Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-28 00:00:00

В липні 2012 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив: стягнути достроково з [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 285 від 05.11.2007 року по 7577,32 грн. з кожного за рахунок майна, заставленого згідно іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Ічнянського районного нотаріального округу, та зареєстрованого в реєстрі 05.11.2007 року № 3226; визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою вартістю, встановленою на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 05 листопада 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладений кредитний договір № 285, відповідно до якого позичальнику наданий кредит в сумі 25000 грн. зі сплатою 20% річних за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кінцевий строк повернення кредиту 04 листопада 2012 року. За умовами договору кредит наданий одноразово готівкою на споживчі потреби під один предмет іпотеки будинок № 70 по вулиці Чернігівській у м. Ічня Чернігівської області. В порушення ст. ст. 526, 527 ЦК України та умов кредитного договору [PERSON] не виконує своєчасно боргові зобовязання і сплатив лише 14837 грн. 33 коп. на погашення основного боргу за кредитом та 14289 грн. 42 грн. в рахунок сплати відсотків. Станом на 27.06.2012 року залишок несплаченого основного боргу складає 10162 грн. 67 коп., з яких простроченого - 8097 грн. 67 коп.; заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам за користування кредитом - 3062 грн. 04 коп., пеня за несвоєчасну сплату відсотків 445 грн. 57 коп. та пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 1484 грн. 35 коп., а всього 15154 грн. 63 коп. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 05.11.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» укладений іпотечний договір, згідно умов якого [PERSON] передав в іпотеку банку будинок по вул. Чернігівська, 70 в м. Ічня Чернігівської області, а тому позивач вважає, що згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначає, що рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 27 квітня 2011 року визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним по ? частині житлового будинку № 70 по вул. Чернігівська в м. Ічня Чернігівської області. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» [PERSON] та [PERSON] банком направлені вимоги про виконання зобовязань за кредитним договором та попереджено, що у разі несплати заборгованості банк буде змушений вжити заходи щодо примусового стягнення боргу. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 28 серпня 2012 року позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 285 від 05.11.2007 року в сумі 15154 грн. 63 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки ? частину житлового будинку з надвірними будівлями № 70 по вул. Чернігівська в м. Ічня Чернігівської області та належить [PERSON] шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою вартістю, встановленою на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Не погоджуючись з вказаним рішення суд першої інстанції, [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулись з апеляційними скаргами. В апеляційній скарзі [PERSON] просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що в силу положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку» з переходом до [PERSON] права власності на половину житлового будинку, що є предметом договору іпотеки, до неї переходять і всі права та обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки, а тому вважає, що решту заборгованості за кредитним договором, на підставі якого був укладений договір іпотеки, повинна сплатити [PERSON], оскільки ним, [PERSON], частина боргу вже сплачена, тому вимоги банку до нього вважає необґрунтованими. В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» зводяться до того, що в порушення умов укладеного кредитного договору від 05.11.2007 року [PERSON] не погашає кредит, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 15154 грн. 63 коп. 06.06.2011 року [PERSON] та [PERSON], як співвласникам будинку були направлені вимоги про усунення порушень, які залишені відповідачами без задоволення і банк вимушений був вжити заходи примусового стягнення боргу, звернувшись до суду із позовною заявою про дострокове стягнення боргу за кредитним договором № 285 від 05.11.2007 року в сумі по 7577 грн. 32 коп. з кожного відповідача за рахунок майна, переданого банку в іпотеку. Апелянт зазначає, що на час укладення кредитного та іпотечного договорів, спірне майно належало на праві власності [PERSON] і не перебувало під забороною та не мало будь-яких вимог третіх осіб. [PERSON] не зверталась до суду з позовом про визнання недійсним нотаріально посвідченого договору іпотеки, тому відповідно до ст.. 23 Закону України «Про іпотеку» з [PERSON] також повинна бути стягнута заборгованість за кредитним договором № 285 від 05.11.2007 року шляхом звернення стягнення і на належну їй ? частину житлового будинку з надвірними будівлями № 70 по вул. Чернігівська в м. Ічня Чернігівської області. В письмових запереченнях на апеляційні скарги [PERSON] просить відхилити апеляційні скарги [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України», а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вона не являється боржником за кредитними договорами, які укладав [PERSON] Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги [PERSON] та Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково, виходячи з наступного. Перевіряючи відповідно до ст. 303 ЦПК України доводи апеляційних скарг та законність оскаржуваного рішення, апеляційним судом встановлено, що 05 листопада 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (нині ПАТ «Державний ощадний банк України») та [PERSON] укладений кредитний договір № 285 згідно якому [PERSON] отримав кредит в сумі 25000 грн. зі сплатою 20% річних за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів в порядку, на умовах та в строки, визначені договором, з кінцевим строком повернення 04 листопада 2012 року (а.с.23-24). З матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що 20 листопада 2007 року в забезпечення виконання кредитних зобовязань між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку позивачеві переданий належний на праві приватної власності [PERSON] житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Чернігівській в м. Ічня Чернігівської області (а.с.20-22). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не виконував передбачених кредитним договором зобовязань по своєчасній оплаті кредиту та нарахованих відсотків, тому станом на 27.06.2012 р. утворилась заборгованість у сумі 15154,63 грн., що підтверджується наданим суду розрахунком, який позичальником в апеляційному суду не спростований жодними доказами (а.с.26). Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 27 квітня 2011 року, яке набрало законної сили, за [PERSON] та за [PERSON] визнано право власності за кожним по ? частині житлового будинку № 70 по вул. Чернігівська в м. Ічня Чернігівської області і (а.с.15). Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 січня 2012 року встановлено, що з отриманих 25000 грн. кредитних коштів за договором від 05.11.2007 року в інтересах сімї [PERSON] використано 4091,84 грн., з яких 2045,92 грн. судом стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] (а.с.13-14). В решті позову про стягнення з [PERSON] коштів за кредитними договорами відмовлено. (а.с.13-14). Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 14 березня 2012 року зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін і набрало законної сили. Цією ж ухвалою апеляційного суду встановлено, що при поділі будинку № 70 по вул.Чернігівській у м.Ічня судом, жодних вимог про врахування його боргових зобовязань за взятими кредитами [PERSON] у суді не ставив і ці зобовязання при розподілі будинку не враховувались як такі, що витрачені в інтересах сімї. Зазначеною ухвалою суду встановлено, що [PERSON] не доведено у судах першої та апеляційної інстанції використання отриманих кредитних коштів за всіма кредитними договорами в інтересах сімї. (а.с.7-12). Отже, виходячи із зазначених судових рішень, отримані 05.11.2007 р. від позивача [PERSON] кредитні кошти в розумінні ст. 65 СК України не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, укладений Ле мішком В.М. з банком кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів і [PERSON] не являється боржником по борговим зобовязанням [PERSON] Вказані судові рішення, які набрали законної сили, є преюдиціальними при вирішенні даного спору відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України. Зважаючи, що між [PERSON] та позивачем відсутні будь-які цивільно-правові договірні взаємовідносини і вона не є боржником за кредитним договором, укладеним між позивачем та [PERSON] 05.11.2007 р., у задоволенні вимог позивача до [PERSON] судом першої інстанції відмовлено правильно. Доводи апеляційних скаргах не містять посилань на докази, які б спростували висновок оскаржуваного рішення в цій частині. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається із змісту позовних вимог, заборгованість за кредитним договором [PERSON] становить 15154,63 грн. Як встановлено апеляційним судом відповідно до п. 1.3 наявного у справі іпотечного договору, станом на 01 листопада 2007 року визначена субєктом оціночної діяльності вартість предмету іпотеки становить 53000 грн. Як визначено цим договором, реалізація предмету іпотеки у будь-якому випадку буде здійснюватись за цінами, що реально склались на ринку на момент його реалізації та є реальними щодо його відчуження за грошові кошти, в порядку, передбаченому цим договором та чинним на момент реалізації законодавством. При цьому, позивачем не представлено суду першої інстанції і не доведено апеляційному суду реальної вартості нерухомого майна. Як вбачається з положень ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і при здійсненні своїх прав зобовязана утримуватися від дій, які могли порушити права інших осіб. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Як встановлено апеляційним судом з наданої [PERSON] довідки КП БТІ Ічнянської районної ради, станом на 09 липня 2012 року вартість будинку по вул..Чернігівській, 70 в м.Ічня становить 116200 грн. Визначену БТІ вартість будинку позивач в апеляційному суді не спростовував і не заперечував. До звернення в суд з цим позовом, банком вимоги про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості не заявлялись, оскільки, як пояснив представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в апеляційному суді, такий позов, на думку банку, є недоцільним, враховуючи, що [PERSON] отримує невелику заробітну платню. Сукупність обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що сума заборгованості за кредитом 15154,63 грн. та вартість будинку 116200 грн., - є неспівмірними. Окрім того, реально будинок між [PERSON] та [PERSON] не поділений і іншого житла у власності вони не мають. Зазначені обставини представником банку в апеляційному суді не заперечувались. Отже, апеляційний суд вважає заявлений банком спосіб захисту його інтересів виключно за рахунок належного [PERSON] та [PERSON] будинку таким, що суперечить визначеним пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства - справедливості, добросовісності та розумності. Окрім того задоволення позову унеможливить виконання вимог ч.ч.2,3,4,5,6 статті 52 Закону України „Про виконавче провадження при виконанні судового рішення. Зазначені обставини не були враховані судом першої інстанції, що призвело до помилкового задоволення вимог позивача. Зважаючи на викладене, рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 28 серпня 2012 року в частині стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10024/0235 філії Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором № 285 від 05 листопада 2007 року в сумі 15154 грн. 63 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в м. Ічня по вул. Чернігівська, 70 Ічнянського району Чернігівської області та належить [PERSON] шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою вартістю на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій підлягає скасуванню з відмовою позивачеві в задоволенні цих вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України оскаржуване рішення в частині стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в рахунок повернення судового збору 214 грн. слід скасувати. В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

Outcome: partial