реєстрацію за ним права власності на магазин; 22.06.2012р. право власності на магазин за покупцем було зареєстровано. [PERSON], зважаючи на те що сукупність вказаних фактичних даних свідчить про фіктивність правочину, а саме про відсутність у його сторін спрямування правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, при бажанні [PERSON] ухилитись від виконання зобов'язань за договором позики і майбутнього рішення суду у цій справі, уточнив його позовні вимоги шляхом подання до суду уточненої позовної заяви, у якій позовні вимоги було доповнено вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення [ADDRESS] у м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області від 20.06.2012р., укладеного між [PERSON] і [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1542, у зв'язку з його фіктивністю. У судовому засіданні [PERSON] і його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, підтвердивши обставини, на які посилався позивач, вказавши, що відповідач [PERSON] не бажає повертати гроші добровільно, тому вони підлягають стягненню в судовому порядку з урахуванням процентів від суми позики і судових витрат, а договір купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення [ADDRESS] у м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області від 20.06.2012р. має бути визнаний недійсним у зв'язку з його фіктивністю. Позивач і його представник не заперечують проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать телеграфні повідомлення та рекомендовані листи з повідомленнями, які знаходяться в матеріалах справи. . [PERSON] подала до суду заяву, у якій повідомила про те, що взяти участь у судовому засіданні вона не може, оскільки бажає в цей день взяти участь у діловій конференції і просить розгляд справи відкласти . Розглянувши заяву громадянки [PERSON] і вислухавши думку інших учасників судового процесу, суд визнав зазначену причину неявки в судове засідання неповажною та з урахуванням вимог ч.1 ст. 224 ЦПК вважав за доцільне розглянути справи у відсутності відповідачів заочно, оскільки відповідно до вимог ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно правових позицій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ стосовно трактування положень ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України: - ч. 1 ст. 224 ЦПК України урегульовує питання ухвалення заочного рішення, при цьому, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання і не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи; у ч. 4 ст. 169 ЦПК України йдеться дещо про інше, у разі повторної неявки відповідача, повідомленого про дату судового засідання, тобто незалежно від поважності причин його неявки, навіть якщо вони є поважними, суд на підставі наявних у справі доказів вирішує справу (постановляє заочне рішення), останні слова взяті в дужки і це означає лише як альтернативне вирішення справи: або ухвалення звичайного рішення, якщо позивач не погоджується на заочне рішення (це вимога ч. 1 ст. 224 ЦПК України), або ухвалюється заочне рішення при згоді на це позивача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву від 23.04.2013р. , у якій підтверджує те, що позовні вимоги [PERSON] їй відомі, просить розглянути справу без її участі. Судом досліджені докази по справі: - пояснення сторін та їх представників; - письмові докази по справі; - оглянутий речовий доказ - розписка; - висновок судових експертів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази і з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно зі ст.1046 Цивільного кодексу України (далі скорочено - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Укладення договору позики між [PERSON] і [PERSON] і факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів на суму 180 000 (сто вісімдесят тисяч) доларів США підтверджується розпискою [PERSON] від 16.01.2008р. . Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Факт пред'явлення [PERSON] [PERSON] вимоги про повернення зазначеної позики підтверджується поштовою квитанцією від 13.04.2011р. і описом вкладення у цінний лист від 13.04.2011р. . Факт отримання вимоги позивача відповідачем 15.04.2011 року підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення . Відповідно до ч.2 ст.545 Цивільного кодексу України (далі скорочено - ЦК України) якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Згідно зі ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Судом встановлені наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини: Згідно розписки від 16.01.2008р. [PERSON] взяла в борг у [PERSON] гроші в сумі 180 000 (сто вісімдесят тисяч) доларів США і зобов'язалась повернути їх на першу вимогу. Договір позики укладений у письмовій формі з дотриманням вимог ст.1047 ЦК України. Розписка відповідача до подання її позивачем до суду знаходилась у [PERSON], що свідчить про невиконання [PERSON] обов'язку щодо повернення позики позивачу. 13.04.2011 року [PERSON] пред'явив [PERSON] вимогу про повернення зазначеної позики , що підтверджується поштовою квитанцією від 13.04.2011р. і описом вкладення у цінний лист від 13.04.2011р. . Вимогу позивача відповідач отримала 15.04.2011 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення . Згідно з ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України [PERSON] зобов'язана була повернути [PERSON] позику протягом тридцяти днів від дня пред'явлення ним вимоги про це, тобто, до 16 травня 2011 року. Між тим, до цього часу [PERSON] зазначене зобов'язання не виконала, позику [PERSON] не повернула. Після настання строку повернення позики позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів за договором позики. При цьому, остання посилаючись на безліч необґрунтованих причин уникала від виконання взятих на себе зобов'язань. Оскільки грошові зобов'язання за договором позики відповідачем не виконані, сума основного боргу [PERSON] у гривні станом на час подання позову складає 1 435 248 (один мільйон чотириста тридцять п'ять тисяч двісті сорок вісім) грн. 00 коп., проценти від суми позики - 343 963 (триста сорок три тисячі дев'ятсот шістдесят три) грн. 11 коп. Судові витрати позивача складають: судовий збір - 1929 (одна тисяча дев'ятсот двадцять дев'ять) грн. 70 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 (сто двадцять) грн. 00 коп., витрати на проведення судової експертизи - 3 242 (три тисячі двісті сорок дві) грн. 64 коп., всього - 5 292 (п'ять тисяч дев'яносто дві) грн. 34 коп. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлений цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Факт особистого написання відповідачем [PERSON] розписки від 16.01.2008р. відповідач [PERSON] підтверджується висновком судових експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз . Розписка відповідача до подання її позивачем до суду знаходилась у [PERSON] Таким чином, суд вважає встановленим факт передачі грошей відповідачеві та наявність у останнього зобов'язання перед позивачем щодо повернення суми боргу за договором позики. Згідно з інформацією, розміщеною в мережі інтернет на офіційному веб-сайті Національного Банку України http://www.bank.gov.ua офіційний курс гривні до долара США станом на час подання позову склав 797,36 грн. за 100 доларів США. Виходячи з викладеного, сума боргу [PERSON] по поверненню [PERSON] позики станом на час подання позову у гривні склала: 180 000,00 х 797,36/100,00 = 1 435 248 (один мільйон чотириста тридцять п'ять тисяч двісті сорок вісім) грн. 00 коп. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (далі скорочено - НБУ). У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Станом на час надання позики її розмір у гривні складав: 180 000,00 х 505,00/100,00 = 909 000 грн. 00 коп., де 180 000,00 доларів США - сума позики, 505,00/100,00 - офіційний курс гривні до долара США станом на 16.01.2008р. за інформацією, розміщеною в мережі інтернет на офіційному веб-сайті Національного Банку України http://www.bank.gov.ua. Таким чином, розмір процентів від суми позики склав: 909 000,00 х (104/365 х 10/100 + 442/365 х 12/100 + 58/365 х 11/100 + 299/365 х 10,25/100 + 30/365 х 9,5/100 + 31/365 х 8,5/100 + 415/365 х 7,75/100) = 343 963 (триста сорок три тисячі дев'ятсот шістдесят три) грн. 11 коп., де 909 000 грн. 00 коп. - сума позики у гривні станом на 16.01.2008р., 104 - кількість днів користування позикою з 17.01.2008р. до 30.04.2008р., 442 - кількість днів користування позикою з 30.04.2008р. до 15.06.2009р., 58 - кількість днів користування позикою з 15.06.2009р. до 12.08.2009р., 299 - кількість днів користування позикою з 12.08.2009р. до 08.06.2010р., 30 - кількість днів користування позикою з 08.06.2010р. до 08.07.2010р., 31 - кількість днів користування позикою з 08.07.2010р. до 10.08.2010р., 415 - кількість днів користування позикою з 10.08.2010р. по 28.09.2011р. Фіктивність договору купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення [ADDRESS] у м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області від 20.06.2012р., укладеного між [PERSON] і [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1542, полягає в тому, що укладення його відповідачами було здійснено у досить короткий строк, коли судом вирішувалось питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначене майно, при бажанні відповідача [PERSON] ухилитись від виконання майбутнього рішення суду у цій справі, без наміру у сторін створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Зазначене підтверджено наступними фактичними даними: за короткий період часу з 11.06.2012р. (з моменту скасування арешту на магазин) до 22.06.2012р. (реєстрація права власності на магазин за [PERSON] у БТІ): у продавця ([PERSON].) виникло бажання продати магазин за достатньо заниженою ціною, яка дорівнює інвентарній вартості об'єкта (396 788,00 грн.), тоді як ринкова вартість його на 22.06.2012р. складає 1 064 601,00 грн.; продавець знайшов покупця ([PERSON].), який начебто забажав купити магазин та мав при собі готівкою 396 788,00 грн(вказаний факт судом не встановлено) ., яку нібито передав продавцю під час підписання договору; продавець отримав повний текст ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.06.2012р. про скасування арешту, яка виготовляється протягом 5 днів, і подав до БТІ заяву про видачу витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно - магазин для його відчуження; 20.06.2012р. продавець отримав в БТІ зазначений витяг для відчуження магазину і уклав з покупцем договір купівлі-продажу магазину та посвідчив його нотаріально; покупець звернувся до БТІ з заявою про реєстрацію за ним права власності на магазин; 22.06.2012р. право власності на магазин за покупцем було зареєстровано. Сукупність вказаних фактичних даних свідчить про фіктивність правочину, а саме про відсутність у його сторін правочину спрямування правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, при бажанні [PERSON] ухилитись від виконання зобов'язань за договором позики і майбутнього рішення суду у цій справі. Також суд вважає такими, що підлягають стягненню: з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним та документально підтверджені судові витрати: судовий збір - 1814 (одна тисяча сімсот) грн. 70 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 (сто двадцять) грн. 00 коп., витрати на проведення судової експертизи - 3 242 (три тисячі двісті сорок дві) грн. 64 коп., всього - 5 177 (п'ять тисяч сто сімдесят сім) грн. 34 коп., з [PERSON] на користь [PERSON] - судовий збір - 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп. Встановлені судом факти і обставини справи підтверджуються: - розпискою [PERSON] від 16.01.2008р. /а.с.6/, згідно якої підтверджується факт та умови укладання договору позики між позивачем і відповідачем та факт отримання грошових коштів [PERSON] від [PERSON] на суму 180 000 доларів США; - письмовою вимогою [PERSON] від 13.04.2011р. /а.с.7/, поштовою квитанцією і описом вкладення у цінний лист /а.с.8, а також повідомленням про вручення поштового відправлення [PERSON] /а.с.9/, згідно яких підтверджується факт пред'явлення письмової вимоги позивачем відповідачу про повернення позики і сплату процентів від її суми; - офіційним курсом валют /а.с. 10/, згідно якого підтверджується офіційний курс гривні до долара США станом на час подання позову; - офіційним курсом валют / а.с. 11/, згідно якого підтверджується офіційний курс гривні до долара США станом на 16.01.2008р.; - обліковою ставкою НБУ / а.с. 12/, згідно якого підтверджується розмір облікової ставки НБУ у період з 2008 року по 2010 рік; - висновком судових експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 6 березня 2013 року, згідно якого підпис від Імені [PERSON] під рукописним текстом у розписці від імені [PERSON] від 16 січ ня 2008 року, рукописний текст у розписці /а.с115-122/ виконані [PERSON] , що підтверджує факт взяття у борг та наявності грошового у [PERSON] перед [PERSON] ; - договором купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення [ADDRESS] у м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області від 20.06.2012р. /а.с 128 /; - експертним висновком щодо ринкової вартості магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення [ADDRESS] у м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області /а.с 129/; - копією ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.06.2012р. /а.с 130/; - паспортом [PERSON] /а.с. 13/, згідно якого підтверджується його особа громадянина України; На підставі ст.ст.11, 12, 14, 15, 16, 20, 22, 203, 207, 208, 215, 216, 218, 234, 524, 525, 526, 530, 533, 545, 610, 611, 612, 623, 624, 625, 629, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved