Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-14 00:00:00

У грудні 2012 року позивачка, [PERSON], звернулась до суду із позовом до відповідача, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 1995 року до 29 травня 2001 року. Від подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матірю. На утримання дитини рішенням суду було присуджено стягувати з відповідача аліменти, однак вже більше 10 років жодних аліментів на користь дитини сплачено не було. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого відкритим акціонерним товариством «Дніпрометиз» 24 грудня 1996 року за № 406, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS] по 1/3 частині кожному. Після отримання рішення суду про розірвання шлюбу відповідач по справі, [PERSON], залишив спірну квартиру і з червня 2001 року жодного разу за вищевказаною адресою не зявлявся, його речей в квартирі не залишилося, оскільки виїжджаючи він забрав усе що забажав. Також, позивачка зазначає про те, що спірна квартира була їй виділена замість належного їй на праві приватної власності домоволодіння 47 по вулиці Кайдакській в м. Дніпропетровську. Вищезазначене домоволодіння було подароване позивачці її дідусем [PERSON], в якому вона сама мешкала ще до шлюбу, а потім і разом з родиною. Після того як виконкомом міської ради було прийняте рішення про знесення належного [PERSON] домоволодіння, їй на сімєю з трьох осіб була надана спірна квартира, яка в подальшому й була ними приватизована. Отже, відповідач, [PERSON], більше десяти років не виконую обовязки, передбачені ст. 151 ЖК України, у звязку з тим, що не проживає за вищезазначеною адресою та жодного разу за весь цей час не відвідував квартиру. Також відповідач по справі вже більше 10 років не тільки не сплачує будь-які витрати, повязані з утриманням квартири, але й не здійснює будь-яких інших, передбачених законом дій щодо утримання житла. На прохання позивачки знятися з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою в спірній квартирі оскільки він не проживає в ній, ще в 2002 році відповідач відповів відмовою, і з того періоду часу вирішити це питання не виявляється можливим у звязку з відсутністю відомостей про місце перебування відповідача, у звязку з чим позивачка й змушена просити суд про припинення спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS], визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/6 частині квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON], визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині квартири [ADDRESS] та зняти [PERSON] з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та, посилаючись на викладені в позові підстави, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить розміщене в газеті «Вісті Придніпровя» №02 (1393) від 11 січня 2013 року повідомлення про слухання справи. Про причини своєї неявки суду не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача суд вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. З урахуванням зазначених положень закону та думки представника позивача [PERSON], яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача у заочному порядку. Третя особа Амур-Нижньодніпровський РВ у м. Дніпропетровську ГУ Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області до суду не зявилися, надали заяву щодо розгляду справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], яка брала участь у судовому засіданні, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого відкритим акціонерним товариством «Дніпрометиз» 24 грудня 1996 року за № 406, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 151 ЖК України, громадянин, який має в приватній власності жилий будинок, зобовязаний забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок капітальний ремонт, утримувати в порядку всю територію будинку та придомову територію. Відповідач не виконує жодного з вищенаведених обовязків, у звязку з тим, що не проживає та жодного разу не відвідував будинок більш ніж як десять років, що підтверджується актами КЖЕП №23. Всі витрати по утриманню спільної квартири несе позивач по справі [PERSON], що підтверджується наданими квитанціями про сплату комунальних послуг. У відповідності до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними із спільним майном. Відповідно до п.п. 3,4 ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо спільне володіння і користування майном є неможливим та таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що припинення права спільної часткової власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки він не цікавиться своєю частиною спірної квартири тривалий час, комунальні послуги не сплачує, затрати на облаштування житла та ремонтні роботи не здійснює, в звязку з чим позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити у повному обсязі. З урахування результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у розмірі 983 грн. 00 коп., витрати повязані з публікацією у пресі оголошення про виклик в розмірі 150 грн., а всього 1133 грн. 00 коп.

Outcome: approved