Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просила визнати за нею право власності на комплекс будівель та споруд, що складається з: нежитлова будівля літ. А, загальною площею 44,2 кв.м., естакада № 1 , що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, територія Ювілейної селищної ради, комплекс будівель та споруд, № 2; а також просила стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову вказала, що 19.10.2012 року між нею та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна за ціною 45\~000 грн., яке складається з: нежитлової будівлі загальною площею 44,2 кв.м. та естакади, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, територія Ювілейної селищної ради, комплекс будівель та споруд, № 2. Договором були обумовлені всі суттєві умови, зокрема такі як предмет договору, ціна, порядок розрахунків. 26.10.2012 року нею було направлено лист відповідачу, в якому вона просила уточнити дату і місце укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна, а також нею було надано всі наявні у неї документи, що підтверджують її право власності на визначене нерухоме майно. Однак відповідач у своїй відповіді від 27.10.2012 року повідомив про те, що він не бажає виконувати умови договору купівлі-продажу від 19.10.2012 року. Свою позицію відповідач мотивує тим, що вона не має належного правовстановлюючого документу на майно яке є предметом попереднього договору, отже вона не є власником цього майна і вимагає надати належний правовстановлюючий документ. За таких обставин позивачка звернулася до суду за захистом своїх порушених прав. У судовому засіданні представник позивачки за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Вислухавши сторони, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України - право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Крім того, ч. 5 ст. 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Судом встановлено, що 27 квітня 2005 року позивачка уклала з Дніпропетровською районною державною адміністрацією договір оренди земельної ділянки (а.с.12-17), зареєстрований у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 20 травня 2005 року за № 0400512000881, згідно якого вона отримала в оренду земельну ділянку площею 0,4252 га для комерційного використання (будівництво автомийки, кафе). Після шлюбу позивачка взяла прізвище чоловіка [PERSON] (а.с.9). [PERSON] власними зусиллями та за власні кошти, самостійно здійснила будівництво на вищевказаній земельній ділянці. Згідно рішення Виконавчого комітету Ювілейної селищної ради № 438 від 17.10.2012 року, комплексу будівель та споруд було присвоєно поштову адресу: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, територія Ювілейної селищної ради, комплекс будівель та споруд № 2 (а.с.18). На підставі Висновку про технічне обстеження стану будівельних конструкцій нежитлової споруди (літ.А), естакади (літ.№1) від 10 грудня 2012 року, складеного експертом [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат серії АЕ № 000542 виданий 31.07.2012 року) за результатами проведення технічного обстеження обєктів: нежитлової будівлі (літ.А), розташованої по вул. Комплекс будівель та споруд № 2, встановлено, що несущі конструкції знаходяться в нормальному та задовільному стані. Згідно нормативної класифікації по несущій здібності та експлуатаційних характеристик, конструкції відносяться до категорії К-1 та К-2. Конструкції відповідають вимогам будівельних норм та правил, нормативним актам пожежної безпеки та санітарному законодавству. Конструкція естакади (літ.№1) знаходиться в задовільному стані і відноситься до категорії К-2. Інженерні сіті, підведені до будівлі знаходяться в нормальному стані. На основі результатів обстеження можлива подальша експлуатація нежитлової споруди за функціональним призначенням (а.с.30-36). З аналізу вказаних норм видно, що необхідними умовами узаконення самочинно побудованих об'єктів є: відведення для цієї мети в установленому порядку забудовнику земельної ділянки; відсутність заперечень з боку співвласника земельної ділянки; відсутність порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб. Таким чином, оскільки споруди збудовані за власні кошти позивачки в межах земельної ділянки, повноправним користувачем якої є позивач, та дані будівлі не порушують прав інших осіб, суд вважає за можливе визнати за нею право власності на комплекс будівель та споруд, що складається з: нежитлова будівля літ. А, загальною площею 44,2 кв.м., естакада № 1, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, територія Ювілейної селищної ради, комплекс будівель та споруд, № 2. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Стаття 530 ЦК України встановлює, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Також в судовому засіданні було встановлено, що 19.10.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна за ціною 45\~000 грн. (а.с.6). Згідно п. 1 Попереднього договору, сторони зобовязалися до 01.11.2012 року нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу, окрім цього вони обумовили всі суттєві умови попереднього договору, зокрема такі як предмет договору, ціна, порядок розрахунків та інші. Для належного виконання умов договору, 26.10.2012 року [PERSON] на адресу [PERSON] направила лист, в якому просила уточнити дату і місце укладання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна і з'явитися для укладання договору, а також разом з даним листом надала всі наявні у неї документи, що підтверджують її право власності на визначене нерухоме майно (а.с.7). Однак [PERSON] у відповідь своїм листом від 27.10.2012 року повідомив про те, що він не бажає виконувати умови договору купівлі-продажу від 19.10.2012 року (а.с.8), мотивуючи це тим, що [PERSON] не має належного правовстановлюючого документу на майно яке є предметом попереднього договору, отже вважає, що [PERSON] не є власником цього майна. Крім того, згідно ч. 1 ст. 3 ГПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки право власності позивача на споруди є невизнаним правом, а тому позивач має право на звернення до суду з даними вимогами. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема - визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За таких обставин суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Тому на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 450 грн. судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved