Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-16 00:00:00

ПАТ "ВіЕйБі Банк" 01.08.2012 року звернувся до суду з цим позовом і просив стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість в сумі 29627,18 грн. за укладеним між сторонами договором кредиту №BLаЖГА00046167 від 22.06.2011 року, посилаючись на те, що відповідачем в порушення умов кредитної угоди не в повній мірі виконано особисті зобовязання щодо здійснення фіксованих платежів з повернення отриманого кредиту та інших платежів. Представник позивача, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявивсь, попередньо подавши до суду письмову заяви щодо розгляду справи у її відсутність, у якій підтримала заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Не заперечуючи в цілому щодо нарахованих йому позивачем сум заборгованості із повернення кредиту, процентів за його використання та комісії за обслуговування, заперечив проти стягнення з нього неустойки, посилаючись на обставини свого перебування протягом кількох місяців поспіль на стаціонарному лікуванні у медичному закладі та зміною місцезнаходження відділення банку позивача у м.Вінниці, про що його не було повідомлено ні в який спосіб. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши позовну заяву, інші матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу; якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Згідно ч.1 ст.212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обовязків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). В судовому засіданні установлено, що ПАТ "ВіЕйБі Банк" та [PERSON] 22.06.2011 року уклали кредитний договір №BLаЖГА00046167, що підтверджується копією останнього (а.с.5-18), за умовами розділів І,ІІ якого позивачем надано відповідачу кредит в розмірі 20000 грн. із строком погашення згідно встановленого графіку до 22.06.2014 року з процентною ставкою 15% річних та щомісячною комісією за управління кредитом в розмірі 1,75% від суми кредиту. За змістом п.1.2. даного договору банк надає позичальнику вказану суму грошових коштів у формі відкличної невідновлювальної кредитної лінії, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції в порядку та на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що можуть бути укладені в майбутньому і становитимуть невідємну частину договору. Відповідно п.2.7.1. Договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому, або у визначеній ним частині, у випадку невиконання позичальником своїх боргових та інших зобовязань за цим договором або правомірних дій банку; при цьому виконання боргових зобовязань повинно бути вчинено протягом 30 календарних днів з дня отримання позичальником відповідної письмової вимоги банку. Відповідно п.4.3. вказаного договору у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань (неповерненої частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання, за ставкою пені 0,5% за методом "факт/360", починаючи з наступного дня від дати порушення позичальником терміну виконання зобовязання (за виключенням коли такий день припадає на вихідний, святковий або неробочий день) та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобовязань. Натомість у відповідності до положень п.4.4. Договору застосування або незастосування його пунктів, якими встановлюються порядок нарахування та розміри неустойки (штраф, пеня) за невиконання та/або неналежне виконання позичальником умов договору, є правом банку; позичальник зобовязаний сплатити нараховану йому на умовах цього договору суму штрафів на першу письмову вимогу банку за реквізитами, що будуть в ній зазначені. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №BLаЖГА00046167 від 22.06.2011 року (а.с.4) станом на 30.07.2012 року загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] із сплати кредитних коштів складає 18172,97 грн., сума прострочених відсотків за користування кредитними коштами становить 2085,16 грн., прострочена заборгованість по комісії складає 3150 грн. Безпосередньо відповідачем визнані вказані обставини виникнення та існування у нього до теперішнього часу заявленої позивачем простроченої заборгованості із виконання боргових зобовязань за даною кредитною угодою, що не потребує їх доказування в силу ч.1 ст.61 ЦПК України. З цих підстав суд приймає до уваги вищевказані докази, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, ніким не оскаржуються та не суперечать один одному. Разом з тим, суд не приймає до уваги доводів відповідача в частині заявлених вимог стягнення з відповідача нарахованої пені, оскільки відповідачем суду не представлено доказів щодо направлення чи вручення відповідачу відповідної письмової вимоги банку із зазначенням необхідних реквізитів, виключно за наслідком чого згідно вказаних вимог п.4.4. кредитного договору у позичальника виникає зобовязання сплати нарахованої йому штрафної санкції, до обсягу якої згідно п.1.2. Договору слід віднести також і, як вид неустойки, заявлену пеню, оскільки останнім вказаним пунктом кредитного договору передбачено відповідальність позичальника за узагальненим обсягом штрафних санкцій, а виокремлення виникнення зобовязання сплати пені без письмової вимоги банку кредитним договором окремо не застережено. Невизнання відповідачем даних обставин не позбавляє відповідача визначеного ч.1 ст.60 ЦПК України обовязку доведення тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Таким чином, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи щодо наявності простроченої заборгованості відповідача перед позивачем із погашення кредитного боргу, процентів за користування кредитом, та щомісячної комісії за обслуговування кредиту, що виникла з вини позичальника, вимоги позивача в цій частині позову є справедливими, так як заявлені до стягнення відповідні суми узгоджуються з представленим розрахунком заборгованості станом на 30.07.2012 року та відповідають положенням кредитного договору, визнані відповідачем, це визнання не суперечать вимогам закону і не порушує прав та інтересів інших осіб, а тому заявлені суми в цій частині позовних вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Позовні вимоги в частині стягнення заявленої суми неустойки (пені) задоволенню не підлягають за недоведеністю настання визначеної умовами договору відкладальної обставини щодо вручення відповідачу стосовно письмової вимоги даної штрафної санкції із зазначенням відповідних реквізитів. Пропорційно обсягу задоволення позовних вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача відповідно представлених останнім документально підтверджені витрати із сплати судового збору (а.с.1). Враховуючи викладене,

Outcome: approved