Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому після уточнення позовних вимог просить визнати недостовірною інформацію розповсюджену [PERSON], а саме: про те, що вона знущається над своєю онукою під час їхніх побачень з нею; про те, що вона приходить до онуки самостійно з державним виконавцем, а не на виконання відповідного рішення суду; про те, що вона не хоче, щоб її онука виросла здоровою людиною; про те, що її трирічну онуку необхідно захистити від неї; зобов'язати [PERSON] спростувати розповсюджену ним інформацію про неї та її особисте життя, що порочить її честь та гідність, наносить шкоду її репутації серед колег по роботі та відновити її ділову репутацію, шляхом вибачення перед нею за розповсюдження недостовірної інформації про неї в присутності головного лікаря ЛОКЛ та працівників її відділу; зобов'язати відповідача відшкодувати їй витрати на лікування згідно наданих чеків в розмірі 405,80грн. та моральну шкоду в розмірі 5000грн.; стягнути з відповідача судові витрати та встановити строк для виконання рішення суду. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 04 грудня 2009 року та апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2010р. їй визначено дні та години для участі у вихованні та спілкуванні з її онукою [PERSON], а саме один раз в тиждень у вівторок з 15.00год. до 18.00год., один раз в місяць в третю суботу з 15.00год. до 18.00год., у релігійні свята 07 січня з 10.00год. до 15.00год., у державні свята 01 травня з 10.00год. до 15.00год. Місцем зустрічі для участі у вихованні та спілкуванні визначено місце проживання [PERSON] Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 22 жовтня 2010 року частково змінено години побачень у вівторок, шляхом зміщення їх на одну годину, тобто з 16.00год. до 19.00год. У зв'язку з небажанням матері дитини та її батьків, добровільно виконувати рішення суду, 27 квітня 2010 року Франківським районним судом було видано виконавчий лист для примусового виконання рішення суду державною виконавчою службою. У відповідності до рішення суду на виконання виконавчого провадження, з 11 травня 2010 року усі її побачення з онукою [PERSON] відбуваються виключно в присутності державного виконавця Франківського ВДВС. За період з 11 травня 2010 року до 25 травня 2011 року у жодному акті державного виконавця про хід виконавчого провадження не зазначено, що нею допущені порушення рішення суду щодо порядку її зустрічей з онукою, та не зазначено жодних обставин чи подій, які б свідчили що вона вчиняє будь-які протиправні дії щодо онуки під час побачень. Однак відповідач [PERSON] постійно намагається скомпрометувати її, щоб вона відмовилася від побачень з онукою, звертається до Франківського ВДВС ЛМУЮ зі скаргами в яких подає неправдиву інформацію про хід виконання побачень. 25 травня 2011 року [PERSON], з метою масового поширення наклепницької та недостовірної інформації про неї, розголошення таємниці її приватного життя та посягання на її ділову репутацію, було написана заява на ім'я головного лікаря Львівської обласної клінічної лікарні про те, що по вівторках на виконання рішення суду вона має зустрічі зі своєю онукою, тобто розголошується інформація про її особисте життя без її згоди. Також в цій заяві зазначена наклепницька та неправдива інформація про те, що під час зустрічей з онукою вона неодноразово знущалася над дитиною, заставляла з нею спілкуватися, заламувала руки, проводила акробатичні вправи, під час яких дитина стукалася головою об підлогу. Окрім цього, відповідач при вході в ЛОКЛ, при вході в корпус і в корпусі де вона працює, та по території лікарні розклеїв листівки з наклепницькою інформацією, яка мала на меті скомпрометувати її перед великим штатом співпрацівників ЛОКЛ та зашкодити її діловій репутації. У цих листівках відповідач закликав громадськість «допомогти захистити трирічну дитину»від неї, оскільки нібито при іграх з дитиною вона заламує їй руки та стукає головою об підлогу. Також у листівці відповідач зазначив, що вона «не бажає онучці добра, оскільки щовівторка приходить до неї в гості з державним виконавцем. Зазначає, що бажає онуці лише добра та здоров'я, а сім'я відповідачів постійно вчиняє перешкоди їх зустрічам, змушена приходити до онуки з державним виконавцем, оскільки добровільно рішення суду про її побачення з онукою не виконується. Також у заяві та листівці відповідач просить перевірити її роботу та надати належну оцінку її діям по відношенню до дитини керівництвом ЛОКЛ, чим свідомо посягнув на її ділову репутацію. Відповідач вибрав саме дату 25 травня 2011 року для поширення недостовірної та наклепницької інформації тому, що в цей день у неї було день народження та ювілей 55 років. У Львівській обласній клінічній лікарні вона працює 37 років, за весь період роботи на посаді медичної сестри вона не мала жодного зауваження щодо виконання своїх посадових обов'язків та професійної діяльності, а відповідач своїми діями зашкодив її діловій репутації поширюючи наклепницьку інформацію щодо неї. Після ознайомлення зі змістом листівок, які їй почали приносити її співпрацівники, вона дістала гіпертонічний шок та гіпертонічний криз, їй надали першу медичну допомогу, а в подальшому була змушена звернутися до лікаря-терапевта та невропатолога за фаховою медичною допомогою, оскільки побачене справило на неї дуже гнітюче і шокуюче враження. У зв'язку з психологічним стресом вимушена була піти на лікарняний та пройти курс необхідного лікування, витрачати кошти на ліки. У зв'язку з вищевикладеними діями відповідача, до неї постійно звертаються її колеги по роботі, розпитують про обставини та факти викладені в листівках. Для відновлення її честі, гідності та ділової репутації, спростування наклепницької інформації, вимушена розповідати їм обставини свого особистого життя. Постійна необхідність спростування наклепницької інформації поширеної відповідачем приносить їй душевні страждання, психологічний стрес та наносить моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 5000грн. У зв'язку з наведеним просить позов задоволити. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов заперечили, вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що до задоволення не підлягають, оскільки розповсюджена інформація є правдивою та розповсюджена в інтересах малолітньої дитини. Просять в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов до підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони являються відповідно бабусею та дідусем малолітньої [PERSON], 2007р.н., починаючи з березня 2009 року сім'ї [PERSON] та [PERSON] перебувають в особистих неприязних відносинах, між ними постійно виникають конфлікти з приводу спілкування та правильного виховання малолітньої онуки [PERSON] 25 травня 2011 року відповідач [PERSON] в приміщенні Львівської обласної клінічної лікарні, де працює позивач [PERSON] на посаді медичної сестри, розмістив на стендах при вході та в корпусі, листівки з інформацією наступного змісту: «Допоможіть захистити трирічну дитину! Баба [PERSON] працює медсестрою у відділенні щелепно-лицевої хірургії ЛОКЛ. Чи бажає бабуся онучці здоров'я? Якщо при іграх з дитиною в якої на обох зап'ястках гігроми, тягає за ручки та заламує їх, стукає дитину головою о підлогу. Чи бажає бабуся онучці добра? Якщо цілий рік щовівторка приходить в гості з державними виконавцями. Чи хоче бабуся, щоби онучка виросла здоровою людиною? Якщо влаштовує скандали та провокації в присутності дитини. Бреше і наговорює дитині про її маму. Увесь минулий рік за її бажанням дитина будилась із денного сну і примусово спілкувалась з бабусею з 15 до 18 год. А коли ж «бабуся»працює?»з фотографіями зустрічей позивача [PERSON] та її онуки [PERSON] (а.с.23-28). Окрім цього, відповідачем [PERSON] написана заява від 24 травня 2011р. на ім'я головного лікаря Львівської обласної клінічної лікарні, в якій він зазначає, що у відділенні щелепно-лицевої хірургії ЛОКЛ працює медсестрою [PERSON], яка на протязі року (від 11.05.10р.) приходить з держвиконавцями до трирічної дитини щовівторка з 15 до 18год. Під час цих зустрічей [PERSON] неодноразово знущалася над дитиною і будила дитину від денного сну і заставляла з нею спілкуватися, заламувала руки, проводила акробатичні вправи під час яких дитина стукалася головою об підлогу, пробувала винести хвору дитину ввечері в листопаді на вулицю без шапки, тощо. Просить перевірити роботу [PERSON] щовівторка і дати належну оцінку її діями по відношенню до малолітньої дитини (а.с.34). Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 04 грудня 2009року позивачу [PERSON] визначено дні та години зустрічі для участі у вихованні та спілкуванні з онукою [PERSON], а саме: один раз на тиждень у вівторок з 15.00год. до 18.00год., один раз в місяць в третю суботу з 15.00год. до 18.00год., у релігійні свята: сьомого січня з 10.00год. до 15.00год., у державні свята: першого травня з 10.00год. до 15.00год.. Місцем зустрічі для участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою онукою до досягнення нею 3-річного віку визначено місце проживання матері дитини: [ADDRESS], у присутності мами (а.с.8-11). Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 22 жовтня 2010р. частково змінено години побачень, змістивши їх на одну годину, тобто з 16.00год. до 19.00год.(а.с.12-16). На виконання вищезазначеного рішення суду 27 квітня 2010р. Франківським районним судом видано виконавчий лист № 2-2844 (а.с.82). Як вбачається з матеріалів справи та пояснень наданих сторонами в судовому засіданні, починаючи з 11 травня 2010 року на виконання рішення суду усі побачення позивача [PERSON] з її онукою [PERSON] відбуваються виключно в присутності державного виконавця Франківського ВДВС, що стверджується відповідними актами державних виконавців про хід та порядок виконання рішення суду. З листа Франківського ВДВС ЛМУЮ №17305 вбачається, що порушень при побаченні [PERSON] з онукою [PERSON] згідно виконавчого листа №2-2844 від 27.04.2010року у присутності державних виконавців не було, про що засвідчується у актах державних виконавців (а.с.42). В матеріалах справи відсутні будь-які докази протиправної поведінки позивача [PERSON] під час зустрічей з її онукою, суд не приймає до уваги покликання відповідача на наявні в матеріалах справи фотографії (а.с.63, 64), оскільки проведення з дитиною акробатичних вправ жодним чином не відображає протиправної поведінки позивача по відношенню до її онуки. А відтак, суд приходить до переконання, що розповсюджена відповідачем інформація є недостовірною, принижує честь та гідність позивача. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст.34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту. Відповідно до п.4 постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. які є особистими немайновими благами фізичної особи; гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Відповідно до ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Суд вважає доведеним, що відповідач 25 травня 2011 року умисно принизив честь і гідність позивача, висловивши та розповсюдивши інформацію про те: що [PERSON] знущається над своєю онукою під час їхніх побачень з нею; що [PERSON] не хоче, щоб її онука виросла здоровою людиною; що трирічну онуку необхідно захистити від [PERSON]. Зазначена інформація є субєктивною думкою відповідача відносно побачень позивача з онукою. Такими своїми діями відповідач порушив особисті немайнові права позивача та завдав шкоди відповідним особистим немайновим благам [PERSON] Суд також вважає доведеним, що вказана негативна інформація - субєктивна думка відповідача відносно позивача, висловлена в принизливій формі, була умисно поширена відповідачем, а саме доведена до відома невизначеного кола людей, шляхом розповсюдження листівок та написання заяви на ім'я головного лікаря ЛОКЛ, де працює позивач. Водночас, враховуючи дійсні обставини справи та вищезазначені положення закону, суд не приймає до уваги покликання позивача на визнання недостовірною та такою, що порочить її честь та гідність інформації про те, що вона приходить до онуки з державним виконавцем. Щодо ж ділової репутації, то суд не вбачає в діях відповідача посягання на ділову репутацію позивача, оскільки під такою слід розуміти ділові та професійні якості позивача при виконанні нею трудових обовязків, викладена ж в заяві на ім'я головного лікаря ЛОКЛ та листівках негативна інформація стосується особистого життя позивача та не пов'язана з виконанням нею трудових обов'язків медичної сестри ЛОКЛ. Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що висловлену відповідачем інформацію, що стосується позивача, а саме про те, що позивач знущається над своєю онукою під час їхніх побачень з нею; про те, що позивач не хоче, щоб її онука виросла здоровою людиною та про те, що трирічну онуку необхідно захистити від позивача, слід визнати такою, що порочить честь та гідність позивача та порушує її особисті немайнові права на повагу до її гідності та честі. Згідно п.26 постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»суд не вправі зобовязувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. А відтак, вимога позивача про зобов'язання відповідача спростувати розповсюджену ним інформацію про її особисте життя шляхом вибачення перед нею за розповсюдження недостовірної інформації про неї в присутності головного лікаря ЛОКЛ та працівників її відділу до задоволення не підлягає. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З листка непрацездатності вбачається, що позивач [PERSON] з 27 травня 2011р. до 06 червня 2011 р. перебувала на амбулаторному лікуванні, з діагнозом: диф. кардіосклероз гіпертонічна хвороба II ст., кризовий перебіг гіпертонічний криз з 27.05.11р., що стверджується випискою із медичної карти (18-20). З товарних та фіскальних чеків (а.с.21,22) вбачається, що позивач понесла витрати на придбання ліків в розмірі 405,80грн. Відповідно до ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем жодним чином не доведено, що вона перебувала на амбулаторному лікуванні саме з вини відповідача, жодних доказів, що її хвороба пов'язана саме з поширенням відносно неї недостовірної інформації, та, що вона змушена була витрачати кошти на ліки для відновлення стану здоров'я після поширення недостовірної та такої, що порочить честь та гідність інформації, суду не надано. А тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача коштів витрачених на лікування в розмірі 405,80грн. до задоволення не підлягає. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Судом встановлено, що умисним приниженням честі і гідності позивача, їй була заподіяна з вини відповідача моральна шкода, яка знайшла своє вираження у пережитому психологічному стресі, душевних стражданнях, які вона зазнала у зв'язку з приниженням її честі та гідності. Згідно із ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України, та роз'яснень, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року N4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та визначає суму відшкодування, яка відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, при яких було спричинено моральну шкоду, ступеню вини відповідача, характеру та обсягу фізичних, душевних, психічних страждань позивача і вважає, що визначений позивачем розмір грошового відшкодування не є співмірними із заподіяною шкодою, а тому вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково в розмірі 1000 грн. У відповідності до вимог ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З врахуванням часткового задоволення позовних вимог позивача, вимога про встановлення строку протягом відповідач повинен виконати рішення суду, до задоволення не підлягає та таке підлягає виконанню в загальному порядку. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної чи відмовленої частини вимог. А відтак, з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 72,20грн. судових витрат. На підставі ст.ст.22, 23, 200, 201, 270, 275, 277, 280, 297, 299, 1167 ЦК України,

Outcome: approved