Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання угоди дійсною та права власності на автомобіль, посилаючись на те, що 10 листопада 2007 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено угоду купівлі-продажу транспортного засобу MERCEDES-BENZ 112 CDI 2000 року випуску, колір – білий, шасі № VSA63809413319307, тип ТЗ вантажний фургон малотоннажний-в, реєстраційний № [NUMBER]. Умови угоди ними були виконані частково, я сплатила відповідачу оговорену суму, а він віддав позивачці ключі від автомобіля, документи та зобов'язався на протязі одного місяця оформити договір нотаріально, однак до цих пір умову не виконав. [PERSON] звернулася до відповідача, щоб зареєструвати право власності на вказаний автомобіль, так як вказана угода купівлі-продажу суперечить вимогам ст.657 ЦК України, не оформлена нотаріально, але останній відмовився, посилаючись на брак часу та коштів. Відповідач отримав даний автомобіль за генеральною довіреністю від [PERSON], тобто купив його, однак право власності не оформив та продав позивачці по довіреності. Дана довіреність, видана [PERSON] на [PERSON] діяла строком на три роки, тому на даний момент він не може укласти із позивачкою договір купівлі-продажу автомобіля нотаріально. [PERSON], який був власником автомобіля – помер 24 квітня 2009 року, однак в нього залишилися двоє синів, які відмовилися від спадщини нотаріально на автомобіль та претензій до позивачки не мають. Позивачка, до початку судового засідання звернулася із письмовою заявою, в якій просить справу розглядати без її участі, в зв’язку із зайнятістю на роботі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі до початку судового засідання звернулися із письмовими заявами, завіреними нотаріально, в яких визнають позовні вимоги в повному об’ємі та просять справу слухати без їх участі. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 10 листопада 2007 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено угоду купівлі-продажу транспортного засобу MERCEDES-BENZ 112 CDI 2000 року випуску, колір – білий, шасі № VSA63809413319307, тип ТЗ вантажний фургон малотоннажний-в, реєстраційний № [NUMBER]. Умови угоди ними були виконані частково, я сплатила відповідачу оговорену суму, а він віддав позивачці ключі від автомобіля, документи та зобов'язався на протязі одного місяця оформити договір нотаріально, однак до цих пір умову не виконав. [PERSON] звернулася до відповідача, щоб зареєструвати право власності на вказаний автомобіль, так як вказана угода купівлі-продажу суперечить вимогам ст.657 ЦК України, не оформлена нотаріально, але останній відмовився, посилаючись на брак часу та коштів. Відповідач отримав даний автомобіль за генеральною довіреністю від [PERSON], тобто купив його, однак право власності не оформив та продав позивачці по довіреності. Дана довіреність, видана [PERSON] на [PERSON] діяла строком на три роки, тому на даний момент він не може укласти із позивачкою договір купівлі-продажу автомобіля нотаріально. [PERSON], який був власником автомобіля – помер 24 квітня 2009 року, однак в нього залишилися двоє синів, які відмовилися від спадщини нотаріально на автомобіль та претензій до позивачки не мають. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися, щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, сплачені ним при поданні позову в розмірі 400 грн.

Outcome: approved