Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2012 року пред"явив до суду позов до відповідачів [PERSON] . В., [PERSON] про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання договору дарування не дійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали з підстав викладений у позовній заяві та пояснили суду, що за час перебування у шлюбі відповідачка [PERSON]а успадкувала від свого батька [PERSON] житловий будинок зі всіма надвірними спорудами за адресою вулиці Липовій ,14 в місті Тернополі . За час проживання у шлюбі за рахунок спільних трудових та грошових затрат вартість даного майна істотно збільшилась. Тому дане майно позивач та його представник просять суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя , а договір дарування, укладений 18 лютого 2012 року між [PERSON] та [PERSON] недійсним як такий, що вчинений одним із співвласників без необхідних повноважень та погодження , наданих іншим співвласником. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечили. Суду пояснили , що після того, як відповідачка успадкувала спірне майно 09 квітня 2008 року на підставі рішення від 12 лютого 2008 року Тернопільського міськрайонного суду у справі № 2-957\\08, перебудов, прибудов чи інших істотних покращень у будинковолодінні не проводилось. Проводились поточні роботи щодо утримання будинку, а саме - покращення даху та фасаду. Проте трудової та майнової участі у виконанні даних робіт позивач не брав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився , подавши до суду заяву у якій зазначив, що проти задоволення позову заперечує та просить розглядати справу за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, оглянувши подані сторонами письмові документи, дослідивши та оцінивши їх , встановив наступні обставини: Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 09 вересня 2004 року . Шлюб був розірваний згідно рішення від 22 грудня 2011 року Тернопільського міськрайонного суду у справі № 2-7996\\11 за позовом [PERSON] 21 квітня 2007 року помер батько відповідачки [PERSON], після якого відкрилась спадщина на будинок № 14 з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Липовій в місті Тернополі. Як вбачається із технічного паспорта виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 21 травня 2007 року на ім`я [PERSON] , 18 травня 2007 року у даному спірному будинковолодінні було зафіксовано наступні самовільні побудови : житлову прибудову А` та тамбур літній а2, літня кухня Б`, гараж Д, сарай [PERSON] того до даного будинковолодіння станом на 18.05.2007 р. віднесено : житловий будинок А (із прибудовою а, а1) сарай Б, гараж В, навіс Ж, вбиральня Г, огорожа з воротами металевими, вимощення І, ІІ, ІІІ, ІV. Відповідно до витягу про реєстрацію права вланості № 18446367 від 09 квітня 2008 року , виданого 09 квітня 2008 р. відповідачка [PERSON] зареєструвала право власності на спірне спадкове майно. Із технічних паспортів виданих Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації на [PERSON] і [PERSON] відповідно 10 квітня 2008 року та 08 травня 2012 року вбачається, що перелік, площі та характеристики будинку, господарських будівель і споруд при наступних інвентаризаціях, проведених після набуття права власності на спадкове майно відповідачкою не змінювались. Відтак позивачем не представлено, а судом не здобуто доказів викладених у позовній заяві тверджень, що за час перебування у шлюбі після набуття відповідачкою спадкового майна зведено житлову прибудову, нову огорожу, вимощення по всьому периметру подвір`я, зведено нові будівлі сараю та літньої кухні, змонтовано навіс, перебудовано вбиральню. Що ж до збільшення інвентаризаційної та будівельної вартості спірного будинковлодіння, на яке посилається позивач, то із листа ТОВ Міське бюро технічної інвентаризації № 164/07-2 від 19 лютого 2013 року вбачається, що вартість житлового будинку зі всіма надвірними спорудами за адресою вулиці Липовій, 14 в місті Тернополі змінилась внаслідок зміни застосованих коефіцієнтів під час проведення інвентаризації 21 травня 2007 року та 10 квітня 2008 року у порівнянні із періодом проведення останнього обстеження та оцінки будинковолодіння 08 травня 2012 р. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем долучено до матеріалів справи три накладні та три розхідних ордери. Проте, накладні не містять дати їх видачі, що не дає можливості суду віднести їх до досліджуваного періоду перебування житлового будинку у власності відповідачки [PERSON] (із 09 квітня 2007 року по 18 лютого 2012 року). Розхідні ордери видані АТ Надзбруччя Лада 27 червня 1996 року , 21 грудня 1994 року та 31 липня 1996 року містять виправлення та дописки щодо одержувача даних товарів. Окрім цього, дані документи відносяться до періоду, коли позивач ще не перебував у шлюбі із відповідачкою, а спірне будинковолодіння по вулиціЛиповій,14 у м. Тернополі ще не належало відповідачці [PERSON] При цьому свідки позивача не змогли надати суду об`єктивної та чіткої інформації щодо істотних грошових та трудових затрат позивача понесених ним у період перебування спірного будинковолодіння у власності відповідачки. Судом досліджено ряд первинних бухгалтерських документів, які свідчать про понесені витрати [PERSON] та [PERSON] у різні періоди часу на утримання та покращення спірного будинковолодіння. Із даних документів та показів свідків судом встановлено, що у період 2008-2011 років у житловому будинку з надвірними спорудами за адресою вулиці Липовій ,14 в місті Тернополі проводились роботи із перекриття даху та оздоблення фасаду плиткою. Доказів витрат понесених позивачем [PERSON] у вказаний період судом не здобуто. Враховуючи зібрані та досліджені докази, суд приходить до переконання що позов [PERSON] до задоволення не підлягає з огляду на викладене нижче: так,відповідно до ч.1 ст.62 Сімейного кодексу України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином із зазначеної норми слідує, що особисте майно відповідачки [PERSON] може бути визнане об`єктом права спільної сумісної власності із позивачем [PERSON] за наявності сукупності таких умов, як істотність збільшення вартості майна, збільшення такої вартості саме за час шлюбу, а також доведеності спільних трудових чи грошових затрат обох з подружжя або затрат позивача. Натомість , позивачем не представлено, а судом не здобуто доказів того, що за час перебування у шлюбі особисте майно відповідачки [PERSON], яке вона набула в порядку спадкування, істотно збільшилось у площі, інших технічних параметрах чи характеристиках. Суду не представлено належних доказів щодо того, які саме затрати поніс позивач особисто або спільно із колишньою дружиною на істотне покращення спірного майна. Відтак, відповідачка [PERSON] вправі була розпорядитися належним їй майном на свій розсуд, у тому числі подарувавши його відповідачу [PERSON] Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. За вказаних обставин позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed