Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-09 00:00:00

У червні 2011 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 02 липня 2004 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями, у цьому стані він створює скандали, ображає позивача, принижує її честь та гідність. З травня 2011 року між ними були припинені подружні стосунки та ведення спільного господарства. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог та просила їх задовольнити. Крім того, пояснила, що примирення між нею та відповідачем не відбулося, вона не хоче зберігати шлюб з відповідачем. Спору про поділ спільного майна не має. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що хоче зберегти сімю, хоча позивач цього не бажає. Спільно господарство вони дійсно не ведуть з травня 2011 року. Що стосується спірного майна, то відповідачем буде подано позов в іншому провадженні. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ст. ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 02 липня 2004 року, що підтверджується Свідоцтвом про одруження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 363. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвами про народження. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з травня 2010 року. Спільне господарство вони не ведуть, проживають окремо. Судом приймалися заходи щодо примирення подружжя, шляхом надання строку для примирення, але безрезультатно. Позивач заперечує проти подальшого збереження сімї з відповідачем. За таких обставин, суд приходить до висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне їх життя, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, їх шлюб необхідно розірвати. З урахуванням результату розгляду справи у відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати у розмірі 47,00 грн.

Outcome: approved