Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до СТОВ Агроко про стягнення заборгованості по орендній платі та пені та розірвання договору оренди земельної ділянки, посилаючись на те, що згідно договору оренди земельної ділянки від 11 лютого 2008 року, укладеного між нею і СТОВ Агроко, позивач передав в оренду строком на 8 років належну їй згідно державного акту серії ЯА №711731 від 30 серпня 2005 року земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7464 га., а СТОВ зобовязався виплачувати позивачу орендну плату в розмірі 4,5% від нормативної грошової оцінки землі, яка на час укладення договору становила 45204 грн , і яка по своїй правовій природі є змінною величиною. Згідно договору оренди земельної ділянки від 11 лютого 2008 року, укладеного між позивачем і СТОВ Агроко, позивач передав в оренду строком на 8 років належну їй згідно державного акту серії ЯА №711730 від 30 серпня 2005 року земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7464 га., а СТОВ зобовязався виплачувати позивачу орендну плату в розмірі 4,5% від нормативної грошової оцінки землі, яка на час укладення договору становила 45204 грн , і яка по своїй правовій природі є змінною величиною. В подальшому згідно постанови Кабінету Міністрів України №1185 від 31 жовтня 2011 року нормативна грошова оцінка земельних ділянок зросла і становить з застосуванням коефіцієнту 1,756 та з врахуванням індексацій 3,2 з січня місяця 2012 року і на даний час 96841 грн. 29 коп. Згідно п.9 вказаного договору оренди розмір орендної плати вираховується в процентному відношенні від нормативної грошової оцінки землі, а згідно п.11 договору виплачуватися вона повинна до 31 грудня поточного року, але відповідач при нарахуванні розміру орендної плати не прийняв до уваги встановлену вищевказаною постановою нормативну грошову оцінку землі в 2012 році і не виплатив позивачу всіх належних коштів орендної плати за користування його землею в 2012 році, бо нараховував їх з нормативної грошової оцінки землі, яка була в попередньому 2011 році. Позивач вважає, що їй підлягає до сплати орендна плата за 2012 рік в сумі 1604 грн. 18 коп. за одну земельну ділянку, а всього недоплачена орендна плата за оренду двох земельних ділянок складає 3208 грн. 36 коп. Мотивуючи тим, що невиконанням умов договору порушуються її права як власника землі, а невиплата орендної плати є підставою для розірвання договору оренди, позивач просить стягнути на її користь недоплачену орендну плату в сумі 3208 грн. 36 коп. та розірвати договори оренди землі, укладеними між нею та СТОВ "Агроко" 11 лютого 2008 року. Представник відповідача подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору оренди землі позивачу за 2012 рік всього нараховано по двох договорах оренди земельної ділянки 4963 грн. 58 коп., утримано прибутковий податок з доходів фізичних осіб в сумі 744 грн. 58 коп. та видано на руки орендної плати 4219 грн. Умови договору оренди землі по орендній платі виконані повністю. Зміна грошової оцінки землі не є підставою прямо передбаченою законом для односторонньої зміни умов договору оренди землі. Відповідно до п.п.13, 37 договору розмір орендної плати переглядається за певних обставин, зміна умов договору можлива у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Оновлений показник нормативної грошової оцінки землі із застосуванням коефіцієнта 1,756 впливає на оподаткування за земельні ділянки державної і комунальної власності і не впливає на розмір орендної плати за земельні паї, орендовані в громадян. Крім того, 18 березня 2013 року СТОВ "Агроко" направило на адресу позивача лист з пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди від 11 лютого 2008 року в частині розміру орендної плати. Дана пропозиція залишена позивачем без уваги. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила задовольнити позов повністю. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив суд в позові відмовити з підстав, викладених в запереченні. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини справи та визначив відповідно до них правовідносини. Позивач [PERSON] являється власником двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7464 га, розташованої в адмінмежах Чорнобаївської селищної ради Черкаської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЯА №711730 від 30 серпня 2005 року та державним актом серії ЯА №711731 від 30 серпня 2005 року . Між сторонами 11 лютого 2008 року були укладені два договори оренди земельної ділянки, згідно якого позивач передав в оренду строком на 8 років належні їй земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7464 га., а СТОВ зобовязався виплачувати позивачу орендну плату в розмірі 2% від нормативної грошової оцінки землі, яка станом на чс укладення договору становила 45204 грн. Згідно додаткових угод про зміну та доповнення договору оренди землі від 02 счня 2009 року визначена нормативна грошова оцінка земельної ділянки в сумі 52081 грн. 15 коп. та орендна плата в розмірі 4,5 %, що складає 2343 грн. 65 коп. В подальшому згідно постанови Кабінету Міністрів України №1185 від 31 жовтня 2011 року нормативна грошова оцінка земельних ділянок зросла і становить з застосуванням коефіцієнту 1,756 та з врахуванням індексацій 3,2 з січня місяця 2012 року і на даний час 96841 грн. 29 коп., що підтверджується довідкою відділу Держземагенства у Чорнобаївському районі №333 від 04 березня 2013 року. В зв"язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови №1185 від 31 жовтня 2011 року, якою внесені зміни до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 р. №213, де п.5 доповнено абзацом 2 та зазначено, що для врахування змін у рентному доході, який створюється при виробництві зернових культур, до показників нормативної грошової оцінки ріллі, проведеної станом на 1 липня 1995 р. (з урахуванням індексації), застосовується коефіцієнт 1,756. Судом встановлено, що жодна зі сторін договору не ініціювала укладення додаткової угоди з зазначенням останньої нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка належить позивачу. Правовідносини, що виникли між сторонами, стосуються оренди земельних ділянок та відповідно до ч.1 ст.2 Земельного кодексу України є земельними відносинами, а тому при вирішенні даного спору слід враховувати вимоги Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, законів Про оренду землі №161-XIV від 06 жовтня 1998 року та Про оцінку земель №1378-IV від 11 грудня 2003 року. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі ст.ст.21, 23 Закону України Про оренду землі орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. В п.1 вказаної вище Методики зазначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок здійснюється з метою визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Відповідно до ст.5 Закону України Про оцінку земель грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення може бути нормативною і експертною. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Вказані норми не містять прямого посилання на правовідносини з приводу оренди земельних ділянок, що перебувають в приватній власності, а тому незгода позивача з принципами обчислення та сплати відповідачем орендної плати може бути підставою для внесення змін до договору в порядку, передбаченому ст.23 Закону Про оренду землі, ст.ст.651, 653 ЦК України та п.37 договору оренди землі, тобто за згодою сторін і у письмовій формі. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач вимагає від відповідача сплати орендної плати в розмірі більшому, ніж обумовлений договором. Позивачеві орендна плата була нарахована і виплачена згідно діючого законодавства та у відповідності до договору. Зміна грошової оцінки землі не є підставою для односторонньої зміни умов договору оренди землі. Відповідно до п.13 укладеного договору розмір орендної плати переглядається за певних обставин, а відповідно до п.37 укладеного між сторонами договору зміна умов договору можлива у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Тобто умови договору оренди землі не зобов"язують сторони вносити зміни до договору, зокрема, збільшувати чи зменшувати розмір орендної плати, а лише зобов"язують за певних обставин переглянути умови договору. Судом встановлено, що землю відповідач використовує за призначенням, тобто для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заборгованість зі сплати орендної плати у відповідача перед позивачем відсутня, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача пені є безпідставною через відсутність заборгованості по орендній платі. Позов в частині розірвання договору оренди землі також до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов"язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. За приписом п. "д" ч.1 ст.141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позивач не надав суду доказів в обґрунтування своїх вимог, тому підстав для їх задоволення суд не вбачає. Враховуючи наведене та оскільки зобов'язання за договором відповідачем виконані належним чином, в порядку, передбаченому договором, суд не вбачає підстав для застосування судового захисту у зв'язку із відсутністю порушених прав та приходить до переконання про відмову в позові.

Outcome: dismissed