Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-14 00:00:00

У лютому 2013 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЖК-1" в особі директора Рудика В.І. про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою та зобов'язання відповідача демонтувати паркан. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона є власником земельної ділянки, площею 0, 1000 га за адресою: [ADDRESS]. Після отримання державного акту на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], позивачка вирішила приступити до освоєння своєї земельної ділянки, але це не виявилося можливим, так як на її земельній ділянці відповідач побудував паркан. На неодноразові прохання позивачки знести побудований паркан на її земельній ділянці, відповідач безпідставно відмовлявся його демонтувати, що і змусило позивачку звертатися до суду. Крім того своїми діями відповідач завдав їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 10000 гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила задовольнити позов. Представник відповідача за довіреністю від 28.03.2013 року Ткаченко О.В.( а.с.38) заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку № 10-7-06296 від 18.12.2006 (серії [NUMBER]), [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 0, 1000 га, розташованої по [ADDRESS] у Дарницькому районі міста Києва (а.с. 4). З метою досудового врегулювання конфлікту між сторонами, позивачка зверталася з письмовим проханням від 12.10.2007 року до відповідача про демонтування самовільно побудованого паркану (а.с. 6). Для усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS], позивачка зверталася за допомогою до Адвокатського об'єднання "Дарницька колегія адвокатів" м. Києва про зобов'язанні відповідача знести встановлений паркан, що підтверджується листом № К-1 від 03.09.2009 року (а.с. 7). На адресу Адвокатського об'єднання "Дарницька колегія адвокатів м. Києва" від відповідача було надіслано листа за вх..№ 161/3 від 22.09.2009 року, про те, що нерухоме майно було власністю ТОВ "МЖК-1" задовго до моменту набуття громадянкою [PERSON] права власності на дану земельну ділянку. Відповідач не надав жодного доказу своїх тверджень в законодавчій базі України та рішеннях Київської міської ради. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України) Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 10 000, 00 гривень, слід зазначити наступне. Частина 1 статті 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Абзац 2 пункту 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зобов'язує суди з'ясовувати при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, про те, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не доведені, а тому не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням часткового задоволення позову, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 107 гривень 30 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial