Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 22.07.2000 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку Світлану, [INFO]. За час шлюбу ними набуте майно у вигляді двокімнатної квартири загальною площею 44,6 кв.м, яка розташована за адресою: м.Маріуполь, бул.Шевченка[ADDRESS]. Квартира придбана на спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.2006 року та зареєстрована на відповідача. На придбання вказаної квартири відповідачем був взятий споживчий кредит на суму 45450грн., поручителем виконання боржником зобовязання виступила вона, [PERSON] На даний час шлюбно-сімейні стосунки між ними фактично припинені, відповідач не пускає її до спірної квартири. Просить поділити між ними вказане майно, що є спільною сумісною власністю, визнавши за кожним право власності на ? частку вищезазначеної квартири. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позову. Відповідач також у судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. Суд, дослідивши надані у справі докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 22.07.2000 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку Світлану, [INFO]. На даний час сторони фактично припинили шлюбно-сімейні стосунки. Згідно до договору купівлі-продажу від 01.08.2006 року, завіреного приватним нотаріусом [PERSON], за час шлюбу ними набуте майно у вигляді двокімнатної квартири загальною площею 44,6 кв.м, яка розташована за адресою: м.Маріуполь, бул.Шевченка[ADDRESS]. Квартира придбана на спільні кошти, про що свідчать договір задатку від 19.07.2006 року, за яким на стороні покупця виступила позивачка [PERSON], а також договір про надання споживчого кредиту №11024293000 від 01.08.2006 року, укладений між відповідачем [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», за яким поручителем виконання боржником зобовязань виступила [PERSON] Квартира зареєстрована на відповідача, про що свідчить реєстраційне свідоцтво Маріупольського БТІ від 02.08.2006 року. Відповідно до ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, оскільки спірну квартиру №74 в будинку №295 по бул.Шевченка в м.Маріуполі було придбано сторонами по справі в період шлюбу, то, відповідно до ст. 22 КпШС України, вказана квартира є спільною сумісною власністю сторін по справі. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому статтею 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, законодавець визначився, що поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється в натурі. При цьому у п.25 вищезазначеної Постанови зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За таких обставин, враховуючи заявлені позовні вимоги щодо поділу спільного майна подружжя, виходячи з принципу рівності часток у спільному майні подружжя, суд вважає можливим поділити квартиру, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, визнавши за кожним право власності на ? частину квартири.

Outcome: approved