Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування заявленого позову зазначала, що відповідно до договору купівлі-продажу від 22.12.2008 р. [PERSON] належить квартира №6, розташована в с. Червоний Перекоп по вул. Леніна, 1. Договір зареєстрований в Каховському БТІ згідно з витягом від 22.12.2008 р. 01.09.2010 р. позивач домовилась з [PERSON] про придбання у нього квартири за 7000 грн. на виконання домовленості передала продавцеві обумовлену суму в присутності свідків, про що продавець видав їй розписку. В 2011 р. позивач почала ремонт квартири та продовжує цю роботу і до цього часу. [PERSON] виїхав з с. Червоний Перекоп в Білгородську область, де помер у вересні 2010 р., що завадило їм посвідчити нотаріально договір купівлі-продажу квартири та зареєструвати його в БТІ. Відділ ЗАГСу Яковлівського району Білгородської області підтвердив той факт, що [PERSON] помер. Спадкоємців у [PERSON] немає, його квартира оцінена в 8909 грн. В судовому засіданні [PERSON] підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі, просила суд задовольнити їх з підстав зазначених в ньому, зазначала, що не оформили договір купівлі-продажу квартири з [PERSON] у нотаріуса, оскільки останній поспішав з виїздом до Росії, оскільки мав там роботи операцію. Тому між ними було укладена розписка про отримання грошей в присутності двох свідків. Вважає, що договір було укладено неналежним чином не з її вини, вона зі свого боку всі істотні умови договору виконала. Від відповідача виконавчого комітету Червоноперекопської сільської ради Каховського району Херсонської області надійшла заява з проханням розглядати справу за їх відсутності, не заперечували проти задоволення заявлених позовних вимог. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що дійсно в їх присутності [PERSON] отримав від позивача гроші в сумі 7000 грн. в рахунок продажу його квартири, договір оформити нотаріально не встигли, бо він дуже поспішав з виїздом в Росію, де і помер. Спадкоємців після нього не залишилось, ані дітей, ані батьків, брат також помер. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, в задоволенні яких необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.12.2008 р. [PERSON] є власником квартири під №6, яка знаходиться в житловому будинку №1, розташована в с. Червоний Перекоп Каховського району Херсонської області по вул. Леніна. Зазначений договір зареєстрований КП «Каховське бюро технічної інвентаризації»Херсонської обласної ради 31.12.2008 р. (витяг про реєстрацію права власності) на нерухоме майно. Відповідно до розписки від 01.09.2010 р. [PERSON] прийняв від [PERSON] 7000 грн. в рахунок оплати за вказану вище квартиру. У відповідь на заяву [PERSON] на адресу Відділу РАЦС м. Строитель повідомлено, що повторне свідоцтво про смерть [PERSON] направлено у Відділ ЗАГСу Каховського РУЮ в Херсонській області. Згідно звіту про оцінку квартири [ADDRESS] вартість останньої складає 8909 грн. Відповідно до акту від 16.02.2012 р., складеного комісією у складі депутатів Червоноперекопської сільської ради про обстеження квартири, належної [PERSON], встановлено, що [PERSON] проводить в ній ремонтні роботи. Предметом спору за позовними вимогами [PERSON] фактично є визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання за нею права власності на придбану квартиру, належну [PERSON] Проте, відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтями 207-210 ЦК України визначені загальні умови та вимоги до письмової форми правочину, а також випадки обовязкового нотаріального посвідчення правочину та його подальшої державної реєстрації. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч. ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України). Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Частною 3 ст. 640 ЦК України вставнолено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державнох реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державній реєстрації з моменту державної реєстрації. Статтею 220 ЦК України встановлено, що в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ч. 2 ст. 220 ЦК України). Проте правила ст. 220 ЦК України не поширюються на правочини, кі підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України повязується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права і обовязки. Вказану позицію розяснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Зі змісту абзацу 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України вбачається, що не може доводитись свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину, а й факт його вчинення, а також виконання зобовязань, що виникли з правочину (п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»), а тому суд не може прийняти до уваги показання свідків на підтвердження факту укладання договру між позивачем та [PERSON] Суд не може прийняти до уваги надану розписку від імені [PERSON], оскільки її достовірність не підтверджена належними та допустимими доказами. Крім того, позивачем безпідствно було заявлено позовні вимоги до виконачого комітету Червоноперекопської сільської ради Каховського району Херсонської області, оскільки останній не являється власником спірної квартири і не може виступати стороною правочину між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] не було надано суду жодних письмових доказів того, що між нею та [PERSON] було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору і відбулось часткове або повне його виконання.

Outcome: dismissed