Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 27.12.2002 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають дочку [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя, на виконання подружніх та батьківських обовязків, між ними постійно виникали непорозуміння та сварки, все це призвело до того, що вони припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства, з 17.09.2011 року проживають окремо, а тому позивач вважає, що їхні шлюбні стосунки поновити неможливо, і просить суд шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач до суду не зявився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи на підставі ст.ст.224-226 ЦПК україни. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 27.12.2002 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку Дарю [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про одруження, про народження дитини. В судовому засіданні під час розгляду справи також встановлено, що сторони проживають на даний час окремо, зі слів позивача, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, наміру зберігати сімю позивач не має, майнові спори між сторонами по справі відсутні. Як передбачено ст..111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя , якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за недоцільне надавати сторонам строк для примирення, оскільки наведені для цього підстави відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Таким чином, проаналізувавши всі надані докази, суд приходить до висновку, що за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, яка не має наміру поновлювати шлюбні стосунки з відповідачем. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач бажає залишити прізвище-Пантелеймонова. На підставі ст.88 ЦПК України, ст.4 Декрету КМ України «Про державне мито» суд вважає за можливе стягнути з відповідача державне мито за реєстрацію розірвання шлюбу в органах РАЦС в розмірі 17 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved