Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-23 00:00:00

Представник Київського міжобласного спеціалізованого ремонтно-налагоджувального акціонерного товариства (КМСРНАТ) звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу дачного будинку №9 між [PERSON] та [PERSON] від 07.11.2008 року недійсним, посилаючись на слідуючі обставини. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.11.2004 року КМСРНАТ є власником майнового комплексу бази відпочинку «Жемчужина», що розташований в с.Лиман Татарбунарського району Одеської області. Державним актом серії ЯГ №958929 від 13.03.2007 року підтверджується право власності КМСРНАТ на земельну ділянку площею 1,719 га на території курортної зони «Катранка» в межах с.Лиман Татарбунарського району Одеської області, що призначена для експлуатації та обслуговування бази відпочинку «Жемчужина». На вказаній земельній ділянці розташований двоповерховий деревяний будиночок, на який рішенням №2 Виконавчого комітету Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 11.05.1998 року на імя [PERSON] було видане Свідоцтво про право власності, та яке було зареєстроване в ТОВ БТІ «Татарбунарське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» і записане в реєстрову книгу №1 за реєстром №1-2. 07.11.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу зазначеного дачного будинку №9, що розташований на базі відпочинку «Жемчужина» в с.Лиман Татарбунарського району Одеської області. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі №3313. Позивач вважає, що зазначений договір має бути визнаний недійсним, оскільки свідоцтво про право власності на дачний будинок №9 на імя [PERSON] було видане без наявності на те правових підстав. Так, жодних підтверджень щодо фактичного вирішення питання про видачу свідоцтва Виконавчим комітетом Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області немає, оскільки ні в сільській раді , ні в архівному відділі Татарбунарської районної державної адміністрації зазначеного рішення не виявлено. Крім того, рішення №2 виконавчим комітетом Лиманської сільської ради про оформлення права власності оформлено згідно Правил державної реєстрації обєктів нерухомого майна, тоді як спірний будинок не є нерухомим майном та взагалі не будувався [PERSON] після надання йому дозволу на будівництво, що було видане йому державною інспекцією архітектурно-будівельного контролю від 08.08.1997 року. Не відповідає дійсності і акт про закінчення будівельних робіт, виданий [PERSON] 20.08.1997 року. Позивач зазначив, що не відповідає вимогам закону спірний договір, укладений між [PERSON] та [PERSON] з тих підстав, що засвідчуючи цей договір приватний нотаріус не врахувала те, що КМСРНАТ на момент укладення договору було власником земельної ділянки площею 1,719 га, в тому числі і 0,02 га, яка зазначена відповідно до п. 16 цього договору як така, що надана на умовах тимчасового користування, що нібито підтверджується договором тимчасового користування від 30.07.1997 року. Однак, зазначений в п. 16 договору купівлі-продажу договір тимчасового користування земельної ділянки від 30.07.1997 року, укладений між Лиманською сільською радою та [PERSON] не був зареєстрований в книзі договорів на право тимчасового користування землею. Таким чином, на думку позивача, при укладенні договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] були порушенні права КМСРНАТ, як власника бази відпочинку «Жемчужина» та земельної ділянки площею 1,719 га на якій саме розташований дачний будинок №9, який і був предметом цього договору, тому з цих підстав цей договір має бути визнаний недійсним. Представник відповідача [PERSON] та третя особа [PERSON] позов не визнали, пояснили, що дійсно 07.11.2008 року між ними було укладено договір купівлі-продажу дачного будинку №9, що розташований на базі відпочинку «Жемчужина» в с.Лиман Татарбунарського району Одеської області. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі №3313. На їх переконання, КМСРНАТ не є власником даного будинку відпочинку, а тому не має права вимагати і визнання цього договору недійсним. Земельну ділянку розміром 0,02 га [PERSON] було виділено на законних підставах, що підтверджується відповідними рішеннями Лиманської сільської ради від 25.02.1997 року. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, надіслала заперечення проти позову, в яких зазначила, що вона не є належним відповідачем по даній справі, оскільки при посвідченні угоди між [PERSON] та [PERSON] 07.11.2008 року нею були нею було дотримано всі вимоги діючого законодавства. Стосовно посилання позивача на п.16 договору купівлі-продажу відповідач зазначила, що відомості про земельну ділянку на якій було розташовано дачний будинок носять інформативний характер, та не були істотною умовою договору. Представник Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області у судове засідання не зявився, надіслав заяву про можливість слухання справи у його відсутності, просив постановити рішенні на розсуд суду. Вислухав думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.11.2004 року КМСРНАТ є власником майнового комплексу бази відпочинку «Жемчужина», що розташований в с.Лиман Татарбунарського району Одеської області (а.с.16). Державним актом серії ЯГ №958929 від 13.03.2007 року (а.с.15) підтверджується право власності КМСРНАТ на земельну ділянку площею 1,719 га на території курортної зони «Катранка» в межах с.Лиман Татарбунарського району Одеської області, що призначена для експлуатації та обслуговування бази відпочинку «Жемчужина». На вказаній земельній ділянці розташований двоповерховий деревяний будиночок №9, на який рішенням №2 Виконавчого комітету Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 11.05.1998 року на імя [PERSON] було видане Свідоцтво про право власності, та яке було зареєстроване в ТОВ БТІ «Татарбунарське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» і записане в реєстрову книгу №1 за реєстром №1-2 (а.с.36,104). 07.11.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу дачного будинку №9, що розташований на базі відпочинку «Жемчужина» в с.Лиман Татарбунарського району Одеської області. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі №3313 (а.с.35-42). Судом також встановлено, що свідоцтво про право власності на дачний будинок №9 на імя [PERSON] було видане без наявності на те правових підстав. Так, жодних підтверджень щодо фактичного вирішення питання про видачу свідоцтва Виконавчим комітетом Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області немає, оскільки ні в сільській раді , ні в архівному відділі Татарбунарської районної державної адміністрації зазначеного рішення не виявлено (а.с.8,9). Крім того, згідно наданих документів (а.с.75,76,86,122) рішення №2 виконавчим комітетом Лиманської сільської ради про оформлення права власності приймалось згідно Правил державної реєстрації обєктів нерухомого майна, тоді як спірний будинок не є нерухомим майном (а.с.133) та взагалі не будувався [PERSON] після надання йому дозволу на будівництво, що було видане йому державною інспекцією архітектурно-будівельного контролю від 08.08.1997 року. Не відповідає дійсності і акт про закінчення будівельних робіт, виданий [PERSON] 20.08.1997 року (а.с.132,134). Сторонами у судовому засіданні підтверджено, що спірний деревяний будинок №9 був зібраний ще підприємством КМСРНАТ в 1989 році, про що свідчать надані відповідні документи (а.с.141-146,147,148-151). Проте, суд вважає, що позивачем не представлено доказів права вимоги в частині деревяного будинку №9, що знаходиться на території бази відпочинку «Жемчужина», оскільки відповідно до наданих суду документів про право власності на нерухоме майно (а.с.97) цей будинок не входить до переліку майна яке належить КМСРНАТ. Тому у цій частині позовних вимог позивачу необхідно відмовити. Разом з тим, судом встановлено, що частково не відповідає вимогам закону спірний договір, укладений між [PERSON] та [PERSON] з тих підстав, що засвідчуючи цей договір приватний нотаріус не врахувала те, що КМСРНАТ на момент укладення договору було власником земельної ділянки площею 1,719 га, в тому числі і 0,02 га, яка зазначена відповідно до п. 16 цього договору як така, що надана на умовах тимчасового користування [PERSON], що нібито підтверджується договором тимчасового користування від 30.07.1997 року. Однак, зазначений в п. 16 договору купівлі-продажу договір тимчасового користування земельної ділянки від 30.07.1997 року, укладений між Лиманською сільською радою та [PERSON] не був зареєстрований в книзі договорів на право тимчасового користування землею (а.с.17). Згідно ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин маже бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України в редакції 2001 року у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Таким чином, суд вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] були порушенні права КМСРНАТ, як власника земельної ділянки площею 1,719 га на якій саме знаходиться дачний будинок №9. За таких обставин, суд вважає, що договір в частині посилання про підтвердження права на земельну ділянку у [PERSON] договором на тимчасове користування земельною ділянкою розміром 0,02 га на якій розташований дачний будинок від 30.07.1997 року зачіпає інтереси позивача, тому він має бути визнаний недійсним у цій частині.

Outcome: partial