Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 39 211 грн., моральної шкоди у розмірі 10000 грн. та понесених ним судових витрат у розмірі 492, 13 гривень. На обґрунтування посилається, що 07 липня 2012 року близько 22 години 30 хвилин у місті Зміїв Харківської області на перехресті вулиць Вишневої та Харківської на його стоячий автомобіль Опель Вектра, номерний знак [NUMBER], здійснив наїзд автомобіль ВАЗ 21061, номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], який перевищив безпечну швидкість, не впорався з керуванням, в результаті дорожньо транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Крім того, позивач вказує, що внаслідок дорожньо транспортної пригоди отримав легкі тілесні ушкодження, в звязку з чим переносив моральні переживання, через необхідність лікування вимушений був припинити трудову діяльність, був позбавлений можливості виконувати постійну роботу по господарству, що призвело до порушення стосунків з дружиною. Завдану моральну шкоду оцінює в 10\~ 000 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та підтвердив фактичні обставини, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав частково. Не заперечував, що від його винних дій позивачу заподіяно шкоду. Стверджував, що визнає дійсний розмір затрат, понесених позивачем на ремонт автомобіля витрат у розмірі 16-18 тисяч гривень. Проти решти позовних вимог заперечував. В судове засідання відповідач [PERSON] позов не зявилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи судом ( а.с.40). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Принцип диспозитивності, визначений в ст.11 ЦПК України, зобовязує суд розглядати цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, чого не заперечували сторони, що 01 липня 2012 року близько 22 години 30 хвилин в м. Зміїв Харківської області на перехресті вулиць Вишнева та Харківська, [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 21061, номерний знак [NUMBER], перевищив безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на стоячий автомобіль Опель Вектра, номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON]. Внаслідок дорожньо транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження, [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Вказана обставина підтверджується також копією постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 07 липня 2012 року, висновком судово медичного обстеження ( а.с. 7, 8). Факт винних дій відповідача при здійсненні діяльності, повязаної із підвищеною небезпекою підтверджено постановою Зміївського районного суду Харківської області від 25 липня 2012 року про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення за порушення правил безпеки дорожнього руху ( а.с.90). Вказана постанова має приюдиційне значення при розгляді даної справи. В результаті наїзду транспортного засобу під керуванням відповідача [PERSON] на стоячий автомобіль, що належить відповідачу [PERSON], останньому було заподіяно матеріальну шкоду і до вказаних правовідносин слід застосувати положення ст.. 1187 ЦК України, так як шкоду заподіяно одним джерелом підвищеної небезпеки, що експлуатувалось відповідачем. У відповідності до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, під джерелом підвищеної небезпеки слід розуміти діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, які в силу своїх природних чи створених людиною властивостей не піддаються в процесі їх експлуатації безперервному і всебічному контролю людини, внаслідок чого створюють підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, чи інших осіб та обумовлюють високий ступінь вірогідності заподіяння шкоди цим особам чи їх майну. У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену безпеку. У відповідності до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В пункті 2 постанови № 6 від 27.03.1992 року „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди Пленум Верховного Суду України розяснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Належним відповідачем у справі є [PERSON], так він на підставі доручення здійснював експлуатацію автомобіля ВАЗ 21061, номерний знак [NUMBER] і через порушення з його боку правил безпеки руху сталася дорожньо-транспортна пригода, та заподіяна шкода відповідачу ( а.с.55-56). А не титульний власник джерела підвищеної небезпеки [PERSON] Оскільки позов заявлено і до власника, як до солідарного відповідача, то суд відмовляє у позові як до солідарного відповідача [PERSON], так як вона не здійснювала експлуатацію автомобіля в момент ДТП. Посилання відповідача у запереченнях на необхідність стягнення шкоди зі страхової компанії, спростовується його поясненнями, даними в судовому засіданні про те, що відразу після ДТП він із письмовою заявою до страхової компанії, де застрахована цивільно-правова відповідальність володільців наземних транспортних засобів він не звертався. Відповідно до абз.4 п.16 Постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпекиУ разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обовязку письмового надання страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності ( у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Оскільки, відповідач не надав письмових доказів про належне повідомлення ним страховика ЗАТ СК ВУСО про страховий випадок, та сам у судовому засіданні пояснив, що вказаних повідомлень він не направляв, то має відповідати за спричинену шкоду саме він, як заподіювач шкоди. Визначаючи розмір матеріальної шкоди, що підлягає до відшкодування, суд керується вимогами ст.. 1192 ЦК України та п.18 Постанови пленуму Верховного Суду україни № 8 від 30.05.1997 року Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах вбачається, що судам потрібно мати на увазі, що акти чи інші документи, в тому числі відомчі, де зазначаються обставини, встановлені із застосуванням спеціальних знань (наприклад, про причини аварії, вартість ремонту, розмір нестачі матеріальних цінностей), не можуть розглядатися як висновок експерта та бути підставою для відмови в призначенні експертизи, навіть якщо вони одержані на запит суду, органу дізнання, слідчого або адвоката. Отже, дійсний розмір матеріальної шкоди, заподіяний позивачу відповідачем підтверджується належним письмовим доказом висновком судової автотоварознавчої експертизи № 12207 від 26 березня 2013 року і становить 38743 грн.48 коп. ( а.с.75-80). Позивач оцінив завдану йому моральну шкоду у 10000 гривень, посилаючись на те, що внаслідок протиправних дій відповідача йому завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні звичних життєвих звязків та душевних переживаннях, заподіянням тілесних ушкоджень. Згідно зі ст. 23 ЦК України, підставою для відшкодування моральної шкоди є порушення прав особи, при цьому моральна шкода може полягати: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Оскільки шкода виникла із делікту, то вона підлягає відшкодуванню у відповідності до вимог діючого законодавства. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Задовольняючи вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з характеру та обсягу душевних страждань, яких позивач зазнала внаслідок порушення його права власності, в результаті чого було порушено звичний спосіб його життя і він був позбавлений можливості використовувати за призначенням належний йому автомобіль протягом тривалого часу, та тривалий час, який витратив позивач на захист свого порушеного права. У відповідності до ст..11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем не надано жодного доказу щодо розміру заподіяної шкоди, а як наслідок не доведено перед судом розмір позовних вимог, який має бути стягнуто на його користь з відповідача. Суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що необхідним і достатнім буде відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 гривень.. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове підтвердження та підлягають частковому задоволенню. Суд прийшов до переконання, що в порядку ст.ст.86,88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 492,13 грн., що підтверджується долученою до справи квитанцією про сплату судового збору, витрат на проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 500 гривень та витрат поязаних із проведенням судової авто товарознавчої експертизи у розмірі 1839 гривень (а.с.31,74) . Позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 492,13 грн.. Оскільки позовні вимоги складаються із вимог матеріального характеру, та містять вимогу про стягнення моральної шкоди, то сума судового збору визначається за правилами п.1, п.6 ЗУ Про судовий збір і має становити за позовними вимогами про стягнення матеріальної шкоди 387,43 грн., про стягнення моральної шкоди 214, 60 грн., а всього 602,04 грн. Сплачено позивачем при подачі позову 492,13 грн., де сума недосплаченого судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 109,91 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 22, 23, 86, 88, 1166, 1167, 1187, 1190 ЦПК України,

Outcome: partial