Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-25 00:00:00

У липні 2012 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 30182.47 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04 % на рік, строк повернення кредиту - 15.07.2025 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого, виконання позичальником зобовязань за кредитним договором забезпечується іпотекою квартири загальною площею 45.90 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] та належить відповідачу на праві власності. Посилаючись на те, що [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, в результаті чого, у нього утворилась заборгованість в розмірі 15650,22 дол.США, яку він в добровільному порядку не сплачує, на підставі 572, 575, 589, 590 ЦК України, ст. 7, 33, 35, 39 Закону України Про іпотеку в позовній заяві банк просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки. Крім того, в позові банк просить суд виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, що є обєктом іпотеки зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України. В судове засідання належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи представник позивача не зявився, у своїй заяві від 26.03.2013 просив суд розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи повторно в судове засідання також не зявився. У звязку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, на підставі ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред'явлений позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 15 липня 2005 року між сторонами укладено кредитний договір № КІВО GF 0083 007Б від 15.07.2005 року, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 30182.47 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04 % на рік, строк повернення кредиту - 15.07.2025 року. Виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором на підставі договору іпотеки від 15.07.2005 р. укладеного між сторонами, було забезпечено іпотекою квартири загальною площею 45.90 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] та належить відповідачу на праві власності. З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав свій обовязок щодо надання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених кредитним договором. Водночас, [PERSON] свої обовязки щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором виконує неналежним чином, у звязку із чим, станом на 06.03.20:12 року у нього утворилась заборгованість, яка складається із 1896,90 дол. США заборгованості щодо повернення кредиту, 7228.89 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом; на підставі 1.1, 2.2.3, 3.11 кредитного договору 1395,00 дол. США заборгованості по комісії за користуванням кредитом та у відповідності до п. 4 кредитного договору 5129.43 дол. США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань. Таким чином, загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором становить 15650,22 дол. США., що еквівалентно 125045,26 грн. Достовірність зазначених обставин підтверджується розрахунком заборгованості. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до п. 42 Постанови № 5 Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України Про іпотеку, так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Враховуючи те, що [PERSON] ухиляється від добровільної сплати заборгованості за кредитним договором, суд вважає вимогу про звернення стягнення в рахунок погашення зазначеної заборгованості на квартиру яка належить відповідачу правомірною. Щодо способу реалізації предмета іпотеки, суд звертає увагу на те, що пунктом 27 договору іпотеки передбачена можливість застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки в порядку статті 38 Закону України Про іпотеку. Початкова ціна у відповідності до п. 11 договору іпотеки становить 161600,00 грн. Позовні вимоги про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, що є обєктом іпотеки, задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 40 Закону України Про іпотеку виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. Водночас, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази повідомлення банком усіх мешканців, які проживають у квартирі за адресою [ADDRESS] про звільнення квартири у звязку із зверненням стягнення на неї, а також враховуючи те, що відповідачем у справі вказано лише [PERSON], змін та уточнень позову не здійснювалося, у задоволенні позову в частині виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі слід відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати стягнути з відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial