Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив визнати недійсним договір довічного утримання, укладений 28.01.2009р. між ним і відповідачем, повернути йому у власність квартиру [ADDRESS] і зобов*язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] внести відповідний запис до Державного реєстру правочинів, посилаючись на те, що вказана угода вчинена ним під впливом обману зі сторони відповідача, який ввів його в оману щодо істотних обставин цієї угоди, а також на те, що він помилявся щодо обставин договору довічного утримання, які мають істотне значення, відповідач не виконував умов цього договору і не надавав йому ніякої допомоги, вчиняв дії щодо наміру продати належну йому квартиру [ADDRESS], вивозив його за межі м.Києва в приватний будинок, де він мешкав протягом певного часу та працював по господарству. Просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 229, 230 ЦК України. В судовому засіданні представник позивачка позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та уточнила правову підставу позову, просила визнати недійсним договір довічного утримання укладений між сторонами 28.01.2009р. на підставі ст.229 ЦК України та вказала про те, що, на її думку, в договорі обов*язки відповідача як набувача майна не зазначені чітко, не вказано, яким саме способом він повинен надавати допомогу позивачу як відчужувану, у зв*язку з чим позивач помилявся щодо обставин даного договору, які мають істотне значення, зокрема, щодо обсягу прав і обов*язків його та відповідача. Також, зазначила про те, що [PERSON] протягом дії договору довічного утримання не вчиняв жодних дій по його виконанню і не вчиняє такі дії до теперішнього часу. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість, безпідставність, не відповідність обставин, про які вказує позивач, дійсним обставинам справи, а також вказав про те, що познайомився з позивачем випадково на подвір*ї, останній поскаржився на те, що ним незадоволені сусіди та працівники ЖЕКу, після відвідування його, позивачка, квартири, він, відповідач, зрозумів в чому причина: квартира була повністю завалена сміттям, у зв*язку з чим на поверсі був неприємний запах і це було причиною виникнення тарганів, мишей та інших шкідників. У зв*язку з таким станом помешкання позивача на нього надходили скарги від сусідів, а працівники ЖЕКу направляли листи для відповідного реагування, але позивач не приймав їх до уваги. За взаємною домовленістю для врегулювання виниклої ситуації між ними був укладений і нотаріально посвідчений договір довічного утримання від 28.01.2009р. Після цього, він, відповідач, почав виконувати свої обов*язки за договором, найняв робітників, які вивезли з квартири позивача сміття, продезинфікував квартиру, зробив у ній косметичний ремонт, надавав матеріальну допомогу позивачу в сумі 200 грн. за умовами договору, а також забезпечував пресою, постільною білизною і підтримував житло в належному стані відповідно до умов договору. Позивач був задоволений, але весною 2011р. відповідач поставив броньовані двері в квартиру і перестав впускати позивача до помешкання, а з ним почала проживати жінка, яку він називав своєю дружиною. В подальшому в липні 2011р. він, позивач, звернувся до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання з мотивів його повного не виконання, але у задоволенні даного позову йому було відмовлено, оскільки встановлено, що він, відповідач, виконував обов*язки за договором довічного утримання і для позивача у зв*язку з його віком і особливостями характеру така допомога є необхідною, що, також, позитивно вплинуло на відносини із сусідами та ЖЕКом. Він продовжує надсилати позивачу грошові кошти і пресу поштою, оскільки останній до квартири його не допускає. Представник відповідача пояснення свого довірителя підтримала та просила застосувати до даного позову наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки встановлений законом строку пропущено позивачем без поважних причин, про що подала суду заяву (а.с. 108). Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з*явилась, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, заперечень проти позову суду не надала, про поважність причин неявки суд не повідомила. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності третьої особи на підставі матеріалів, що є в справі. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача і його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 28.01.2009р. між [PERSON] і [PERSON] був укладений і нотаріально посвідчений договір довічного утримання, за яким позивач передав відповідачу у власність квартиру [ADDRESS], а відповідач взяв на себе зобов*язання довічно утримувати позивача, надавати йому матеріальне забезпечення щомісяця в розмірі 200 грн. з інфляційним збільшенням, а також забезпечувати комплексом послуг по догляду, необхідній допомозі, забезпечувати пресою, постільною білизною, медикаментами, провести косметичний ремонт в квартирі, проводити постійне прибирання квартири (а.с. 6 – копія договору), який було зареєстровано в КП «Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об*єкти нерухомого майна» (а.с. 8 – копія витягу з державного реєстру правочинів). У відповідності до частини 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 30.01.2012р., основний позов [PERSON] до [PERSON] задоволено і розірвано договір довічного утримання, укладений між ними 28.01.2009р., а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про зобов*язання не чинити перешкоди при виконанні договору довічного утримання відмолено (а.с. 74-75 – копія рішення суду). 30.05.2012р. Апеляційний суд м.Києва в даній справі постановив нове рішення, яким рішення Святошинського районного суду м.Києва від 30.01.2012р. в частині задоволення основного позову скасував та ухвалив у цій частині нове рішення, яким у задоволенні основного позову про розірвання договору довічного утримання відмовив, а в решті рішення місцевого суду залишив без змін (а.с. 77-78 – копія рішення суду). Вказаними судовими рішеннями встановлені обставини про належне виконання [PERSON] договору довічного утримання, що і стало підставою для скасування рішення місцевого суду в цій частині. Але, ці обставини справи щодо виконання або не виконання [PERSON] договору довічного утримання, укладеного 28.01.2009р. з [PERSON], в даному спорі доказуванню не підлягають, оскільки виходять за межі заявлених позовних вимог. Так, правовою підставою заявленого позову [PERSON], з врахуванням уточнень представника позивача в судовому засіданні, вказує ст.229 ЦК України. Згідно частини 1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов*язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Вказуючи про обставини, щодо яких позивач помилявся, укладаючи 28.01.2009р. з відповідачем договір довічного утримання, представник позивача зазначала, що це обставини щодо обсягу прав і обов*язків позивача та відповідача, що викликано, зокрема, не чіткістю зазначення цих прав і обов*язків у тексті договору. Але, з таким обґрунтуванням позову суд погодитись не може, виходячи з наступного. В ст.ст. 6, 627 ЦК України закріплено загальний принцим свободи договору, згідно якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору… Тобто, укладаючи договір довічного утримання, сторони реалізуючи своє право на свободу договірних відносин, встановити певні його умови, з якими погодились і нотаріально засвідчили свою згоду, у зв*язку з чим посилання позивача і його представника на ці обставин в обґрунтування позову на підставі ст.229 ЦК України не заслуговують на увагу. Крім цього, позивач, крім особистих пояснень свого представника, не надав суду належних і допустимих доказів в обґрунтування вчинення ним оспорюваного правочину внаслідок помилки. Надані позивачем квитанції про оплату житлово-комунальних послуг за адресою спірної квартири (а.с. 25-62 – копії квитанцій), не доводять підставу заявленого позову, а фотокартки квартири в неналежному стані (а.с. 22, 23, 24) не можуть бути належним доказом в даному спорі, оскільки з них не можна зробити висновок про те, яка саме квартира на них зображена і в який час. Також, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання недійсним договору довічного утримання від 28.01.2009р. лише 13.06.2012р., тобто, з пропуском трирічного строку позовної давності. При цьому, позивач і його представник не просили поновити встановлений законом строк і не вказували про поважність причин його пропуску. Натомість представник позивача просила суд на підставі частини 4 ст.267 ЦК України застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності та відмовити в позові. Крім цього, під час судового розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання від 28.01.2009р., [PERSON], будучи присутнім в судовому засіданні та даючи свої пояснення щодо заявленого позову, не вказував про існування помилки з його боку при укладенні даного правочину, мотивував заявлений позов іншими обставинами: не виконанням відповідачем договору, про що вказано у зазначених вище в судових рішеннях, а його пояснення в їх суті у попередньому судовому спорі спростовують обґрунтування позивача і його правову позицію в даному позові і доводять обізнаність останнього щодо усіх істотних умов догоовру, прав та обов*язків сторін. Позовна вимога про повернення позивачу у власність спірної квартири не відповідає цивільно-правовим способам захисту, передбаченим ст.16 ЦК України, оскільки у разі задоволенні позову про визнання недійсним договору довічного утримання, предметом якого є квартира, настають юридичні наслідки визнання правочину недійсним, передбачені ст.216 ЦК України, у зв*язку з чим заявлення такої позовної вимоги як повернення предмету договору відчужувану є зайвим. Остання позовна вимога про зобов*язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинити певні дії, взагалі заявлена до третьої особи по справі, що не передбачено діючим процесуальним законодавством і, також, не є необхідною, оскільки охоплюється правовими наслідками визнання правочину недійсним і окремого судового розгляду не потребує. Оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності та співставленні, належності, допустимості достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними, достовірними і допустимими доказами, у зв*язку з чим суд вважає за необхідне у їх задоволенні відмовити по суті з підстав недоведеності.

Outcome: dismissed