Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-12 00:00:00

В березні 2012 р. позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідачки про стягнення суми боргу та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивував тим, що між ним, з однієї сторони, та близькою знайомою та колегою по роботі [PERSON] - з другої 24 березня 2010 року був фактично укладений договір позики, за яким відповідачка взяла у борг 2600 грн. строком на місяць, але будь-яким письмовим документом вони цей договір не оформили. Посилаючись на те, що на теперішній час відповідачка свої зобов’язання щодо повернення суми боргу не виконала, просив задовольнити позов та стягнути з відповідача 2600 грн. боргу за договором позики, а також стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., спричиненої тривалим не поверненням суми боргу, розподілити судові витрати. Позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з’явився. Про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялася судом належним чином. Згідно зі ст.ст.224,225 ЦПК України ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. 24 березня 2010 року позивач зняв зі своєї кредитної картки суму у 2500 грн., що підтверджується випискою за рахунком клієнта [PERSON] ПАТ «ПриватБанк», при цьому за зняття готівкових коштів було сплачено банку 4% від знятої суми, що склало 100 грн. З Постанов про відмову в порушенні кримінальної справи Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 29 листопада 2010 року та 29 січня 2011 року вбачається, що [PERSON] визнає , що отримала від позивача 2600 грн. в якості позики для лікування. У них існувала домовленість, що гроші вона поверне після повного одужання. На той час вона визнавала суму боргу і не відмовлялася її повернути, але в зв’язку з важким матеріальним становищем не могла її повернути одразу за вимогою позивача. Таким чином, встановлено, що між сторонами у справі був укладений договір позики грошових коштів у сумі 2600 грн. У відповідності до ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей абр інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до положень ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред’явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред’явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Оскільки, не заперечуючи суму боргу, протягом 30 днів з моменту пред’явлення такої вимоги [PERSON] у встановлений в договорі строк відповідачка не повернула грошові кошти за договором позики, позов підлягає частковому задоволенню на підставі ст.ст. 525, 526, 545,604, 611, 612 ЦК України. Про застосування положень ст.. 625 ЦК України позивач вимог не заявляв. Також суд вважає за необхідне відмовити і у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки між сторонами склалися договірні відносини, умовами яких не передбачено відшкодування моральної шкоди, спричиненою порушенням зобов’язання. Згідно зі ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд стягує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Отже на користь позивача з відповідачки слід стягнути 214, 60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial