Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що 25 червня 2007 року між ним та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір № 001-04234-250607, за яким відповідач отримував кредит на суму 3000 гривень ( три тисячі гривень) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 29,90% на рік на суму залишку заборгованості. Ліміт кредитної лінії розраховується банком самостійно. Держатель картки зобовязаний щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітній місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом. В звязку з невиконанням умов кредитного договору позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 3261 гривень 45 копійок, з яких 3261 гривень 45 копійок тіло кредиту. Окрім того, позивач просить стягнути на свою користь судовий збір 214 гривень 60 копійок. В судове засідання представник позивача не зявився, надав письмову заяву, в якій на задоволенні позовних вимог наполягав, справу просив розглянути за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи, надав письмову заяву, в якій позов не визнав , просив суд застосувати позовну давність до позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином, відповідно до умов договору і чинного законодавства. На підставі ст.ст. 610, 611 ЦК України у разі неналежного виконання зобовязання настають правові наслідки, встановлені законом або договором. Ст. 625 ЦК України передбачає обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу. У відповідності з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом частини 1 ст. 251 та частини 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін певний момент в часі, з настанням якого повязана дія чи подія , яка має юридичне значення. На підставі положень ч.4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З кредитного договору № 001-04234-250607 від 25.06.2007 року, який укладений між ПАТ Дельта Банк та фізичною особою [PERSON] вбачається, що банк надає останньому кредит в сумі 3000 гривень ( три тисячі гривень) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 29,90% на рік на суму залишку заборгованості. Ліміт кредитної лінії розраховується банком самостійно. Держатель картки зобовязаний щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітній місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, а він зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути його банку зі сплатою відсотків за користування кредитом. З пункту 4.2 кредитного договору від 25.06.2007 року вбачається, що він діє до повного виконання сторонами зобовязань. Отже, з даного договору неможливо встановити строк дії цього договору, оскільки кінцевий термін договору не є подією , яка має неминуче настати. З наданих позивачем матеріалів, а саме, з додатку до позовної заяви розрахунку ціни позову судом вбачається, що останній платіж боржником [PERSON] за кредитним договором здійснений 17 червня 2008 року в сумі 250 гривень. Суд вважає, що саме з цієї дати відраховується строк позовної давності три роки, який на час розгляду справи в суді сплинув 18 червня 2011 року. Позивач з даним позовом звернувся до суду тільки 26 жовтня 2012 року, поновити строк не клопотав, причин пропуску строку не зазначив. З урахуванням зазначеного вище, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, застосувавши строк позовної давності. На підставі ст.ст. 526, 610, 611, 625, ч.2 ст. 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed