Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-04 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись в суд з позовом до відповідача ПАТ «Альфа-Банк», третя особа приватний нотаріус [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору №490066766 від 30.04.2008 року, договору поруки №490066766-П від 30.04.2008 року, договору про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №490066766 від 29.12.2008 року, договору про внесення змін та доповнень №1 до договору поруки №490066766-П від 29.12.2008 року, договору застави транспортного засобу від 30.04.2008 року та договору доручення №490066766 від 16.02.2010 року, мотивуючі, що між [PERSON] та АТ «Українська автомобільна корпорація» укладено договір купівлі-продажу №1976 від 24.04.2008 року автомобіля ЗАЗ ТF699P-ЗНГ, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] за ціною 48850 грн. Для сплати вартості автомобіля [PERSON] звернувся до ПАТ «Альфа-Банк», працівник якого йому порадив отримати кредит в доларах США, через те, що кредитні ресурси в доларах коштують дешевше, ніж в українській гривні. 30.04.2008 року укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав споживчій кредит в сумі 10134, 85 доларів США строком з 30.04.2008 року на 60 місяців з відсотковою ставкою в розмірі 14,5% річних, договір поруки з [PERSON] та 29.12.2008 року договори про внесення змін та доповнень, якими дата повернення кредиту визначена 30.04.2017 року. В подальшому, 16.02.2010 року, представник банку змусив його підписати довіреність, автомобіль був вилучений згідно акту прийому-передачі і реалізований банком, та після акту, оформлений договір доручення, що не відповідає вимогам ст. 1003 ЦК України. Позивачі вважають, що: 1.Кредитний договір суперечить законодавству України по захисту прав споживачів, оскільки не було виконано переддоговірну роботу, позивач не був повідомлений банком у письмовій формі про умови надання кредиту та не надав в повному обсязі інформацію про умови кредитування, фактично на момент підписання договору позивача поставлено в невигідне та таке становище, що порушує його права. 2.Кредитний договір суперечить законодавству України щодо використання іноземної валюти як засобу платежу на території України. В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, представник відповідача, допитаний в порядку окремого доручення, позов не визнав, та надав заперечення, що згідно п. 2.2.1 кредитного договору сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості супутніх послуг визначена в додатку №1 до договору, який є невідємною частиною договору. Цей додаток підписаний позивачем і ні яких нарікань не виникало. Щодо видачі кредиту в іноземній валюті, то рішенням Кременчуцького райсуду від 27.11.2012 року з позивачів стягнуто заборгованість за оспорюваних кредитним договором, апеляційна скарга позивачів відхилена ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 24.01.2013 року і при вирішенні цієї справи судами чітко зазначено, що кредитні кошти надавались без порушень валютного законодавства України і цей факт не потребує доказування. Третя особа не зявилась на розгляд справи, припинила нотаріальну діяльність. Суд, вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, зясував, що 30 квітня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №490066766 про надання кредиту в сумі 10134,85 доларів США з строком повернення 30.04.2013 року та в забезпечення виконання зобовязання укладено договір поруки між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] №490066766-П. 29 грудня 2008 року за заявою позивачів були укладені додаткові угоди до кредитного договору та договору поруки, про продовження строку кредитування на 108 місяців, тобто до 30 квітня 2017 року. Позивачами [PERSON], [PERSON] не наведено жодних підстав для визнання договорів недійсними. Так, розділ №2 кредитного договору містить в письмовій формі умови кредитування, які не суперечать законодавству України по захисту прав споживачів, з цією частиною договору позивачі ознайомлені, заперечень при оформленні договору ними не надано. Позовна заява [PERSON], [PERSON], в обґрунтування вимог містить лише перелік та витяги з нормативних актів, в чому саме на їх думку договір суперечить законодавству і повинен бути визнаний недійсним, не зазначено, під час судового засідання позивачі та їх представник також не зазначили в чому полягають порушення законодавства під час укладення договору. Посилання позивачів, що використання іноземної валюти, як засобу платежу на території України суперечить законодавству, не відповідає дійсності. Рішенням Кременчуцького райсуду від 27.11.2012 року задоволено позовну заяву ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №490066766. Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 24.01.2013 року апеляційна скарга [PERSON], [PERSON] відхилена. Відповідно до вказаний судових рішень при розгляді позову ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було досліджено відповідність законодавству процесу укладення договорів, в тому числі і використання банком іноземної валюти на території України, як засобу платежу. Встановлено, що ПАТ «Альфа-Банк» мав банківську ліцензію НБУ за №61 на право здійснення ним банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а також дозвіл НБУ на право здійснювати операції, визначені пунктами 1-4 частини другої та частини четвертої статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу, а відтак мав право на використання іноземної валюти при здійсненні кредитування. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини. Твердження позивачів, що працівники банку змусили їх підписати довіреність та договір доручення на автомобіль, ні чим не підтверджений, у порушенні кримінальної справи по заяві [PERSON], [PERSON] на дії працівників банку, відмовлено. Таким чином, суд вважає що кредитний договір №490066766 від 30.04.2008 року, договір поруки №490066766-П від 30.04.2008 року, договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №490066766 від 29.12.2008 року, договір про внесення змін та доповнень №1 до договору поруки №490066766-П від 29.12.2008 року, договору застави транспортного засобу від 30.04.2008 року та договір доручення №490066766 від 16.02.2010 року є такими, що відповідають діючому законодавству і не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed