Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-31 00:00:00

13 лютого 2014 року гр. [PERSON] звернулася з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути моральну шкоду в зальній сумі 200000 гривень з вищевказаних відповідачів(в наступному з кожного по 100 тисяч гривень) та зобов'язати їх спростувати інформацію , як підриваючу її честь та гідність , опубліковану в місцевій газеті «Вісті Біловодщини» . 13 березня 2014 року судом прийняті до провадження уточнені позовні вимоги, в яких позивачка просить суд стягнути з кожного з відповідачів по 100000 гривень та зобов'язати їх надрукувати спростування обставин, викладених в вказаній нею статті (газета № 4/10090/ від 25.01.2013 року) . Посилаючись на письмово викладені підстави своїх позовних вимог, позивачка вказала, що вона та її чоловік гр. [PERSON] працювали в Біловодській ЦРЛ всю свою трудову діяльність, чоловік позивачки стояв у джерел створення Партії Регіонів, протягом чотирьох депутатських каденцій був головою бюджетного комітету районної Ради, та видав книгу «[INFO]». Позивачка, в свою чергу, пропрацювала в Біловодській ЦРЛ протягом 26 років лікарем ( акушер-гінекологом), не мала стягнень , а тільки подяки від жінок за виконувану роботу, приклавши їх список з клопотанням та підписами до матеріалів справи. Але починаючи з 2012 року, коли змінився перший керівник району, почалися переміщення керівництва Біловодської ЦРЛ, тоді чоловіка позивачки позбавили посади головного лікаря Біловодської ЦРЛ без його добровільного бажання, у зв'язку з чим він вимушений був піти в відставку за вислугою років,але потому вручили грамоту за активну життєву позицію та з виплатили премії в 5 тисяч гривень, з обіцянками майбутнього працевлаштування, чого до цього часу місцевою владою не виконано. Позивачка є інвалідом другої групи, але через два місяці після звільнення чоловіка з посади , її також новим сімейством теперішнього головного лікаря ЦРБ гр. [PERSON] було звільнено з роботи , за її доводами, по надуманій статті закону. Близько півтора року гр. [PERSON] оббила всі пороги для свого подальшого працевлаштування, але цього так і не вдалося до цього часу, справи ще слухаються в судах різних інстанцій. В наступному в газеті «Вісті Біловодщини» від [INFO] була надрукована стаття під заголовком «[INFO]»(або «[INFO]»), яку підписав депутат районної Ради від партії регіонів гр. [PERSON] . Позивачка вважає, що надруковані там факти( без їх конкретного переліку) порочать честь та гідність позивачки та її чоловіка гр. [PERSON] , вони також порочать і третю особу гр. [PERSON] . В пікеті біля прокуратури Луганської області, про який згадано в статті, вона участі не приймала, тому що лікувалася з 30.12.2013 року по 16.01.2014 року в м. Луганську, під час лікування 10.01.2014 року була звільнена з роботи в черговий раз за ініціативою адміністрації, а 16.01.2014 року прибула до обласної прокуратури та написала заяву про своє чергове на її думку незаконне звільнення. Біля приміщення обласної прокуратури телеканал ЛОТ брав в людей інтерв'ю, і вона його, звичайно, дала. За викладених в позовній заяві фактів позивачка вважає, що вищевказаний нею відповідач ( він же «письменник») порушив ст. 3,15,21,24,28,32 п.4,34,54,55,56 Конституції України , ст. 46п.1, 47,49 Закону України «Про інформацію», ст. 297 ЦК України, тим самим порушив її з чоловіком повсякденне життя та життя її сім'ї. Зважаючи на все вищевикладене, позивачка гр. [PERSON] просить суд її позовні вимоги повністю задовольнити та стягнути з відповідачів - з кожного по 100000 тисяч гривень, а всього 200000 гривень моральної шкоди та примусити опублікувати спростування наведених в ній фактів. Відповідач в особі редактора районної газети «Вісті Біловодщини» гр. Котилевська А.І. позовні вимоги не визнала та подала свої письмові заперечення, де вказала, що справу слід закінчити розглядом без її участі. Також вона під час присутності в судовому засідання зазначила, що на 8 аркуші видання, на яке посилається гр. [PERSON] , вказано, що саме автори публікацій несуть повну відповідальність за точність поданих фактів, цифр, економічних та статистичних даних, редакція може розміщувати публікації , які висловлюють різні думки та погляди, але притому не поділяючи точку зору авторів публікацій, залишаючи за собою право виправляти та скорочувати матеріали, та нею(редакцією) рукописні тексти та фотографії не рецензуються та не повертаються , переписка з читачами ведеться на сторінках газети , відповідальність за рекламу та надрукований матеріал також несуть тільки рекламодавці та автори . Тираж газети «Вісті Біловодщини» складає на [INFO] 2347 одиниць , вартість одного екземпляра 2,09 гривень, тому загальна сума тиражу складає 4905,23 гривні, а не сто ( або двісті) тисяч гривень. Тому цей відповідач не вважає, що позов підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутим до відповідальності за висловлення оціночних суджень, та суджень, які містять критику, оцінку дій, тому вони не підлягають спростуванню та не підлягають доказуванню стосовно їх правдивості . Відповідач гр. [PERSON] також не визнав позовних вимог та подав свої письмові заперечення, відповідно до яких зазначив як про політичний характер статті під заголовком «[INFO]»( що він відповідно до словника як синонім визначається як не щирий, лукавий або двоєдушний),та в ній міститься тільки описовий характер подій , які мали місце під час пікетування колективом ЦРБ та самим позивачем і третіми особами на її стороні в районі прокуратури Луганської області 16.01.2014 року (тобто за участі осіб зі сторони колективу Біловодської ЦРЛ та особисто й позивачки гр. [PERSON] за її виступом, і висловленнями опонентів в місці розташування прокуратури Луганської області та те, що стаття характеризує позивачку та її чоловіка як людей, які змінюють свою думку , притому він взяв це слово «[INFO]» (в перекладі на українську мову) в «лапки», щоб читач мав думати, так це чи ні, особливо для тих осіб, які спілкувалися з ним в вільний від роботи час під час пікетування , тому він виконував накази своїх виборців, фактично подав відому йому інформацію на розсуд і обговорення зацікавлених членів суспільства. За викладених ним обставин він просить суд в задоволенні позову гр. [PERSON] повністю відмовити. Треті особи на стороні позивачки просять суд позов задовольнити, представник третьої особи зі сторони відповідачів позовні вимоги не визнала і просить суд їх повінстю відхилити як безпідставні. Вислухавши учасників процесу, дослідивши наданий текст статті та інші письмові документи додані до справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню підлягає частково з наступних підстав: Відповідно діючого законодавства України обов'язковою умовою відповідальності за заподіяння шкоди( матеріальної чи моральної) є причинний зв'язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою,а спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила( ст. 277 ч.6 ЦК України).У науці цивільного права «честь» визначається як певна соціальна оцінка особистості, що формується у процесі суспільного життя, діяльності і спілкування людей та організацій з таких об'єктивних показників, як вчинки, погляди та інші явища суспільного життя. Гідність - це певна самооцінка особистістю своїх ділових, моральних та інших соціальних якостей, тому вищевказані два поняття знаходяться в взаємозв'язку. Відповідно до ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати, передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади незалежно від кордонів. За ст.8 вищевказаної Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права , за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно з законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Таким чином, закон не виключає наявності конфлікту між правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження свої поглядів та переконань з одного боку та правом на повагу людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, конституційною забороною на операції їх збір, як конфіденційної інформації про особу,з гарантією судового захисту права на спростування недостовірної інформації про особу, тобто в будь - якому суспільстві інтереси вільного обігу інформації вступають в конфлікт з інтересами приватної особи, спрямованих на захист її автономії як особистості в суспільстві. Та сама свобода преси надає громадськості один із способів дізнаватися та формувати суспільну думку , в тому числі стосовно ідей та політичних поглядів та політичних уподобань в суспільстві. Свобода політичного обговорення є однією з ознак демократичного суспільства. Тому межі політичної критики та критики партійних ідеологій є ширшими, коли критика стосується власне поведінки як політика,та особи, яка відіграє певну роль у суспільному житті, в тому числі і в галузі охорони здоров'я району як соціальної сфери, а не приватної особи . На відміну від приватної особи, політик,( який беззаперечно відповідно до ст. 314 ЦК України має право як особистість на належність(об'єднання ) до політичної партії та громадські організації, коли сама по собі неналежність чи неналежність фізичної особи до політичної партії або громадської організації не є підставою для обмеження її прав, надання їй пільг або переваг) неминуче та свідомо відкриває себе для найретельнішого аналізу кожного слова та вчинку від суспільства , і як, наслідок, має виявляти до цього більше терпимості, особливо, коли самостійно оприлюднює за відповідних масових заходів інтерв'ю та заяви , які піддаються критиці окремими особами чи учасниками мирних зібрань , пікетів чи інших громадських акцій чи заходів . Тимчасом як свобода вираження поглядів є важливою для кожного, особливо важливою вона є й для обраних представників народу, в тому числі від члена будь - якої партії як окремого суспільного формування, незалежно від її спрямованості чи ідеології, яку вона вибрала для досягнення своїх цілей . В даному випадку, окрім повідомлення фактів про зміну своїх політичних поглядів під впливом виниклих обставин з приводу звільнення з роботи за ініціативою нового представника адміністрації Біловодської ЦРБ зі сторони позивачки( в тому числі раніше і її чоловіка), відповідач гр. [PERSON] висловив не тільки свої оціночні судження, а запропонував особисто полеміку стосовно оцінки професійних якостей особи позивачки та третіх осіб на її стороні на шпальтах місцевої газети, не будучи сам журналістом за фахом. Коли наявність дійсності фактів можна підтвердити ( і вони/такі факти/ фактично не заперечуються всіма учасниками процесу як в позові, так і в запереченнях ), то правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню, тому що вимогу стосовно правдивості оціночних суджень неможливо виконати , тому що поняття «неправдивої інформації», або інформації, що не відповідає дійсності також є дуже приблизним та оціночним. Сторони не заперечують факту оприлюднення інформації стосовно позицій різних сторін трудового конфлікту - колективу лікарні та самої позивачки, а в наступному й оприлюднених причин зміни політичних поглядів позивачки у справі( в тому числі й третіх осіб у справі), тому в даному випадку суд вважає позовні вимоги в частині політичної діяльності цих осіб безпідставними та не підлягаючими задоволенню. Адже висловлені факти в місцевій пресі - в газеті «Вісті Біловодщини» від [INFO] під назвою «[INFO]» підпадає під законний мотив, який походить від права та обов'язку інформувати , дозволяє відповідачам у цій справі залучати свою добросовісність, коли вони доводять не тільки серйозність своїх оціночних суджень через критику, застосування мовних оборотів, які можуть трактуватися читачами як в прямому, так і в переносному значенні , але й свою об'єктивність стосовно самої причин зміни своїх політичних поглядів на протилежні позивачкою під впливом відповідних життєвих обставин ( опосередковано чи безпосередньо з мотивів її звільнення з роботи, в т.ч. й третьої особи у справі), та які свої приватні інтереси , окрім всього вищенаведеного, також уособлюють зі своєї політичною діяльністю як члени відповідно партії та політичними поглядами . Істина в демократичному суспільстві не належить нікому, а наближення до неї відбувається шляхом дискусії з залученням ЗМІ. Як встановлено при розгляді справи, підняті в статті питання стосуються суспільного інтересу і зроблені та винесені тільки в інтересах та на розсуд громадськості району , та після дослідження обставин опублікування статті та визначення правдивості наведених в статті самих фактів їх беззаперечно не доведено і , тому вбачаються підстави для часткового спростування викладеної в оскаржуваній статті інформації, яка , на думку суду, частково є недостовірною, а частково є фактично оціночною стосовно вчинків, суджень та політичних уподобань різних партійних ідеологій в суспільстві невеликого за кількістю населення Біловодського району .Суд виходить з того, що в статті( а.с. 8)певні думки і переконання про особу позивачки та третьої особи у справі в своїй більшості тільки опосередковано висвітлюються при безпосередньому описуванні подій з громадського життя, через призму думок певних груп населення, що при цих подіях були оприлюднені,тому тут вже не можна говорити про поширення ЗМІ відомостей про особу у правовому значенні, бо це є поширенням відомостей про події, явища, факти з суспільного життя конкретної місцевості та країни в цілому , предметом яких є окрема громадська думка. Тобто самі наведені в статті події, факти, мали місце і зміст виступів та інших форм вербалізації громадянами і іншими учасниками (мітингу, акції)думок на них викладено фактично правдиво, або в повній відповідності до того, що дійсно під час цих подій відбувалося, лунало з різних сторін, але інформація подана без врахування того, що позивачка дозволу про інформування громадськості своєї позиції в пресі без її відома не давала, також в неї не було уточнено, чи були прийняті відповідні дії реагування на можливі факти та прояви стосовно непрофесіоналізму в установленому законом порядку, тому деяка інформація стосовно полеміки про її професійні здібності автором статті гр. [PERSON] була затіяна передчасно, або без всього вже застосованого комплексу як нею дозволених заходів стосовно поведінки особи фактично в її приватному житті,до яких відноситься і професійна діяльність самої позивачки у справі. Сама позивачка( в тому числі третя особа), якщо вона вважає, що висловлені в статті судження або думки автора статті все ж таки, на їх думку, принижують її гідність, честь , а такої їх інші немайнові права, то вона (та третя особа у справі), в свою чергу не позбавлені права і можуть скористатися наданим їм законом України «Про інформацію» правом на відповідь, а також на власне тлумачення обставин справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування - на їх думку частково безпідставного поширення оціночних чи інших критичних суджень, надавши їм іншу та свою оцінку і своє бачення виниклих проблем в суспільстві , в тому числі й разом з різкою зміною своїх політичних поглядів . Публічний виступ в ЗМІ може бути відбиттям поглядів або думок окремої особи , а може відбивати думки, переконання певної групи осіб, об'єднаних певними соціальними ознаками, і тоді вже публічні виступи мають своїм предметом саме громадську думку, зокрема і ту, що стосується певних осіб, з цієї точки зору висловлення громадської думки в ЗМІ конкретної особою є цілком законним джерелом інформації і за логікою не може вважатися підставою для цивільної відповідальності. В даному випадку у діях відповідача гр. [PERSON] суд частково вбачає ознаки порушення честі, гідності як немайнового права позивачки в тому плані, що він не став вирішувати як депутат питання стосовно законності дій самого колективу, адміністрації при їх пікетуванні в районі приміщення обласної прокуратури, а виніс це фактично приватне питання без дозволу конкретної особи на суд читачів газети «Вісті Біловодщини» , зачепивши не тільки питання діяльності позивачки, як політичної особи, а й як особи, яка займалася своєю безпосередньою професійною діяльність, та за нормами КзПП України в Біловодській ЦРБ відстоює відповідно своє конституційне права на працю , та коли вона на час виходу статті, стосовно якої розглядається спір,вже фактично вдруге була звільненою з роботи за ініціативою адміністрації , виходячи тільки з самого факту звільнення, а не з фактів законності саме цього звільнення. Самі треті особи як залучені судом за ст. 35 ЦПК України не скористалася правом на звернення з позовом до однієї із сторін до цього часу, доказів з їх сторони про відсутність фактів або відсутність фінансових порушень та бюджетного кодексу в Біловодській лікарні (в тому числі в РТМО) для їх спростування при виконанні в тому числі третіми особами своїх обов'язків суду як учасниками процесу подано не було, тому в задоволенні позовних вимог, в тому числі й стосовно полеміки до політичної позиції позивачки слід відмовити за їх безпідставністю та недоведеністю, а в частині пропозицій з оцінки з виконання професійних обов'язків та службової діяльності, запропонованої автором гр. [PERSON] , слід вирішити спір на користь позивачки. При розгляді цієї справи суд також виходить з того, що відповідач гр. [PERSON] є депутатом районної Ради, та його діяльність підпадає та регламентується законом України № 93-1У від 11.07.2002 року « Про статус депутатів місцевих Рад», відповідно до якого він представляє інтереси місцевої Ради як делегований представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу, та зобов'язаний виражати та захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого територіального округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування , при цьому він повинен дотримуватися депутатської етики, за ст. 8 п.5 не допускати образливих висловлювань , не використовувати у публічних виступах недостовірні та не перевірені відомості стосовно органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ та організацій, їх керівників та інших посадових осіб, депутатських груп, фракцій, окремих депутатів місцевої Ради. Але відповідно до ст. 10 вищевказаного закону він має право брати участь у громадських слуханнях, вивчати громадську думку та потреби територіальної громади, інформувати про них Раду та її органи, розглядати пропозиції, звернення, заяви, скарги членів територіальної громади, та інші права та обов'язки , які передбачені цим законом, в тому числі висвітлювати свою діяльність в порядку, передбаченому ст. 11 ч.1 п. 4 шляхом вільного доступу до засобів масової інформації комунальної форми власності з метою оприлюднення власної депутатської діяльності та інформацією про роботу Ради в порядку, встановленому відповідною Радою, та є відповідальним за свою роботу в виборчому окрузі перед виборцями , і відповідно до ст. 27 цього закону( за змінами з 2010 року) має право на об'єднання в депутатські фракції. Враховуючи мовні засоби , які ним були використані при друкування статті «[INFO]», починаючи з самого заголовку статті , яка є предметом судового спору, суд приходить до висновку, що ним були застосовані нейтральні відсилки, або як особа, яка говорить про назву , взявши в «лапки» як пряму мову слово «[INFO]»( або на російській мові «[INFO]»), в тій чи іншій міри дистанціюється від цитати, яку він поклав в основу свого заголовку, тобто виходить з позиції, що це не він говорить, а інші говорять( або навпаки), однак він також і не заперечує вказану ним номінацію, тобто фактично робить оціночну відсилку , застосовуючи іронію в протилежному значенні, або начебто знімає з себе відповідальність за названий ним контекст, або про його точність чи правдивість по відношенню до своїх опонентів, в тому числі і до позивачки у справі, що не виключає внесене в це слово твердження його неправдивість, тому що вказавши слово в лапках( як пряму мову) , він фактично виражає свою незгоду з твердженням, закладеним в це слово, яке сам цитує , тобто звертає увагу, що насправді це може бути не так, тому що цей вислів насправді належить чужій і непритаманній йому як мовлянину ідеології . Але при висвітленні проблеми взаємовідносин в трудовому колективі Біловодської ЦРБ , які виникли між самим колективом, новим головним лікарем, позивачкою та в наступному (як неетичних виловлювань стосовно ідеологічних міжпартійних відносин ) а не стосовно позивачки з питань зміни своїх політичних поглядів, відповідач вийшов дещо за рамки депутатської етики, та безпідставно, без згоди позивачки і третіх осіб повність використав саме дані про неї як конкретної фізичної особи - громадянки, з наведенням особистих даних про її ім'я, по батькові та прізвище, таким чином втрутився і в приватне життя позивачки у справі , притому не дочекавшись вирішення всіх спірних моментів цією особою в компетентних органах, що фактично звелося до критики в засобі масової інформації полярної зміни не тільки політичних поглядів позивачки у справі ,( в тому числі її чоловіка та головного бухгалтера підприємства), але й передчасно запропонована як збирання інформації - в виді пропозиції стосовно висловлення на сторінках газети про особу позивачки як професіонала в своїй службовій діяльності як акушера-гінеколога на посаді лікаря , та яка була викладена фактично дещо з інтонаціями негативу , що також вважається недостовірною інформацією. Таким чином, ця інформація, поширена фактично про конкретну особу як окремого спеціаліста зі сфери охорони здоров'я , але подану стосовно конкретної особи з публікацією її персональних даних без її згоди , вважається недостовірною, і в даному випадку , на думку суду вона дещо виходить за межі тільки оціночного судження, а є фактичним викладенням даних про особу ( в тому числі про її погляди у суспільстві разом з зміною її політичних поглядів на діаметрально відмінні, за відповідних життєвих обставин) , та передчасною є запропонована пропозиція висловити свої судження про професійну діяльність позивачки та виконання нею своїх професійних обов'язків , що фактично є не тільки намагання надавити на неї думкою колективу( який законодавчо не наділеним такими повноваженнями) з моральної сторони, але з метою подальшого уникнення протистоянь позивачки з новою адміністрацією КП «Біловодська ЦРБ» , що суд розцінює як пропозицію публічного вторгненням в її особисте життя та її обмеження права на працю і його захист відповідно до закону у виниклому протистоянні позивачки з колективом та з адміністрацією в цілому , що порушує право позивачки до поваги її гідності, честі, тому вона має право не на компенсацію їй моральної шкоди в грошовому еквіваленті, а має право на відповідь, виходячи з наявних в неї підстав для цього за вимогами ст. 277 ч.1 ЦК України . В даному випадку треті особи не можуть претендувати на спростування інформації, бо вони не є позивачами у справі, і з нього не випливають будь - які обов'язки у відповідача гр. [PERSON] В даному випадку суд вважає, що редакція газети не несе відповідальності за зміст опублікування відповідачем гр. [PERSON] статті в газеті «Вісті Біловодщини» інформації стосовно позивачки (в тому числі і третіх осіб), тому що шпальта газети були використані як депутатська трибуна в межах гарантій депутатської діяльності як однієї із конкуруючих суспільстві депутатських фракцій Біловодської Районної Ради, що на думку суду виключає відповідальність редакції газети за опубліковану в ній інформації стосовно позивачки у справі. На основі викладеного,

Outcome: partial