Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-10 00:00:00

У серпні 2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що 01 квітня 2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно якого позивач передав відповідачу гроші у сумі 1800 доларів США. Вказану суму він зобовязався повернути до 01 серпня 2012 року, що підтверджується розпискою. Оскільки до теперішнього часу [PERSON] грошові кошти не повернув, сума боргу складає 14 382 гривень, відповідно курсу НБУ України (7,99 за 1 долар США), у звязку з чим позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь позивача суму боргу за договором позики в сумі 14 382 гривень та судові витрати. В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності , позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, що свідчить особиста розписка, про причини своєї неявки суду не повідомив. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача у заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 01 квітня 2012 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] була укладена розписка про отримання грошових коштів, відповідно до якої [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в розмірі 1800 доларів США, що еквівалентно (7,99 грн. за 1 долар США) 14 382 грн., і зобовязався повернути гроші до 01 серпня 2012 року ( а.с.5). Таким чином, відповідач [PERSON] надав підтвердження укладеному договору позики розписку у простій письмовій формі та взяв на себе зобовязання повернути грошові кошти, проте, з боку позичальника зобовязання виконано не було, грошові кошти позикодавцеві повернуті не були. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за статтею 559 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, беручи до уваги те, що відповідач порушив зобовязання за укладеним договором позики, допустивши його невиконання, правові наслідки порушення зобовязання договором обумовлені не були, для суду вбачаються правові підстави для поновлення порушених прав позивача шляхом присудження стягнення грошової суми із особи, яка допустила порушення виконання боргового зобовязання за договором. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України; відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За розгляду справи позивач, довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України; відповідач доказів про зворотне не надав, з огляду на викладене, для суду вбачаються підстави для ухвалення рішення про задоволення позову та присудження до стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики. Разом з тим, при визначенні розміру суми, яка підлягає стягненню, суд виходить з того, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, однак, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ст. 533 ЦК України). Таким чином, оскільки сторонами за договором позики не було встановлено іншого порядку визначення, сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається судом за офіційним курсом відповідної валюти в межах позовних вимог станом на 11.12.2012 Офіційний курс НБУ на 11.12.2012 складає 7.99 гривень за одиницю Доларів США тому, з урахуванням зазначеного, для суду вбачаються правові підстави для визначення суми боргу в сумі 14 382 гривень (з розрахунку 1800 х 7.99). Вирішуючи, відповідно до ст. 88 ЦПК України питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 214,60 гривень.

Outcome: approved