Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-03 00:00:00

В апеляційній скарзі на зазначене рішення, яким позовні вимоги ТОВ „ ЗАГРАВА-НУМО" задоволено частково, відповідачі просять рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 червня 2012 року змінити, у задоволенні вимог про стягнення матеріальної шкоди відмовити, а рішення в частині відшкодування 600,00 грн. моральної шкоди змінити, зменшивши розмір відшкодування до 200,00 грн. Доводами апеляційної скарги є посилання на неповне з"ясування судом першої інстанції обставин справи та невірну оцінку доказів, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідачі стверджують, що суд першої інстанції без будь яких доказів їх причетності до пошкодження майна позивача - літніх будиночків бази відпочинку „Дніпро", визнав доведеним факт спричинення майнової шкоди позивачу безпосередньо їх діями, а саме, пошкодженням майна. Зазначають, що їх вина за вироком суду від 25.11.2011 року доведена лише щодо крадіжки 14 листів восьмихвильового шиферу з покрівлі двох літніх будиночків вартістю, з врахуванням ступеню зносу, 218,18 грн. За скоєне вони засуджені за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі із звільненням від кримінальної відповідальності. Шифер було повернуто, матеріальну шкоду відшкодовано. На думку апелянтів, суд безпідставно залишив поза увагою наявні ? справі докази того, що майно бази відпочинку" Дніпро" з 2000 року не доглядається та не охороняється і не використовується за призначенням, знаходиться у занедбаному стані, будиночки не придатні для проживання, в них розібрана підлога та покрівля. Такий стан бази пояснюється можливістю вільного безперешкодного доступу на її територію сторонніх осіб, оскільки належна охорона відсутня. Незаконним апелянти вважають також рішення суду в частині солідарного стягнення з них 1200,00 грн. витрат, понесених позивачем на оплату послуг спеціаліста фірми „Еталон ", так як ці витрати не є судовими витратами, крім того, робота спеціаліста виконана без участі відповідачів та без їх повідомлення . Відшкодування моральної шкоди відповідачі не заперечують, але вважають, що розумним та справедливим може бути розмір відшкодування 200,00 грн. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових заперечень позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] та [PERSON] вироком Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 25.11.2011 року визнані винними та засуджені за ч. 2 ст. 185 КК України за те, що таємно, за попередньою змовою в групі осіб з бази відпочинку „Дніпро", розташованої по вул. Дніпровській, 30а у смт. Радуль Ріпкінського району Чернігівської області викрали 14 листів восьмихвильового шиферу, чим спричинили ТОВ „ЗАГРАВА-НУМО" майнову шкоду у розмірі 218,18 грн. Встановлено, що шифер підсудними було повернуто власнику ( а.с.21,22). Також, судом першої інстанції визнано встановленим, що розмір матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження чотирьох літніх будинків бази відпочинку „Дніпро" становить 6166,00 грн. Враховуючи, що відповідачі за вироком суду визнані винними у викраденні шиферу з двох будиночків, та враховуючи невірно застосований експертом індекс зміни вартості будівельно-монтажних робіт, суд, без наведення будь яких розрахунків, визнав доведеним та таким , що підлягає стягненню, розмір матеріального збитку не 6166,00 грн., а 2000,00 грн. Витрати у сумі 1200,00 грн., понесені позивачем на оплату послуг спеціаліста ЕФ „Еталон", суд першої інстанції також визнав матеріальною шкодою, у зв"язку з чим, прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідачів всього 3200,00 грн.( 2000,00 + 1200,00) Моральну шкоду суд першої інстанції вбачає в необхідності вжиття позивачем додаткових заходів в організації та проведенні ремонтних робіт, їх оплату, тощо. Проте, повністю з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду має бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Таким вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає. Пославшись на обставини, встановлені вироком по кримінальній справі, суд першої інстанції помилково вважав доведеним не лише факт крадіжки майна на суму 218,18 грн., але і факт пошкодження відповідачами майна ТОВ „ ЗАГРАВА-НУМО" на суму 2000,00 грн. , не пославшись на належні та допустимі докази що підтверджують ці обставини. Також, у рішенні суду не зазначається та не наведено розрахунку розміру матеріальної шкоди саме у 2000,00 грн. Апеляційний суд вважає помилковим також висновок суду першої інстанції про те, що витрати 1200,00 грн. на оплату послуг спеціаліста експертної установи є матеріальною шкодою і підлягали стягненню з відповідачів. Стягнення зазначеної суми в порядку відшкодування судових витрат на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України. Крім того, враховуючи відсутність підстав для задоволення позову по суті вимог, підстави для відшкодування 1200,00 грн. як судових витрат, також відсутні. Апеляційним судом встановлено, що матеріальна шкода, завдана відповідачами в результаті злочину, за який вони засуджені вироком від 25.11.2011 року становить 218,18 грн. і відшкодована позивачу поверненням всього викраденого ще на стадії судового слідства, що зазначено у вироку (а.с.22). Жодних доказів, які б давали підстави вважати доведеним факт пошкодження майна відповідачами на суму 6166,00 грн. під час викрадення ними шиферу з покрівлі двох літніх будиночків позивача, чи за інших обставин , ні матеріали кримінальної, ні матеріали цивільної справи не містять. Стосовно пошкодження, а також та викрадення іншого майна, з врахуванням якого надано висновок спеціаліста про розмір матеріального збитку у сумі 6166,00 грн., постановою слідчого у кримінальній справі матеріали виділені в окреме провадження та проводиться перевірка( а.к.с. 48-53). На час розгляду цивільної справи Особи, винні в пошкодженні та викраденні майна не встановлені. Посилання представника апелянта, як на доказ факту спричинення майнової шкоди позивачу та її розміру, на Акт обстеження бази відпочинку „Дніпро" від 21.09.2011 року не заслуговують на увагу, оскільки Акт не містить інформації щодо того, хто конкретно пошкодив та викрав зазначене в акті майно ( а.с.20). З Акту вбачається, що невідомими особами пошкоджено та викрадено було майно з чотирьох літніх будиночків, у той час як за вироком суду [PERSON] та [PERSON] визнані винними у таємному викраденні лише 14 листів восьмихвильового шиферу з двох будиночків, який повернуто товариству. Ця обставина врахована при обранні міри покарання, a.c 21.22). посилання представника позивача, як на доказ, на заяву директора ТОВ „ЗАГРАВА - НУМО" [PERSON] в кримінальній справі №2518/1-133/11( а.с.4) про проведення перевірки факту зникнення дошки полу, шиферу дверей та вікон з бази відпочинку „Дніпро", не може прийматись до уваги та розцінюватись, як належний та допустимий доказ факту пошкодження майна бази на суму 6166,00 грн. конкретно відповідачами [PERSON] та [PERSON] , а також доказ розміру спричиненої саме їх діями шкоди ТОВ „ ЗАГРАВА-НУМО". Враховуючи, що вироком по кримінальній справі встановлено лише факт викрадення відповідачами з бази відпочинку „Дніпро" 14 листів шиферу на загальну суму 218,18 грн., за змістом ч. 1 п. ст. 61 ЦПК України доведенню не підлягав у цивільній справі саме цей факт. Обставини, які свідчили б про пошкодження майна позивача на суму 6166,00 грн. підлягали доведенню в суді по цивільній справі за загальними правилами доказування, встановленими Главою 5 ЦПК України та оцінці доказів за правилами ст. 212 ЦПК України. Питання відшкодування моральної шкоди в конкретному випадку апеляційний суд вважає за можливе вирішувати з застосуванням ч.2 ст.П ЦПК України - принципу диспозитивності цивільного судочинства, згідно якого, кожна сторона розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи, що відповідачі визнали вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200,00 грн., апеляційний суд не аналізує позовні вимоги у цій частині з точки зору їх правової обгрунтованості та доведеності.

Outcome: dismissed