Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`ю при виконанні ним своїх трудових обов`язків. Позовні вимоги мотивовані тим, що він працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», з 28.04.1984 року по 13.05.2010 р., у шкідливих умовах з повним робочим днем у шахті і був звільнений за станом здоров`я., де 07.02.1989 року, отримав виробничу травму, про що 26.04.2010 року, був складений акт розслідування нещасного випадку. 04.02.1998 року, позивач, вдруге отримав виробничу травму, про що 07.02.1998 року, був складений акт розслідування нещасного випадку. 01.07.1999 року, з позивачем знову трапився нещасний випадок, де він отримав виробничу травму про що 26.04.2010 року, був складений акт розслідування нещасного випадку. 20.05.1998 року рішенням Медико-соціальної експертної комісії, позивачу було встановлено стійка втрата професійної працездатності на 25%, у зв`язку з отриманою виробничою травмою від 04.02.1998 року. 14.12.2010 року рішенням Медико-соціальної експертної комісії, позивачу було встановлено стійка втрата професійної працездатності на 25% по травмі від 04.02.1998 року, на 5% по травмі від 07.02.1989 року, на 10% по травмі від 01.07.1999 року, а у сукупності по травмах на 40% стійкої втрати професійної працездатності. Позивач просив суд стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1»моральну шкоду у сумі 40 000 грн. Крім того просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 800 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, в яких підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу без його участі, та задовольнити позов з підстав та обґрунтувань вказаних в позові. В судове засідання представник відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1»не з`явився, надав письмові заперечення в яких позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, просив суд розглянути справу за його відсутності. У зв`язку з цим суд вирішив розглянути справу без участі представника за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідними документами встановлено, що позивач працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» в період з 28.04.1984 року по 13.05.2010 р. з повним робочим днем у шахті (а.с. 9-11) При виконанні своїх трудових обов`язків 04.02.1998 року, позивач отримав виробничу травму ( пошкодив ліве око ), про що був складений акт розслідування нещасного випадку від 07.02.1998 року, № 40 (а.с.12) При виконанні своїх трудових обов`язків 07.02.1989 року, позивач отримав виробничу травму (струс головного мозку), про що був складений акт розслідування нещасного випадку від 26.04.2010 року, (а.с.14) 01.07.1999 року, позивач знов отримав виробничу травму (струс головного мозку), про що був складений акт розслідування нещасного випадку від 11.11.2011 року, форми Н-1, № 68 (а.с.16) Висновком [PERSON] -соціальної експертної комісії від 14.12.2010 року, позивачу було встановлено стійку втрату професійної працездатності на 25% по травмі від 04.02.1998 року, на 5% по травмі від 07.02.1989 року, на 10% по травмі від 01.07.1999 року, а у сукупності по травмах на 40% стійкої втрати професійної працездатності (а.с.16-17) Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Згідно з роз`ясненнями, даними в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону праці`відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Із Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності`виключена ч. 3 ст. 34 відповідно до положень Закону України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в частині відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок трудових травм пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП . Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до ст.. 12 Закону України «Про охорону праці`від 14.10.1992 року, відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із ч. 4 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим їм органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених Постановою КМУ № 472 від 23.06.1993 року, потерпілому відшкодовується: втрачений заробіток залежно від ступеня втрати професійної працездатності, виплати одноразової допомоги, компенсації витрат на медичну і соціальну допомогу, при наявності факту моральної шкоди, потерпілому відшкодовується моральна шкода. На час виникнення спірних правовідносин можливість відшкодування моральної шкоди заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків,за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалася п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року N 472. До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, застосовується тримісячний строк звернення до суду ( ст.. 223 КЗпП України). Однак до інших вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до ст.. 83 ЦК УРСР не застосовуються ( п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової )шкоди»). З набранням чинності ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю ( п.3 ч.1 ст. 268 цього Кодексу). Згідно з абз. 5 п. 11 вказаних Правил розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. Тому суд, враховуючи вимоги розумності та справедливості, враховуючи розмір завданої моральної шкоди, постійний характер негативних наслідків, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв`язків, вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління Південнодонбаське № 1»на користь позивача [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди, по травмі отриманої 04.02.1998 року 2300 грн., по травмах отриманим 07.02.1989 року та 01.07.1999 року 4500 грн., що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням та склавщійся судовій практиці. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються, зокрема позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Суд, розглянувши справу, і задовольняючі частково позовні вимоги, вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір, відповідно до п.2 ч.2 ст. 4 вищевказаного закону, у розмірі 107 гривен 30 копійок. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст. 1167, 268, 1202 ЦК України та ст. ст. 153 п.2, 237-1 КЗпП України, ст. 9, 12 Закону України «Про охорону праці», постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: partial