Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-04 00:00:00

Позивач у червні 2011 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № SAMDN03000009608188 від 23.10.2006 року у розмірі 11594,90 Євро; з ПАТ Акцент банк, [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 200,00 грн.; з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 1950,00 грн. за надання юридичних послуг та витрат, повязаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права. Судові витрати також просив покласти на відповідачів. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № SAMDN03000009608188 від 23.10.2006 р. відповідач [PERSON] отримала кредит 5000,00 Євро зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 16,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ Акцент-Банк в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] під час судового розгляду позовні вимоги визнав частково у розмірі 8360,00 Євро та не заперечував щодо отримання кредиту в розмірі 5000 ЄВРО. Вказав, що позивач проігнорував чи не взяв до уваги той факт, що у 2006 році одразу після підписання договору Відповідачем було взято кредит в ліміті 5000 Євро, який повністю було повернуто у 2007 році. Після цього, у 2007 році Відповідач перепідписала кредитний договір з Позивачем чи підписала додаткову угоду, в зв'язку з тим, що відповідно до п. 1.1. Договору строк дії картки становить один рік. Після цього Відповідач взяла черговий кредит у сумі ліміту - 5000 Євро, що і є заборгованістю за кредитним договором на даний час. Просив суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Договору № SAMDN03000009608188 від 23.10.2006 року про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної карти [PERSON] отримала від ПАТ КБ ПриватБанк карту на суму кредитного ліміту 5000 Євро, із базовою відсотковою ставкою 1,4% на місяць із розрахунку 360 днів на рік. Представник відповідача не заперечував той факт, що у 2007 році Відповідач перепідписала кредитний договір з Позивачем чи підписала додаткову угоду, в зв'язку з тим, що відповідно до п. 1.1. Договору строк дії картки становить один рік. Після цього Відповідач взяла черговий кредит у сумі ліміту - 5000 Євро, що і є заборгованістю за кредитним договором на даний час. Представник позивача пояснив, що у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору SAMDN03000009608188 від 23.10.2006 року заборгованість станом на 16.12.2010 р. склала 11613,70 Євро, що еквівалентно 123569,75 грн., в тому числі 8100,92 Євро заборгованість за кредитом; 2914,99 Євро заборгованість по процентам за користування кредитом; 46,99 Євро штраф (фіксована частина); 550,80 Євро штраф (процентна складова). Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобовязання Позичальника, що випливали зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.2,3,4 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням положень ст.257 ЦК України у зв'язку зі спливом позовної давності до вимог слід застосувати позовну давність. Відповідно до вимог ч.3 ст.10 , ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Представник відповідача просив суд застосувати позовну давність до нарахованої комісії за несвоєчасне погашення кредиту та пені. Вважає , що за загальною позовною давністю підлягає стягненню кредитний ліміт в сумі 5000,00 Євро та проценти за користування кредитом в розмірі 5000х (1.4х36)/100, що дорівнює 2520,00 Євро, а пеня за спеціальною позовною давністю підлягає стягненню в розмірі 5000х (1.4х12)/100, що дорівнює 840,00 Євро. Оскільки представником позивача не було спростовано розрахунок заборгованості відповідача та не надано суду заперечень на розрахунок відповідача, тому суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог позивача в частині їх визнання відповідачем, оскільки позивачем не надано суду додаткового договору відповідно до якого і була перевидана платіжна карта, та не надано інших належних доказів по справі. Відповідно до вимог ч.3 ст.10 , ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень До матеріалів справи позивач надав договір №13/11 про надання правової допомоги від 02.07.2009 року укладений ним з ТОВ ЕЛ ТІ ГРУП, строк дії якого закінчився 29.09.2010 року і відсутні докази його подовження. Також позивач надав Додаток №2 , але до іншого Договору від 30.06.2009 року реєстр кредитних договорів та боржників, де боржником зазначено відповідача [PERSON] Як вбачається Договір №13/11 від 02.07.2009 року не може бути належним та допустимим доказом у цій справі, оскільки, як вбачається з Додатку №2 між позивачем та ТОВ ЕЛ ТІ ГРУП укладений інший Договір, який до матеріалів справи не наданий. Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. В даному випадку, з Додатку №2 вбачається, що договір від 30.06.2009 року, який не наданий позивачем до матеріалів справи, повинен бути укладений між позивачем та ТОВ ЕЛ ТІ ГРУП, яке має організаційно - правову форму - товариство з обмеженою відповідальністю та зазначено у Додатку№2 , як Юридична фірма. Відповідно до ч.1 ст. 140 ЦК України товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом. Документів, про право ТОВ ЕЛ ТІ ГРУП займатися підприємницькою діяльністю пов'язаною з наданням юридичних послуг та про право надання правової допомоги за законом до справи не надано, як не брав участі в розгляді справи фахівець в галузі права. Зокрема ст.84 ЦПК України передбачено відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою адвоката або іншого фахівця в галузі права. З огляду на норми ст.ст. 56,84 ЦПК України ТОВ ЕЛ ТІ ГРУП не є адвокатом і не є фахівцем у галузі права, а створене для здійснення підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. Позивачем не надано жодних документальних доказів понесення ним витрат на правову допомогу. З огляду на вищенаведене, у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу з відповідача у сумі 1950 грн. на користь позивача слід відмовити, оскільки зазначені позовні вимоги не ґрунтуються на законі та не доведені позивачем. Враховуючи вищевикладене, та оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення із [PERSON] заборгованості у розмірі 8360,00 Євро, що еквівалентно 86293 грн. 40 коп. ( курс НБУ станом на 05.06.2013 року 100 Євро 1046,44 грн.) та солідарно з Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк та [PERSON] заборгованості в розмірі 200,00 грн. законні та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] відповідно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1355 грн.70 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial