Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом до [PERSON], [PERSON] про припинення права спільної сумісної власності на коридор, кухню, ванну та комору та зобовязання вчинити дії. Посилалась на те, що квартира №1-б, що по вул.Сагайдачного, 87 м.Чернівці перебуває у її власності. Зазначена квартира є квартирою спільного заселення з квартирою №1 в цьому будинку та складається з однієї житлової кімнати, площею 24, 80 кв.м.; частини кухні ІІ, площею 4,33 кв.м.; частини коридору І, площею 1,98 кв.м.; частини ванної кімнати ІІІ, площею 1,27 кв.м.; комори IV, площею 0,76 кв.м. спільного користування із квартирою №1 та №1-а даного житлового будинку. Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй належить на праві власності квартира №1 спільного заселення в будинку №87 по вул. Сагайдачного м. Чернівці. Дана квартира складалася з однієї житлової кімнати, площею 24,70 кв.м.; кухні, площею 4,97 кв.м.; вбиральні, площею 1,24 кв.м.; коридору, площею 1,93 кв.м. У спільному користуванні квартир залишилися: коридор 1-1, площею 7,30 кв.м.; кухня1-7, площею 18,80 кв.м., санвузол 1-8 , площею 4,7 кв.м. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири 1-в, що по вул. Сагайдачного, 87 м. Чернівці. В березі 1997 року відповідачі за згодою співвласників квартири спільного заселення отримали дозвіл на реконструкцію своєї квартири із надбудовою до квартири житлової кімнати в горищному просторі. При цьому відповідачі приєднали до своєї квартири частину спільної кухні та частину спільного коридору та натомість, за домовленістю між співвласниками, зобовязалися за власник рахунок відремонтувати фасад та веранду, місця спільного користування: зменшені по розмірам кухня, ванна та коридор повинні були залишитися у власності решти співвласників. Також, вказувала на те, що [PERSON] та [PERSON], після отримання дозволу на реконструкцію квартири, взяли на себе зобовязання обладнати до неї окремий вхід. На даний час із частки відповідачів залишилася невиділеною їх частка площею 1,8 кв.м., яку, на думку позивача, виділити неможливо, оскільки вона є незначною. Припинення права спільної сумісної власності позивачу необхідно для обєднання двох квартир, які належать їй на праві власності в одну квартиру. Просила припинити право спільної сумісної власності на коридор І, площею 7,3 кв.м.; кухню ІІ, площею 12,4 кв.м.; ванну ІІІ, площею 4,7 кв.м.; комору IV, площею 2,8 кв.м., що знаходяться у користуванні кв.№1 та №1-б по вул. Сагайдачного, 87 м. Чернівці [PERSON] та [PERSON], [PERSON] Зобовязати відповідачів облаштувати окремий вхід у належну їм праві власності квартиру [ADDRESS] шляхом влаштування з бокового фасаду добудови у вигляді тамбуру та з вікна кімнати, площею 31,60 кв.м. встановити дверний проріз. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] суду пояснив, що сторони по справі досягли домовленості, що після проведення реконструкції квартири відповідачами, право спільної сумісної власності на місця загального користування припиниться і останні залишаться у власності позивача. Просив позов задовольнити. Представник відповідачів у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у поданих до суду запереченнях на позов. Просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та інвентарної справи, вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про припинення права спільної сумісної власності на коридор, кухню, ванну та комору та зобовязання вчинити дії необґрунтований та задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 20.07.2007 року Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на квартиру спільного заселення №1-Б, що по вул. Сагайдачного, 87 м. Чернівці, загальною площею 33,14 кв.м., в тому числі житловою 24,80 кв.м. (а.с.6). У приватну власність позивача також було передано частину приміщень загального користування, в тому числі: в коридорі І 1,98 кв.м.; кухні ІІ 4,33 кв.м.; ванній кімнаті ІІІ 1,27 кв.м.; комора IV 0,76 кв.м. Всього загальна площа приміщень загального користування становить 8,34 кв.м. Крім того, позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.07.2007 року набула у приватну власність квартиру спільного заселення №1, що по вул.Сагайдачного, 87 м.Чернівці, загальною площею 32,84 кв.м., в тому числі житловою площею 24,70 кв.м. (а.с.7). В приміщеннях загального користування по даній квартирі [PERSON] набула у власність: в коридорі І 1,93 кв.м.; кухні ІІ 4,97 кв.м.; вбиральні 1,24 кв.м. Всього загальна площа приміщень загального користування становить 8,14 кв.м. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.1997 року набули у приватну власність квартиру №1, що по вул.Сагайдачного, 87 м.Чернівці, яка складається з двох кімнат, загальною площею 57,83 кв.м., в тому числі житловою площею 43,50 кв.м. (а.с.8). У приватну власність відповідачів також було передано частину приміщень загального користування, в тому числі: в коридорі 3,40 кв.м.; кухні 7,44 кв.м.; ванній кімнаті 2,19 кв.м.; комора 1,30 кв.м. Всього загальна площа приміщень загального користування становить 14,33 кв.м. В подальшому, рішенням виконавчого комітету Першотравневої районної ради м.Чернівці №34/3 від 26.03.1997 року [PERSON] та [PERSON] у звязку з тим, що перепланування квартири з надбудовою технічно можливе було вирішено дозволити поліпшити житлові умови. Після проведення будівельних робіт квартира буде складатися з двох житлових кімнат площею 31,5 кв.м. та 19, 8 кв.м.; кухні 8, 4 кв.м.; двох коридорів, площею 7,2 кв.м. та 5,6 кв.м.; ванної кімнати, площею 2,3 кв.м.; туалету, площею 1,3 кв.м. та коридору, площею 4, 00 кв.м. загального користування (а.ін.с.56). Також, рішенням виконавчого комітету Першотравневої районної ради м.Чернівці №44/5 від 24.05.2006 року [PERSON] було вирішено дозволити поліпшити житлові умови у звязку з тим, що переобладнання горища на мансардний поверх до даної квартири технічно можливий (а.с. ). 13.07.2010 року рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №453/12 було вирішено оформити право приватної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру спільного заселення №1 в житловому будинку №87, що по вул. Сагайдачного м.Чернівці, загальною площею 110,42 кв.м., в тому числі житловою площею 31,10 кв.м. Згодом до вказаного рішення рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №515/14 від 10.08.2010 року було внесено зміни та присвоєно квартирі [PERSON], [PERSON] поштову адресу «квартира спільного заселення №1-В по вул.Сагайдачного, 87». Як вбачається з дослідженого у судовому засіданні витягу про державну реєстрацію прав від 19.11.2010 року, за [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано право спільної сумісної власності на квартиру №1-В, що по вул. Сагайдачного, 87 м.Чернівці, загальною площею 110, 42 кв.м., житловою площею 31,10 кв.м. Статтею 177 Цивільного кодексу України визначено, що обєктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги результати інтелектуальної творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України, право власності на інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Частина четверта статті 334 Цивільного кодексу України передбачає, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації. Згідно ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як було встановлено судом, відповідачі у визначеному законом порядку набули право спільної сумісної власності на квартиру №1-В, що по вул. Сагайдачного, 87 м.Чернівці, загальною площею 110, 42 кв.м., житловою площею 31,10 кв.м. З довідки ЧКОБТІ № 3463 від 22.12.2009 року судом встановлено, що після перепланування квартири №1-В вона складається з першого поверху, мансарди та місць загального користування. Ванна 1-6, площею 3,10 кв.м. та коридор 1-1, площею 6,10 кв.м. обладнано в місцях загального користування. Залишок площі від місць загального користування становить 7,22 кв.м. Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (статті 368 ЦК України). Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Проте, в судовому засіданні позивачем не було доведено належними та допустимими доказами факт набуття сторонами по справі права спільної сумісної власності на спірні місця загального користування. Разом з тим, з матеріалів інвентарної справи судом встановлено, що власники квартир будинку №87, що по вул. Сагайдачного м.Чернівці набули у приватну власність частини приміщень загального користування: коридору І, площею 7,3 кв.м.; кухні ІІ, площею 12,4 кв.м.; ванни ІІІ, площею 4,7 кв.м.; комори IV, площею 2,8 кв.м. Вказані обставини підтверджуються відповідними правовстановлюючими документами про право приватної власності на квартири. На підставі наведеного та з урахуванням того, що право спільної сумісної власності між сторонами не виникало, суд вважає, що вимога позивача про припинення права спільної сумісної власності необґрунтована та задоволенню не підлягає. Суд також вважає, що посилання позивача як на підставу задоволення позову на норми ст.365 ЦК України є безпідставними, оскільки [PERSON] звернулась до суду з позовною вимогою про припинення права спільної сумісної власності, а положення зазначеної статті застосовуються до спорів про право спільної часткової власності. Щодо позовної вимоги про зобовязати відповідачів облаштувати окремий вхід у належну їм праві власності квартиру [ADDRESS] шляхом влаштування з бокового фасаду добудови у вигляді тамбуру та з вікна кімнати, площею 31,60 кв.м. встановити дверний проріз слід зазначити наступне. Так, згідно ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 Кодексу). Відповідно до ст. 41 Конституції України, та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, а саме право особи на безперешкодне користування, володіння і розпорядження своїм майном, право на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.212 Цивільного кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] у визначеному законом порядку набули право приватної спільної сумісної власності на квартиру №1-В, що по вул.Сагайдачного, 87 м.Чернівці, суд вважає, що вони вправі самостійно розпоряджатися належним їм майном, а тому приходить до висновку, що дана позовна вимога теж необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed