Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-21 00:00:00

В квітні 2012 року позивач звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди (збитку) в розмірі 14153,85 гривень та стягнення судових витрат. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.06.2012 року цивільну справу було передано по підсудності до Корабельного районного суду м. Миколаєва. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідно до розпорядження Миколаївського міського голови № 683 від 20.12.2007р. та контракту, укладеного між Миколаївською міською радою та [PERSON] останній виконував обов'язки директора комунального підприємства "Миколаївкомунтранс". Підставою для нарахування йому заробітної плати є умови Контракту з керівником комунального підприємства від 24.12.2007р. Пункт 22 розділу "Умови матеріального забезпечення керівника" контракту обумовлює, що при невиконанні плану вивозу в натуральних показниках премія керівнику підприємства не нараховується. Всупереч вищевказаної норми [PERSON], як директорові КП "Миколаївкомунтранс", при відсутності прибутку в 2009-2010 роках нараховувалися та виплачувалися премії до Дня народження, до Дня бухгалтера та автомобіліста, а також інші разові премії за рахунок прибутку, що призвело до незаконних виплат премій на загальну суму 10 342,60 грн., в тому числі в 2009р.- 4550,0 грн. та в січні 2010р.- 3100,0 грн. та як наслідок потягло зайве проведення нарахувань на заробітну плату та перерахування до державних цільових фондів на загальну суму 3811,25 грн. Внаслідок допущеного порушення підприємству завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 14 153,85 грн. Пославшись на викладене, просили позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи в їх відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, причини неявки суду не повідомив, доказів про поважність причин неявки суду не надав; із заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що на підставі розпорядження Миколаївського міського голови Чайки В.Д. № 683р від 20.12.2007р. [PERSON] був призначений керівником підприємства "Миколаївкомунтранс" з 24.12.2007р., про що позивачем виданий відповідний наказ № 40-к від 24.12.2007р. 24.12.2007 року між [PERSON] та Миколаївською міською радою було укладено контракт про призначення на посаду керівника комунального підприємства "Миколаївкомунтранс" на термін з 24.12.2007 до 24.12.2010 р. Пунктами 21-25 укладеного контракту передбачені умови матеріального забезпечення керівника. В пункті 22 вказаного контракту зазначено, що при невиконанні плану вивозу в натуральних показниках премія керівникові підприємства не нараховується. Позивач посилається в своєму позові на те, що всупереч цьому пункту контракту відповідачу як керівникові в 2009-2010 рр. нараховувалися та виплачувалися разові премії за рахунок прибутку підприємства, що призвело до незаконних виплат йому премій на загальну суму 10342,60 гривень, а це в свою чергу потягло сплату в державні цільові фонди зайвих відрахувань на загальну суму 3811,25 грн., тобто такими діями відповідач як керівник КП "Миколаївкомунтранс" завдав збитку підприємству на загальну суму 14153,85 гривень. Як вбачається зі змісту ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 статті 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди (збитку) не надано жодного доказу, на підтвердження викладених в позові обставин не представлено документів, а тому позовні повинні бути залишені без задоволення у зв'язку з їх недоведеністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд залишає понесені судові витрати на позивачеві, оскільки в задоволенні позову було відмовлено.

Outcome: dismissed