Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, яким просить надати дозвіл її спільної з [PERSON] дитини, [PERSON], [INFO], здійснювати тимчасові виїзди з України за кордон та повернення до України без дозволу батька у супроводі матері, або третьої особи за дозволом матері до досягнення повноліття дитини. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, судові повістки направлені на його адресу, повернуті поштою з відміткою за закінчення строку зберігання. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи в її відсутність, просила прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. З огляду на це, враховуючи відсутність заперечень з боку представника позивача відповідно до ст. 224, 225 ЦПК України, судом постановлено рішення про заочний розгляд справи. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 10.11.2001 року знаходилась в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO]. 14.09.2006 року шлюб між сторонами розірвано, згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції міста Харкова. Згідно із вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Ст. 150 Сімейного кодексу України передбачено обовязок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із вимогами ч. ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до Закону України Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України, виїзд дитини за кордон можливий тільки за згодою обох батьків або на підставі рішення суду. Згідно із ч.5 п. п. 3 п.2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків, можливий за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Позивач у позові вказує на те, що її син [PERSON] з 2008 року займається танцями, є учасником колективу сучасно-спортивного танцю Торнадокомунального закладу Центр дитячої та юнацької творчості №7 Харківської міської ради, бере участь у багатьох конкурсах і фестивалях, в тому числі і міжнародних, які проходять як в Україні, так і в інших державах. Зокрема, адміністрація Центр дитячої та юнацької творчості №7 Харківської міської радинаправляє колектив на УІІІ Міжнародний фестиваль-конкурс дітей і молоді Чеська казка, який буде проходити в Чехії з 10.07.2012 року по 20.07.2012 року. Однак відповідач постійно чинить перешкоди до виїзду сина за кодон для відпочинку та участі у фестивалях і конкурсах, безпідставно не надає дозволу на виїзд дитини за межі України, розмов на цю тему уникає, ця позиція шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. Суд вважає, що батько дитини штучно та безпідставно створює перешкоди в перетинанні державного кордону дитиною, чим перешкоджає нормальному розвитку та формуванню світогляду дитини, порушує її права на розвиток своєї особистості. З огляду на фактичні обставини справи, тимчасові поїздки за кордон позивачки та її сина є однією з форм піклування здоров'ям дитини, її фізичним, духовним та моральним розвитком, а безвідповідальне відношення батька до сина не може бути перешкодою для тимчасових виїздів дитини за кордон у супроводі матері. За таких обставин справи суд вважає позовну заяву про надання дозволу на тимчасові виїзди за кордон та повернення до України [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], без згоди батька дитини [PERSON] на період з 10 липня 2012 року до досягнення повноліття дитини, обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, оскільки надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини. Суд також задовольняє вимогу щодо про надання дозволу [PERSON], [INFO], у супроводі третьої особи, а саме бабусі [PERSON],[INFO] за дозволом матері [PERSON], без дозволу батька [PERSON] здійснювати тимчасові виїзди за кордон на період з 10 липня 2012 року до досягнення повноліття дитини. На підставі викладеного, ст.ст. 141, 150, 155 СК України, ст. 4 ЗУ Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України,

Outcome: approved