Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-28 00:00:00

У квітні 2011 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільно нажитого у шлюбі майна. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві та в ході судових засідань представник позивачки, з урахування уточнень, просив суд визнати за позивачкою право особистої приватної власності на ј частини квартири [ADDRESS], що еквівалентна сумі 56\~813,00 грн.; визнати за позивачкою та відповідачем право спільної сумісної власності на ѕ частини по 3/8 частини кожному квартири [ADDRESS] в рівних долях, що еквівалентна загальній сумі коштів 227\~250,00 грн. або по 113\~625,00 грн. кожному; визнати за позивачкою право власності на суму коштів в розмірі 139\~342,09 грн., які відповідач отримав від продажу автомобілів придбаних за грошові кошти, що були спільною сумісною власністю та стягнути їх з відповідача; замінити спосіб виконання зобовязання відповідачем по сплаті позивачці суми коштів у розмірі 139\~342,09 грн. та зарахувати у виконання зобовязання відповідача перед позивачкою передачу відповідачем позивачу 3/8 частини квартири [ADDRESS], що є часткою відповідача у спільній сумісній власності та є еквівалентним 113\~625,00 грн.; визнати за позивачкою право власності на квартиру [ADDRESS]; зобовязати КП ДМБТІ або Орган державної реєстрації уповноважений здійснювати реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснити реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за позивачкою. В судове засідання позивачка та її представник не зявилися, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином. В матеріалах справи мається його заява, в якій він просить розглядати справу без його участі, проти задоволення вимог позивачки не заперечував. Суд постановляє рішення за наявних у матеріалах справи доказів. В судовому засіданні встановлено, що з 25 травня 1985 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, про що Жовтневим ВРАГС м. Дніпропетровська, зроблено актовий запис № 933. Від вказаного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. 28 грудня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. За час перебування у шлюбі сторонами була придбана квартира [ADDRESS], відповідно до договору купівлі продажу від 15 листопада 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № Д 405. Вказана квартира належить на праві власності та зареєстрована в БТІ за відповідачем [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12964915 від 19.12.2006 року. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права володіння, користування та розпордяждення майном, що належитть їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домоволеністю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно з ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ЦК України у разі поділу майно, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Тому, суд вважає, що є всі підстави для визнання за кожним із сторін по Ѕ частині квартири [ADDRESS]. Вимоги позивачки щодо визначення часток в спільній сумісній власності на квартиру не підлягають задоволенню, оскільки суд вважає, що такі дії щодо розподілу квартир суттєво суперечить цивільному законодавству, підміняє собою процедуру позасудового шляху відчуження майна особи (нотаріальну), у сторін відсутні поточні дані технічних характеристик квартири (технічний паспорт), витяг з Реєстру права власності на нерухоме майно, суттєво занижено державне мито (судовий збір), яке було б сплачено при укладанні нотаріальної угоди про відчуження квартир. Що стосується вимог позивачки з приводу зобовязання КП ДМБТІ або Орган державної реєстрації уповноважений здійснювати реєстрацію речових прав на нерухоме майно, то вказані вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Решта вимог позивачки задоволенню не підлягають, оскільки протирічать чинному законодавству. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі підлягають присудженню на користь позивача з відповідача.

Outcome: partial