Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-16 00:00:00

01.03.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Управління капітального будівництва, реконструкції та ремонту Миколаївської міської ради про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги вмотивовані тим, що [PERSON] працювала начальником планово-договірного відділу в Управлінні капітального будівництва, реконструкції та ремонту Миколаївської міської ради з 01.09.1998 року. 12.02.2013 року її було звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України у звязку з ліквідацією управління. Однак при цьому підприємство їй не виплатило нараховану заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу, всього у сумі 12 334,41 грн., в звязку з чим вона в наказному провадженні звернулася до суду, але ухвалою суду їй було відмовлено в прийнятті заяви про видачу судового наказу. В звязку з зазначеним вона змушена звернутися до суду та, уточнивши позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача 12334,41 грн. заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги; 5184,90 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, а також моральну шкоду у розмірі 12 000,00 грн., оскільки несвоєчасні виплати вплинули на уклад її життя та потягли величезні моральні страждання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У судовому засіданні позивачка підтримала уточненні позовні вимоги, просили позов задовольнити. Представник відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував щодо задоволення вимог про стягнення 12334,41 грн. заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, але вважав безпідставними позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримку розрахунку та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що причиною невиплати заробітної плати стали відсутність коштів та арешт рахунків. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що [PERSON] працювала в Управлінні капітального будівництва, реконструкції та ремонту Миколаївської міської ради на посаді начальника планово-договірного відділу в Управлінні капітального будівництва, реконструкції та ремонту Миколаївської міської ради з 01.09.1998 року. Наказом №07-к від 12.02.2013 року позивачку було звільнено з роботи на підставі п.1ст.40 КЗпП України в звязку з ліквідацією Управління. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно довідки Управлінні капітального будівництва, реконструкції та ремонту Миколаївської міської ради №64/18-02 від 12.02.2013 року, при звільненні з позивачкою не було проведено повний розрахунок по виплаті належної їй заробітної плати, компенсації за 14 днів невикористаної основної відпустки та 15 днів додаткової відпустки, вихідної допомоги. При цьому сума заборгованості становить 12 334,41 грн. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. П. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку судам необхідно врахувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вини роботодавця у порушенні строків її виплати та інших конкретних обставин справи. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе в цьому відсутності своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В звязку з чим Запит Управління державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області про тимчасове не проведення платежів за платіжними дорученнями боржника (Управлінні капітального будівництва, реконструкції та ремонту Миколаївської міської ради), на який посилається відповідач, також не може розцінюватися як підстава відсутності вини відповідача у не проведені своєчасного розрахунку з [PERSON], оскільки даний запит датовано 09.04.2013 року в той час як позивачку звільнено ще в лютому 2013 року. З матеріалів справи вбачається, що розмір невиплаченої позивачці заборгованості по заробітній платі, компенсації за 14 днів невикористаної основної відпустки та 15 днів додаткової відпустки, вихідної допомоги становить 12 334,41 грн., що не заперечувалося і представником відповідача в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню. При цьому, відповідно до абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, якою повязана відповідна виплата. Із матеріалів справи вбачається, що нарахова позивачці заробітна плата за два місяці, які передували її звільненню, складала 4052,05 грн. (1881,48 грн. за грудень 212 року + 2170,57 грн. за січень 2013 року). Отже середній заробіток позивачки за весь час затримки по день звернення до суду, з 13 лютого 2013 року по 17 квітня 2013 року складає 4 240,35 гривні (4052,05 грн. : 43 робочі дні за два місяці х 45 робочих дні вимушеного прогулу). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Також у зв'язку із порушенням трудових прав позивачки, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, з відповідача на її користь слід стягнути відшкодування за моральну шкоду, з врахуванням істотності порушення та вимушених змін у її життєвих та виробничих стосунках, достатнім розміром якого буде грошова сума у розмірі 500 гривен. Крім цього, згідно ст.88 ЦПК України з відповідача, на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 458,80 грн., з розрахунку судового збору, який сплачується за майнові вимоги та вимоги про стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial