Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-07 00:00:00

05.06.2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальних збитків, по якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача збитки у розмірі 30143 грн. 01 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн., посилаючись на те, що з вини відповідача було скоєно ДТП, яким позивачу була заподіяна матеріальна шкода через пошкодження його автомобіля. Позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, надавши письмові заперечення, які були долучені до матеріалів справи. Суд, вислухавши думку, доводи та пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. 20.09.2011 року відповідач, керуючи автомобілем марки «Тойота», державний номерний знак [NUMBER], по вул. Успенській у м. Одесі, не врахувала дорожні умови, не вибрала безпечну швидкість руху, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем марки «Санг Йонг», державний номерний знак [NUMBER], а також автомобілем марки «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER], які стояли припаркованими на вказаній вулиці, внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Позивач [PERSON] є власником автомобіля марки «Санг Йонг», державний номерний знак [NUMBER], що вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.10). З довідки Державтоінспекції МВС вбачається, що автомобілю марки «Санг Йонг», державний номерний знак [NUMBER], внаслідок ДТП, яке мало місце 20.09.2011 року по вул. Успенській у м. Одесі, зазнав механічних пошкоджень: деформація переднього лівого крила, передньої лівої двері, переднього бамперу, переднього правого колеса, підвіска колеса, переднього правого колеса, розбито скло передньої лівої двері. Вина відповідача [PERSON] у скоєнні вищезазначеного ДТП визначена постановою Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2011 року про її притягнення до адміністративної відповідальності і накладенні на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с.5). Разом з тим, як встановлено ч. 4 ст. 61 ЦПК України, зазначена постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду від 20.10.2011 року з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Із рахунку ТОВ «Адіс-авто»від 05.10.2011 року вбачається, що вартість ремонту, заміни деталей пошкодженого автомобіля позивача марки «Санг Йонг», державний номерний знак [NUMBER] становить 64978,31 грн. (а.с.9). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, які її завдала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що 25.01.2011 року між позивачем [PERSON] та ВАТ «Страхова компанія «Нова»був укладений договір добровільного страхування ризиків, повязаних із експлуатацією наземного транспортного засобу, відповідно до умов якого було застраховано автомобіль марки «Санг Йонг», державний номерний знак [NUMBER], власником якого є позивач, на строк до 05.02.2013 року. Страхова сума становить 160000 грн., франшиза становить 8000 грн. (а.с.13-22). Відповідно до умов вказаного договору об'єктом страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству, пов'язанні з володінням, користуванням і розпорядженням вказаним транспортним засобом. Об'єктом страхування цивільної відповідальності власників автотранспортних засобів є збиток, який може бути заподіяний страхувальником життю, здоров'ю та майну третіх осіб при використанні застрахованого транспортного засобу. Страховим випадком є настання відповідальності страхувальника у разі заподіяння шкоди третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазначеного транспортного засобу.(а.с.23). ВАТ «Страхова компанія «Нова»визнало подію, яка мала місце 20.09.2011 року по вул. Успенській у м. Одесі із застрахованим автомобілем марки «Санг Йонг», державний номерний знак [NUMBER], страховим випадком та виплатило власнику автомобіля позивачу [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 63192 грн. Так, з угоди про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування від 26.03.2012 року вбачається, що страхова компанія ВАТ «Страхова компанія «Нова»здійснила виплати [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 63192 грн., про що сторони договору домовились добровільно. З вказаної угоди, зокрема, із розрахунку в угоді, також вбачається, що між [PERSON] та ВАТ «Страхова компанія «Нова»було погоджено, сторони про це домовились, що знос транспортного засобу [PERSON] становить 5328 грн. та вартість залишків транспортного засобу становить 83830 грн., таким чином за винятком франшизи у розмірі 8000 грн. [PERSON] було виплачено страховою компанією страхове відшкодування у розмірі 63192 грн. Позивач вказує, що фактична вартість автомобіля на час ДТП становила 168000 грн., однак у договорі зазначена вартість - 160000 грн., однак належних та допустимих доказів збільшення фактичної вартості не надав. За змістом ст. 990 ЦК України та ст. 25 Закону України «Про страхування» страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 року № 2658-ІІІ положення цього Закону поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами. Відповідно до ст. 5 вказаного Закону суб'єктами оціночної діяльності є суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону. Відповідно до ст. 7 вказаного Закону оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року з наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»(п.9 абз.4), якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації…особа відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). З огляду на встановлене, враховуючи не виплату [PERSON] страховою компанією розміру франшизи у сумі 8000 грн., суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, відмовляючи позивачу в стягненні на його користь різниці між вартістю автомобіля та страховим відшкодуванням (матеріальною шкодою). Між іншим, судом приймається до уваги, що в разі повної конструктивної загибелі застрахованого транспортного засобу страховик проводить, на власний розсуд, виплату страхового відшкодування за одним із двох варіантів: 1) у розмірі страхової суми, з вирахуванням встановленої франшизи та залишкової вартості транспортного засобу і при цьому транспортний засіб залишається у Страхувальника або 2) у розмірі страхової суми, з вирахуванням встановленої франшизи, якщо страхувальник в письмовій формі заявить Страховику про відмову від своїх прав на застрахований транспортний засіб. Як вбачається з наданих позивачем доказів, страхове відшкодування було здійснено в такому варіанті: страхове відшкодування у розмірі страхової суми, з вирахуванням встановленої франшизи та залишкової вартості транспортного засобу і при цьому транспортний засіб залишився у страхувальника позивача. Право вибору способу відшкодування шкоди: за рахунок безпосереднього заподіювача шкоди або за рахунок страховика шляхом отримання страхового відшкодування, належить самому потерпілому. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»від 27.03.1992 року № 6 зазначено, що оскільки особа, яка відповідає за шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, не буде суперечити закону пред'явлення за вибором потерпілого вимог про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Рішення суду про стягнення майнової шкоди відповідає зазначеним розясненням. Таким чином, позивач правомірно звернувся з дійсним позовом до відповідача. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина 2 цієї статті визначає, що під збитками розуміється, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно п. п. 2, 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. з наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Особи, винними діями яких заподіяна шкода джерелу підвищеної небезпеки і які не є потерпілими внаслідок шкоди, заподіяної цим джерелом підвищеної небезпеки відповідають за заподіяну шкоду. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з урахуванням того, що позивачем була отримана суму страхового відшкодування з урахуванням франшизи у розмірі 8000 грн., розмір якої необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, в іншій частині у задоволенні позовних вимог позивача відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю. Позивачем була надана копія акту виконаних робіт від 07.05.2012 року, з якого вбачається, що вартість стоянки автомобіля за одну годину 07.05.2012 року становить 550 грн. Суд критично оцінює вказаний доказ, оскільки розмір вартості стоянки викликає сумніви, а також стоянка автомобіля проводилась у травні 2012 року, у той час як ДТП мало місце у вересні 2011 року. Також позивачем була надана копія квитанції від 22.11.2011 року, з якої вбачається сплата [PERSON] на користь ВАТ «СК «Нова»за страхові послуги 656,41 грн. Вказана квитанція судом до уваги не приймається, оскільки суду не відомо, що саме це були за послуги, чи були вони повязанні саме з подією у вигляді ДТП з вини відповідача. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати по оплаті юридичної допомоги у розмірі 1500 грн., надавши копію договору про надання юридичних послуг від 27.05.2012 року, відповідно до якого оплата робіт виконавця становить 1500 грн. Позивачем не була надана копія квитанції до вказаного договору на підтвердження здійснення відповідної сплати юридичних послуг. До вказаного договору не надано розрахунку, з якого би вбачалось виконанні роботи виконавцем, їх погодинна тривалість тощо. Згідно до ст. 27 ЦПК України сторони мають право користуватися правовою допомогою. Згідно до ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Згідно до ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. Судом враховується, що Постановою КМУ від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», встановлений граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, який не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Таким чином, позивачем не було надано доказів, що виконавець є фахівцем у галузі права та має право надавати правову допомогу, не було надано доказів сплати вартості робіт, а також не був наданий перелік виконаних робіт та погодинний розрахунок, у звязку з чим в цій частині вимоги позивача є недоведеними, а тому не підлягаючими задоволенню. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача в частині обґрунтованих та доведених позовних вимог, в іншій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки вони є необґрунтованими, недоведеними. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини, які є вичерпними, відповідають дійсності. На підставі викладеного,

Outcome: partial