Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-05 00:00:00

[PERSON] 26 листопада 2012 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] міськради, третя особа Друга дніпропетровська держнотконтора, про визнання права власності на самочинно збудоване майно в порядку спадкування за законом. Позивач у своєму позові посилалася на те, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 21 лютого 2012 року їй належить домоволодіння № 14 на пров. Нагорному у м. Дніпропетровську. Домоволодіння розташовано на земельній ділянці, площею 0,0407 га, яка належить позивачу на праві власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку. За життя спадкодавцем [PERSON] на земельній ділянці самовільно було побудовано літню кухню літ. В, площею 42,3 м2, та літню кухню літ. в, площею 12, 8 м2. Права та інтереси інших осіб наявність побудованих будівель не порушує, будь-які скарги з цього приводу не надходили. Станом на 7 вересня 2012 року КП «ДМБТІ» було складено технічний паспорт, в якому містяться відомості про самочинне будівництво. Позивач у своєму позові просила суд визнати за нею право власності на самочинно збудоване нерухоме майно: літню кухню літ. В, площею 42,3 м2, та літню кухню літ. в, площею 12, 8 м2 в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 17 квітня 2001 року. У своїй заві до суду позивач справу просила розглянути за її відсутності, ухваливши рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання відповідач повідомлявся належним чином, про що свідчить відмітка на судовій повістці, про причини неявки свого представника суд не повідомив. Представник третьої особи Другої дніпропетровської держнотконтори у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання третя особа повідомлялася належним чином, у своїй заяві до суду справу просила розглянути за відсутності свого представника. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було видано 21 лютого 2012 року Другою дніпропетровською нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за № 3-316, [PERSON] успадкувала ? частину домоволодіння № 14 на пров. Ногорному у м. Дніпропетровську, яке розташовано на земельній ділянці площею 375 м2 і узаконено лишко площею 21 м2, після смерті матері [PERSON], померлої 17 квітня 2001 року (а.с. 14). Право власності на ? частину домоволодіння у встановленому порядку було зареєстровано в КП «ДМБТІ» 21 березня 2012 року (а.с. 15). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було видано 21 лютого 2012 року Другою дніпропетровською нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за № 3-318, [PERSON] успадкувала ? частину домоволодіння № 14 на пров. Ногорному у м. Дніпропетровську, яке розташовано на земельній ділянці площею 375 м2 і узаконено лишко площею 21 м2, після смерті брата [PERSON], померлого 9 квітня 2010 року (а.с. 12). Право власності на ? частину домоволодіння у встановленому порядку було зареєстровано в КП «ДМБТІ» 21 березня 2012 року (а.с. 13). На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 008024 від 6 липня 2012 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0407 га, розташована у м. Дніпропетровську на пров. Нагорному, буд. 14 (а.с. 16). У 1969 році спадкодавцем [PERSON] на території домоволодіння самовільно було побудовано літню кухню літ. В, площею 42,3 м2; у 1985 році літню кухню літ. в, площею 12, 8 м2. (а.с. 6 зворот, 10). Станом на 7 вересня 2012 року КП «ДМБТІ» було виготовлено технічний паспорт, в якому містяться відомості про самочинне будівництво (а.с. 6-11). Заявлені позивачем позовні вимоги захисту не підлягають, оскільки відповідно до абз. 1, 2 ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. На підставі ст. 301 Закону України «Про планування і забудову територій» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю з урахуванням частини четвертої цієї статті. Порядок, вимоги, механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів та визнання на них права власності регулювався Положенням про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 449 від 5 серпня 1992 року, згодом Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1243 від 22 вересня 2004 року, і Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 923 від 8 жовтня 2008 року. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На підставі ч. 5 ст. 376 ЦПК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Статтею 376 ЦК України визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збутове нерухоме майно. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктом 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30 березня 2012 року встановлено, що розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК України не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Таким чином, з урахуванням положень п. 27 постанови Пленуму № 6 від 30 березня 2012 року літні кухні літ. В, в є господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованими на земельній ділянці поряд із житловим будинком, а тому положення ч. 5 ст. 376 ЦК України не можуть бути застосовані при визнанні права власності на ці споруди, оскільки прийняття таких обєктів нерухомості здійснюється Інспекцією ДАБК у встановленому законом порядку. З урахуванням зазначених обставин, у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed