Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-01 00:00:00

В грудні 2012 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права забудовника посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. За життя чоловіка у 1986 році його було прийнято в члени Садового товариства «Металург». [PERSON] узгодив на загальних зборах Садового товариства «Металург» проект садового будинку та розпочав у 1987 році будівництво. Згідно рішення Дніпропетровської міської ради від 19.10.1995 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0588 га.[INFO] [PERSON] помер, не встигнувши оформити право власності на дачний будинок. Після смерті чоловіка позивачку було прийнято в члени Садового товариства «Металург» та вона отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом та державний акт на право власності на землю. На замовлення позивачки було виготовлено технічний паспорт на дачний будинок, згідно якого на земельній ділянці, яка належить позивачці, розташовано дачний будинок літ. А-2 з прибудовою лі. а-1, вбиральня лі. В, сарай літ. Б з погребом під літ. Б, хвіртки № 1, вимощення літ. 1, огорожа № 2. Позивачка звернулася до Дніпропетровської міської ради з проханням визнати за нею права власності на побудовані споруди, однак їй було відмовлено у зв'язку із тим, що вона не є забудовником. Просила визнати за нею права та обов'язки забудовника дачного будинку [ADDRESS], який складається з дачного будинку літ. А-2 з прибудовою лі. а-1, вбиральні літ. В, сараю літ. Б з погребом під літ. Б, хвіртки № 1, вимощення літ. 1, огорожі № 2. Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги і просили позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання з'явилася, позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що під час здійснення будівельних робіт у 1989 році ні позивачка, ні її чоловік не були власниками або користувачами земельної ділянки, згідно з чинним законодавством. Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 19.10.1995 року за № 1379 земельні ділянки передані у власність членам садового товариства «Металург» для ведення колективного садівництва. У відповідності до Державного акту від 23.11.2000 року земельна ділянка передана у приватну власність позивачці для садівництва, однак на даній земельній ділянці у 1989 році було самовільно побудовано дачний будинок, тобто змінено цільове призначення земельної ділянки. Крім того, позивачкою не надано дозвільних документів на початок будівельних робіт, проекту будівництва та його належного затвердження. Оскільки будівництво здійснювалося самочинно, право забудовника не входить до складу спадщини. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить лише право власності на будівельні матеріали, обладнання, тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи КП ДМБТІ у судове засідання не з'явився. Повідомлений належним чином. Представник третьої особи Садівниче товариство «Металург» у судове засідання з'явився. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 23 листопада 2000 року за № 032798, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0588 га на території Індустріального району м. Дніпропетровська , СТ "Металург", ділянка [NUMBER] для садівництва. На даній земельній ділянці покійним чоловіком позивачки [PERSON] у році було самовільно збудовано дачний будинок літ. А-2, загальною площею 53,0 кв. м., житловою площею 21,4 кв. м., [NUMBER], сарай літ. Б, площею 29,9 кв. м., погріб під Б, площею 15,6 кв. м., що підтверджується копією технічного паспорту від 11.01.2012 року. Побудований чоловіком позивачки дачний будинок та господарські будівлі розташовані на земельній ділянці, переданій садівничому товариству «Металург» у приватну та колективну власність для ведення колективного садівництва згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 19 жовтня 1995 року. [PERSON] помер [INFO]. За життя він не оформив право власності на самовільно збудований дачний будинок з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] позивачку було прийнято в члени Садівничого товариства «Металург», що підтверджується випискою з протоколу № 1 від 07.04.2001 року та довідкою СТ «Металург» № 3 від 12.02.2012 року. Позивачка отримала Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації № ДП 18211103836 від 15.12.2011 року та звернулася до Дніпропетровської міської ради з проханням визнати право власності на самовільно побудовані споруди на ділянці № [NUMBER] у Садівничому товаристві «Металург» за адресою: [ADDRESS]. Листом виконкому Дніпропетровської міської ради № 7/21-2061 від 09.11.2012 року позивачці було рекомендовано звернутися до суду , оскільки у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) вирішується у судовому порядку. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, дачний будинок [ADDRESS] товариства «Металург» було збудовано [PERSON] 1989 році, а помер він у 2000 році. Тобто, на момент відкриття спадщини будівництво вже було завершено. Таким чином, до позивачки не можуть перейти права та обов'язки [PERSON] як забудовника. Відповідно до ст. 88 ЦПК України всі судові витрати покладаються на позивачку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed