Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] міської ради, третя особа МКП Основаніє про зміну договору найму житлового приміщення у звязку зі смертю наймача на вимогу члена сімї. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що згідно обмінного ордеру №7913 від 18.12.1989 року її батько - [PERSON] зі своєю родиною були вселені у кімнату за адресою: [ADDRESS]. 05.09.2010р. батько помер, а вона по даний момент фактично проживає за вказаною адресою і є користувачем цього житла. Ще за життя батько надав згоду (так його згода зафіксована на весільному відео) на те, щоб вона мешкала разом з ним. Останній час до дня смерті батько хворів, потребував догляду і вона вимушена була постійно мешкати разом з ним, весь час до смерті наймача вона вела з ним спільне господарство, побут, мали взаємні права та обов'язки, в кімнаті є її речі, ними був зроблений капітальний ремонт. Власником вищевказаної квартири є [PERSON] міська рада. Після смерті батька позивачеві було відмовлено в укладенні договору найму у звязку із тим, що вона не зареєстрована в спірній кімнаті. Від відповідача [PERSON] міської раби надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON], третя особа МКП Основаніє про виселення без надання іншого приміщення, обґрунтовуючи наступним. За обмінним ордером № 7913 від 18.12.1989 р., виданим виконавчим комітетом [PERSON] народних депутатів було надано одну кімнату №37, (загальною площею 27,87кв.м.), яка знаходиться на другому поверсі буд.64 по вул. Лізи Чайкіної на [PERSON], який був зареєстрований в кімнаті один. Кімната не приватизована. Після смерті головного квартиронаймача 05.09.2010 року в квартирі незаконно мешкає [PERSON], оскільки ордер на її вселення до квартири не видавався та договір найму спірної кімнати з нею не укладався. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги, та просив суд їх задовольнити у повному обсязі, з підстав наведених у позові. Щодо задоволення зустрічних позовних вимог заперечували, посилаючись на пояснення, викладені в первісній позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] заперечувала щодо задоволення первісних позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію, викладену у зустрічній позовній заяві, яку просила задовольнити. Третя особа представник МКП Основаніє - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, просив задовольнити зустрічну позовну заяву, надавши письмові заперечення на первісну позовну заяву та додатково пояснивши, що наймачем житлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Л.Чайкіної,64/37 на підставі обмінного ордеру був [PERSON], крім нього ніхто більше за зазначеною адресою прописаний не був. Позивач також не намагалась прописатися в цю кімнату. Належних доказів того, що позивач постійно проживала з батьком і на даний час проживає в спірній кімнаті, немає, адже в 2007 році позивачеві матірю була подарована квартира по вул. Вроцлавській, в якій вона зареєстрована, у 2010 році у позивача народився син, який також був зареєстрований за адресою матері. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач по справі [PERSON] є її донькою, померлий [PERSON] був її колишнім чоловіком. [PERSON] мешкав за адресою: [ADDRESS], останні роки скаржився на стан свого здоровя, у звязку із чим просив доньку йому допомагати. У 2007 році вона подарувала своїй доньці квартиру по вул. Вроцлавській. Донька мешкала на два доми, більший час із батьком, але постійно по вул. Л. Чайкіної не проживала, тому що не було належних умов, адже це гуртожиток. Донька допомагала батькові купувати речі в квартиру за адресою [PERSON], разом із зятем вони робили в спірній квартирі ремонт. [PERSON] хотів приватизувати свою кімнату та подарувати її доньці, але не встиг. Судом встановлено наступне. На підставі обмінного ордеру № 7913 від 08.12.1989 року [PERSON] на сімю з двох осіб (в тому числі і на доньку) була надана квартира [ADDRESS], житловою площею 26.07 кв.м. (а.с.45). В подальшому, згідно з документів, наданих МКП Основаніє, [PERSON] на підставі обмінного ордеру № 259 від 16.02.1996 року була надана кімната № 37 в буд. 64 по вул. Л.Чайкіної в м. Запоріжжя, житловою площею 14.06 кв.м. [PERSON] був прописаний в даній кімнаті один (а.с. 72-73), це також підтверджується довідкою МКП Основаніє № 692 від 05.03.2013 р (а.с. 38). Кімната не була приватизована. [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с. 11-12). Задовольняючи зустрічний позов і відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд виходив з наступного. Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що виникли із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Члени сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Ч. 1 ст. 65 ЖК України встановлено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Позивач [PERSON] просить визнати її користувачем квартири [ADDRESS], надаючи в якості доказів обмінний ордер № 7913 від 08.12.1989 року, проте ці вимоги суперечать іншим фактам та документам. Так, згідно обмінного ордеру № 259 від 16.02.1996 року [PERSON] була надана кімната № 37 в буд. 64 по вул. Л.Чайкіної в м. Запоріжжя, житловою площею 14.06 кв.м. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в своїх поясненнях від 29.05.2013 року також зазначав, що площа кімнати складає 14.06 кв. м., що також було перешкодою для реєстрації позивача у спірній кімнаті ще за життя батька, адже житлова площа не відповідала нормам, встановленим Житловим кодексом України. Крім того, допустимих доказів про те, що позивач поселилася в спірну кімнату в установленому законом порядку як член сімї наймача, за згодою останнього, на постійне місце проживання, а не з метою здійснення догляду за батьком, вела з ним спільне господарство, приймала участь в утриманні квартири, яка являлася її єдиним постійним місцем проживання, в матеріалах справи не має. Так, письмова згода [PERSON] на вселення до спірної кімнати [PERSON], позивачем не надана. В позовній заяві лише написано, що згода зафіксована на весільне відео за потреби можемо надати диск, цю обставину також можуть підтвердити численні свідки). Єдиним підтвердженням даного факту в судовому засіданні були показання свідка [PERSON] та представників позивача, проте до таких показань суд ставиться критично, адже свідок є матірю позивача і зацікавленою особою у справі, зацікавленими особами також є представники позивача. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також, [PERSON] за висновком суду не набула право постійного користування в спірній кімнаті на підставі ст.ст.64, 65 ЖК України, оскільки остання перебувала в спірному приміщенні з порушенням встановленого порядку, не з метою постійного проживання, а з метою здійснення догляду за батьком. Допомога батькові у придбанні певних речей побуту та у ремонтуванні кімнати є проявом нормальних родинних стосунків, а не доведенням факту проживання позивача з батьком однією сімєю, крім того, зі слів свідка [PERSON], ремонт в кімнаті допомагав робити і чоловік позивача. Належних доказів того, що [PERSON] хворів останні роки свого життя, його діагноз, а так само, що він потребував постійного нагляду позивачем також суду не надано. Включення [PERSON] в ордер на право заселення спірної квартири у 1989 році, часткова сплата боргів за комунальні послуги у 2012 році, тобто фактично через 1,5 роки після смерті батька, не являється достатньою підставою для визнання за нею права користування спірним житлом. Позивач з 2007 року є власницею квартири, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Вроцлавська, б. 13, кВ. 76, де вона і зареєстрована, крім того за цією адресою проживає її чоловік [PERSON], брак з яким був укладений 31.10.2009 року, та син, [INFO], а тому у суду відсутні підстави вважати, що спірна кімната являлася її єдиним постійним місцем проживання і у звязку із цим вона набула право користування спірним житлом на підставі ст.65 ЖК України. Крім того, відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України відповідно до ст. 107 ЖК України наймач або член його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від предявлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, утворення сімї в іншому місці). Так, з матеріалів справи та пояснень свідка [PERSON]В взагалі не вбачається, що позивач з 31.10.2009 року проживала однією сімєю з батьком [PERSON] [ADDRESS], перебуваючи при цьому у шлюбі і проживаючи при цьому в іншому місці. Згідно з ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином, позов [PERSON] не знайшов свої обґрунтування та докази у судовому засіданні, а тому він не підлягає задоволенню, а підлягає задоволенню зустрічний позов [PERSON] міської ради про виселення [PERSON] з кімнати № 37 будинку № 64 по вул. Л. Чайкіної у м. Запоріжжя без надання іншого приміщення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved