Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-27 00:00:00

В Рівненській міській суд з позовом до [PERSON], [PERSON] , [PERSON], [PERSON] про відшкодування витрат понесених на поліпшення майна та стягнення суми сплаченого авансу звернулася [PERSON]. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав , які зазначенні в позові та з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог , остаточно просять суд постановити рішенням, яким стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь позивача 145535,00 грн. в рахунок відшкодування витрат понесених нею на поліпшення квартири №84 (923) по вул.. Д. Галицького,11 в м. Рівне , а також 4680,00 грн. авансу сплаченого за договором від 06 серпня 2002 року, укладеним між позивачем та [PERSON], 3858,00 грн. в рахунок відшкодування витрат понесених нею на сплату внесків на реконструкцію гуртожитку в житловий будинок за адресою м.Рівне, вул. Д. Галицького, 11 та 500,00 грн. витрат понесених на оплату еспертного дослідження суждово-будівельно-технічних експертиз №20410 ФМ, складений 27.04.2012 року а також стягнути судові витрати по справі. Представник відповідача заявлений позов не визнала та заперечила проти його задоволення з підстав зазначених в письмових запереченнях. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, 06 серпня 2002 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір завдатку, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за № 2918. Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні договору, зокрема п. 1 договору, сторони зобов'язалися в майбутньому укласти договір міни квартир, а саме квартири [ADDRESS], яка належить позивачу на праві приватної власності на квартиру [ADDRESS], наймачем якої на той час була відповідач [PERSON]. Згідно п. 2 договору, в якості забезпечення укладання та виконання вказаного договору міни позивачем [PERSON] в момент підписання договору було передано відповідачу [PERSON] в якості завдатку грошову суму в національній валюті України 4 680,00 грн., що на момент передачі була еквівалентна 900,00 доларам США за курсом Національного банку України. Зазначений договір міни повинен був бути укладеним після підготовки відповідачем [PERSON] всіх необхідних правовстановлюючих документів на квартиру, але не пізніше до 31 грудня 2003 року, на умовах визначених у вище вказаному договорі завдатку. Однак, за усної домовленості, до укладення договору міни, між сторонами фактично був - здійснений обмін квартирами. Як встановлено в судовому засіданні, з початку 2003 року позивач та її сім'я почали проживати в [INFO], належній відповідачам, а відповідачі в належній позивачу квартири [ADDRESS]. Даний факт підтверджено та не спростовано в судовому засіданні сторонами по справі. Всупереч вимогам договору завдатку, протягом 8-ми років відповідач [PERSON] так і не виготовила необхідних для укладення договору міни правовстановлюючих документів. Лише в серпні 2010 року відповідачем [PERSON] та членами її сім'ї, відповідачами - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] згідно із Законом України Про приватизацію державного житлового фонду було приватизовано вище вказану квартиру [ADDRESS], кожен з яких на даний час являється власником 25/100 частини вказаної квартири. Після набуття відповідачами права власності на вказану вищу квартиру, за їх письмової згоди, 24.02.2011 року позивач [PERSON] зареєструвала своє місце проживання за адресою належної їм квартири. Зазначене підтверджує намір сторін на обмін квартири. Проте, на той час сторони не встигли укласти передбачений договором завдатку договір міни квартир, оскільки ухвалою Рівненського міського суду 25.03.2010 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно, було накладено арешт на усе належне позивачу нерухоме майно, в тому числі на належну їй вище вказану квартиру [ADDRESS], яка підлягала обміну. Як встановлено в судовому засіданні, після того, як ухвалою Рівненського міського суду від 14.10.2011 року, яка залишена в силі ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 17.01.2011 року, арешт належної позивачу скасовано, [PERSON] звернулася до відповідачів з пропозицією укласти договір міни. Проте відповідачі порушуючи умови договору відмовилися від проведення обміну. З пояснень сторін, які підтвердили дану обставину, відповідачі поставили позивачу вимогу негайно звільнити займану квартиру. В свою чергу позивач поставила відповідачам умову, що звільнить квартиру після того як вони відшкодують їй затрачені нею кошти на капітальний ремонт квартири та повернуть сплачений завдаток. Не маючи наміру повертати позивачу кошти, відповідачі звернулися до суду з позовами до позивача про розірвання договору завдатку, також про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення її та зняття з реєстраційного обліку. Рішенням Рівненського міського суду від 27.02.2012 року, яке залишене в силі ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 30.05.2012 року позов відповідачів до позивача про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку задоволено та вирішено усунути перешкоди [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] шляхом її виселення та зняття з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS] В позові відповідача [PERSON] до позивача про розірвання договору завдатку, рішенням апеляційного суду Рівненської області від 07.05.2012 р. відмовлено. Як встановлено судом, вважаючи, що в майбутньому позивач стане власником квартири, належної відповідачам, за їх усної згоди, позивачем [PERSON] протягом 2003 - 2011 років було здійснено капітальний ремонт квартири належної відповідачам. На день вселення до квартири відповідачів вона являла собою три окремі кімнати гуртожитку. Сімєю позивача за власні кошти були перетерті та побілені стіни та стелі кімнат, поміняна підлога, замінена електропроводка та водовідводні труби, встановлене нове сантехнічне обладнання, встановлені нові пластикові вікна та нові двері та інше. Це все було виконано для поліпшення житлових умов. Як вбачається з оглянутого та дослідженого в судовому засіданні висновку експертного дослідження судово-будівельно-технічних експертиз № 20410/1_ФМ, складеного 27.04.2012 року ППФ Експерт-Рівне вартість різного роду будівельно-монтажних та ремонтно-будівельних робіт, проведених позивачем квартирі (секції) № 923 в будинку № 11 по вул. Данила Галицького в м. Рівне, якій в послідуючому було присвоєно № 84, станом на 27.04.2012 р. становить 145\~ 535, грн.. Зазначені вище ремонтно-будівельні роботи були проведені у квартирі відповідачів позивачем як законним володільцем вказаної квартири, оскільки вона поселилася та проживала протягом 9-ти років у вказаній квартирі за згоди її власників та на підставі вище вказаного договору завдатку. Крім того, як вбачається з заяви про збільшення розміру позовних вимог , позивачем також були понесені інші грошові витрати на поліпшення майна та витрати пов'язані з розглядом даної справи. Такими витратами являються сплачені позивачем протягом 2003 - 2010 років внески на реконструкцію гуртожитку в житловий будинок за адресою: м. Рівне, вул. Д. Галицького, 11 (2 під'їзд) на загальну суму 3 858,00 грн., що підтверджується зведеною відомістю від 12.03.2012 року, яка погоджена Рівненським торгово-професійним ліцеєм. Також для встановлення та підтвердження розміру понесених позивачем витрат на поліпшення нерухомого майна, позив змушена була замовити та оплатити висновок експертного дослідження судово-будівельно-технічних експертиз №20410/1-ФМ, складений 27.04.2012 року ППФ Експерт-Рівне в сумі 500,00 грн. , що підтверджується оглянутою в судовому засіданні квитанцією №50 від 30.05.2012 року . Відповідно до ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є зокрема право володіння. Стаття 396 ЦК України передбачає, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Згідно ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або іншою особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Стаття 399 ЦК України передбачає, що право володіння припиняється у разі відмови володільця від володіння майном, витребування майна від володільця власником майна або іншою особою, знищення майна. Відповідно до ч. 4 ст. 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійсненні ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. В даному випадку, виселяючись з квартири відповідачів, позивач не має можливості залишити собі здійсненні нею поліпшення майна, оскільки вони не можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. А тому відповідачі, як власники поліпшеної позивачем квартири, зобов'язані солідарно відшкодувати витрати в сумі 145 535 грн., понесені позивачем на поліпшення належного їм майна. Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 07 травня 2012 року у справі № 22-ц/1790/771 /2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору, яке набрало законної сили, встановлено; що кошти в сумі 4 680 грн., сплачені [PERSON] в рахунок виконання договору, є авансом. Сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання договору. Відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі. Що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 1 Згідно ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Однак заперечуючи проти позовних вимог відповідачем зазначено, що відповідач [PERSON] не може бути належним відповідачем , оскільки малолітні не можуть нести за відповідальність за завдану нею шкоду. Однак слід зауважити, що позивач звернулася до суду виключно з вимогами про стягнення витрат, які понесені нею на поліпшення майна. Крім того суд звертає увагу на ту обставину, що відповідачем стосовно вимог про стягнення суми завдатку є відповідач [PERSON] , яка, як вбачається з договору завдатку укладала цей договір одноособово, при цьому зазначивши що вона є власником майна на праві власності. З наведеного слідує, що договір завдатку, укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , не тягне за собою будь-яких зобов'язань для [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки на момент його укладення жоден із них не був ні стороною договору, ні власником квартири, щодо якої [PERSON] зобов'язалася укласти договір міни квартир з [PERSON]. Крім того, суд не погоджується з твердженням представника відповідача, що проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не наділяло її правомочностями одночасно володіти, користуватися і розпоряджатися вказаною квартирою. Крім цього, слід зазначити, що в п. 6.1. договору завдатку від 06.08.2002р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], сторони зобов'язалися не демонтувати сантехнічні системи, систему опалення, газові прилади, підлогу, двері, телефонні лінії у квартирах, щодо яких досягли домовленості в майбутньому укласти договір міни. Однак суд звертає увагу на ті обставини, що позивач протягом тривалого часу проживала у квартирі, та для покращення умов проживання виконала ремонтні роботи , на які затратила значні власні кошти. Враховуючи , що власниками квартири є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] сума виконаних робіт ,яка проведена позивачем підлягає стягненню з відповідачів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідачів. На підставі ст.. 527,610,611 ЦК України,

Outcome: partial