Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-14 00:00:00

29.01.2013 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначила, що з серпня 2009 року по січень 2010 року вона проживала разом з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у житловому будинку, розташованому за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радищева, буд. 44. При вселенні до житлового будинку для проживання позивач завезла до нього своє майно: особисті та господарські речі, верстати, побутову техніку кухонну витяжку, цифровий супутниковий приймач, кондиціонер. У січні 2010 року [PERSON] виїхала з вказаного будинку, у звязку із тим, що припинила сімейні відносини з [PERSON], який зловживав спиртними напоями, не працював, через що спільне життя з ним не склалося. При виїзді із житлового будинку позивач частково забрала належне їй майно, а саме: одяг, посуд, предмети особистого вжитку. Інше майно тимчасово залишила у житловому будинку зі згоди мешканців, оскільки не мала місця для його зберігання і можливості терміново його вивезти. З січня 2010 року позивач проживала у найманих помешканнях. У цей час [PERSON] та [PERSON] зустрічались, намагались відновити сімейні відносини, однак сімю вони так і не створили, спільного бюджету не вели, майно разом не придбавали. У серпні 2009 року позивач продала належну їй квартиру на праві власності, яку отримала в порядку спадкування. Надалі намагалась придбати собі інше житло, але не змогла найти таке, яке їй підходило. В період часу з 2009 року по 2011 рік [PERSON] за власні кошти придбала майно, яке мала намір використовувати після купівлі нового житла. Однак за відсутністю такого, завозила придбане майно для тимчасового зберігання до житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радищева, 44. 29.01.2012 року під час знаходження у займаному [PERSON] помешканні [PERSON] помер. Відповідачі [PERSON], [PERSON], дізнавшись про смерть сина [PERSON], відмовились приймати участь у його похованні, через що позивач була змушена нести витрати на поховання особисто, до яких належить: оплата за ритуальні послуги 4215 грн., послуги моргу 500 грн., послуги кладовища 835, 79 грн., поминальний обід 1461 грн. Після смерті [PERSON] позивач звернулася до відповідачів з вимогою надати можливість забрати з житлового будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радищева, 44 належне їй майно: деревообробний верстат вартістю 1000 грн., фрезеровочний верстат 1000 грн., наждачний верстат 1000 грн., бетономішалка 1000 грн., 0,5 т. пшениці (у накладній вказано 3т., 2,5 т. з яких позивач продала) 1500 грн., кондиціонер Ballu 9H 2045 грн., пральна машина Candi GO 4107 4499,90 грн., LED телевізор Supra STV-LC1935WL/1925WL 1499,90 грн., кухонна витяжка 2000 грн., цифровий супутниковий приймач 500 грн., яке є її особистою приватною власністю, що підтверджується квитанціями на їх придбання. Однак [PERSON] та [PERSON] добровільно повернути [PERSON] майно відмовились, заявили, що вони вважають його вже своїм майном і віддавати їй не мають наміру. У звязку з викладеним, позивач змушена звернутись до суду із позовом, в якому просить суд витребувати з незаконного володіння відповідачів шляхом відібрання у них та передачі їй майна, яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радищева, 44; у разі відсутності майна на момент виконання рішення суду, відшкодувати його вартість в сумі 16044,80 грн., а також стягнути солідарно заподіяні їй збитки, повязані з похованням [PERSON] в сумі 7011, 79 грн., та стягнути судовий збір. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, при цьому пояснила суду, що з померлим [PERSON], який є сином [PERSON] та братом [PERSON], познайомилась у 2008 році, з яким, починаючи з 2009 року періодично до 2010 року проживала разом з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у житловому будинку, розташованому за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радищева, буд. 44. При вселенні до житлового будинку для проживання позивач завезла до нього своє майно: особисті та господарські речі, верстати, побутову техніку кухонну витяжку, цифровий супутниковий приймач, кондиціонер. У січні 2010 року вона виїхала з вказаного будинку, у звязку із тим, що припинила сімейні відносини з [PERSON], який зловживав спиртними напоями, не працював, через що спільне життя з ним не склалося. З цього періоду вона проживала у найманих приміщеннях. Майно, придбане нею, залишилось у помешканні відповідачів. У 2011 році вона придбала телевізор та пральну машину, які відвезла до помешкання відповідачів на зберігання, оскільки свого помешкання не мала. Коштів на придбання вказаного майна у відповідачів не брала. Верстати зберігалися у найманому гаражі. Бетономішалку допомагав перевозити [PERSON] Крім наданих суду доказів, додати нічого, витрати на поховання бажає стягнути з обох відповідачів. Заявила, що в провадження Коммунарського районного суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до неї про визнання права власності на спадкове майно за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON], з ціною позову, зазначеному самою [PERSON] в 45270 грн. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] вважає, що позов доведений дослідженими судом доказами, відповідає вимогам закону, в частині стягнення витрат на поховання, вважає позов таким, що цілком відповідає вимогам ст. 1232 ЦК України, яка не містить таких умов для стягнення зі спадкоємців витрат на поховання, як прийняття спадщини, вважає, що незалежно від того, чи прийняв спадкоємець спадщину, він зобовязаний відшкодувати витрати на поховання. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала,зазначила, що з вересня 2009 року [PERSON] та її син [PERSON] проживали за адресою: [INFO]. У червні 2009 року [PERSON] продав свою однокімнатну квартиру. 04.07.2009 року [PERSON] за власні кошти придбав бетономішалку. У березні 2010 року [PERSON] та [PERSON] придбали у кредит вантажну машину, на початку вересня 2010 року будинок, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Літня, буд. 47, в який, коли вони переїхали забрали кухонну витяжку, газову плиту, пральну машину LG. Щодо майна, зазначеного позивачкою у позові пояснила, що вона купила у [PERSON] лише 300 кг пшениці, 100 кг кукурудзи виходячи з ціни по 1000 грн. за тонну ще в 2009 році, кондиціонер за 2500 грн., який [PERSON] завезла до їх помешкання у несправному стані, який відремонтував [PERSON], сплативши за ремонт 1000 грн., та встановили в їх будинку У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, відповідно пояснень відповідача [PERSON] за станом здоровя не може пересуватися після перенесеного інсульту. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив суду, що позивачка проживала у помешканні відповідачів за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радищева, буд. 44 з [PERSON] з серпня 2009 року. У вересні 2010 року [PERSON] придбала частину будинку по вул. Літня, буд 47 в м. Запоріжжя, де проживала з цього часу з [PERSON] За цей час [PERSON] та [PERSON] придбали у кредит вантажний автомобіль, за який вони сплачували по 3400 грн. щомісяця, старий кондиціонер поставили в будинку відповідачів, який вони готові повернути, бетономішалка придбавалася [PERSON], пральної машини та телевізора немає. Вважає, що оскільки з дати вивезення майна позивачем з 2009 року пройшло більше трьох років, вважає, що суд повинен застосувати строк позовної давності. Стосовно позовних вимог про стягнення витрат на поховання, то [PERSON] давала позивачу 5000 грн. на поховання, що підтверджується показаннями свідків, вважає, що, оскільки на квитанції про оплату поминального обіду немає дати, то витрати не підлягають стягненню. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив суду, що з вересня 2009 року по листопад 2010 року [PERSON] та його покійний брат [PERSON] проживали за адресою: [INFO]. Сам він у період з 13.01.2009 року по листопад 2010 року в зазначеному помешканні не проживав. Коли приходив до них у гості та повернувся жити зазначеного позивачкою майна за вищевказаною адресою він не бачив. Йому відомо, що бетономішалку його брат [PERSON] купив, коли продав квартиру. Витяжку, газову плиту, пральну машинку брат привіз зі своєї проданої квартири, всі речі вона забрали з собою, коли вибирались, крім кондиціонера, який мати за 2500 грн. купила у позивача. Особисто він придбав у [PERSON] супутниковий приймач. Також зазначив, що позивачка та [PERSON] придбали пів будинку № 47 по вул. Літня в м. Запоріжжя. Майно: пральну машину, телевізор, газову плиту, [PERSON] та [PERSON] в грудні 2011 р. купляли за кошти, які їм давала [PERSON] 10000 гривень в листопаді 2011 р., він особисто вибирав це майно в магазині. Свідок [PERSON], яка є сусідкою відповідачів, пояснила суду, що влітку 2009 року [PERSON] продав квартиру, переїхав до батьків, на гроші від продажу квартири купив бетономішалку, машину. На той час позивачка з ним не проживала, почала проживати з вересня 2009 року. Разом мешкали приблизно рік. Внаслідок виникнення конфлікту, [PERSON] та [PERSON] придбали будинок. Ій відомо, що [PERSON] давала гроші через сина [PERSON] [PERSON] на поховання сина [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона бачила ранньої весною 2009 року чорну машину у сусідів, а пізніше бачила велику вантажну машину. Свідок [PERSON] пояснила суду, що в 2005 році продала позивачу деревообробний, наждачний та фрезерний станки через оголошення в газеті, за яку суму, не памятає, мабуть за 3000 грн. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, перевіривши письмові докази надані сторонами, та наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч.ч. 1, 2, п.п. 2, 4 ч. ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:витребування майна власником із чужого незаконного володіння; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК Українипередбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Так, позивачем зазначено, що в період часу з 2009 року по 2011 рік [PERSON] за власні кошти придбала майно, яке мала намір використовувати після купівлі нового житла. Однак за відсутністю такого, завозила придбане майно для тимчасового зберігання до житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радищева, 44, а саме: деревообробний верстат вартістю 1000 грн., фрезерний верстат 1000 грн., наждачний верстат 1000 грн., бетономішалка 1000 грн., 0,5 т. пшениці (у накладній вказано 3т., 2,5 т. з яких позивач продала) 1500 грн., кондиціонер Ballu 9H 2045 грн., на підтвердження чого надала суду письмові докази, якими, на її погляд, позов в цій частині підтверджується, копіями квитанцій, випискою банку про рух коштів на картковому рахунку позивача. Відповідачем [PERSON] в суді визнано факт знаходження у її будинку зазначених в позові кондиціонеру, пральної машини та телевізору, але зазначено, що це все майно придбано нею було за власні кошти, кондиціонер у позивача, а пральну машину та телевізор за її кошти свідком [PERSON] та покійним сином, що підтверджено показаннями свідків в судових засіданнях, однак письмових доказів на підтвердження передачі грошей на придбання майна та передачі грошів позивачу відповідачем суду надано не було, в звязку з чим встановленим суд визнає лише визнаний відповідачем факт перебування у їх володінні пральної машини, кондиціонеру та телевізору. Що стосується решти майна, зазначеного у позові, то суд вважає, що позивач не надала суду доказів, що воно придбане саме нею за її власні кошти, є її власністю, на час розгляду справи не втрачено нею, перебуває у володінні відповідачів та незаконно утримується ними. Так, [PERSON] зазначила та документально підтвердила, що 25.08.2011 року вона отримала за належний пай 3т. пшениці, з яких 2,5 т. вона продала, тому просить суд витребувати з незаконного володіння відповідачів 0, 5 т. пшениці, однак доказів про те, що зазначена пшениця була ввезена на територію домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радищева, буд. 44, в зазначеній кількості знаходиться у відповідачів, позивачем суду не надано, відповідачами не визнано. З огляду на надані [PERSON] суду копії паспортів на побутову техніку, витягу з особового рахунку [PERSON] про рух коштів на її картковому банківському рахунку, та визнання факту наявності вказаного майна у себе відповідачами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині позовних вимог про витребування з незаконного володіння відповідачів шляхом відібрання у них та передачі позивачу майна, а саме: пральної машини Candi GO 4107, кондиціонеру Ballu 9H, LED телевізору Supra STV-LC 1935 WL\\1925 WL, підлягають задоволенню. Заперечення відповідачів в частині того, що за вказане майно ними сплачено позивачеві його вартість, не доведено суду належними доказами. Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на поховання, то суд виходить з наступного. Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер 30.01.2012 року. Позивач понесла витрати на поховання особисто, до яких належить: оплата за ритуальні послуги 4215 грн., послуги моргу 500 грн., послуги кладовища 835, 79 грн., поминальний обід 1461 грн., що підтверджується копіями квитанцій та рахунком. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, акти цивільного законодавства, до яких ст. 4 ЦК України віднесений Цивільний кодекс України. Обов'язок спадкоємців відшкодувати витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця встановлений ч.1 ст. 1232 ЦК України, відповідно до якої спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою, на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, тобто вказаним актом встановлено цивільний обовязок спадкоємців, тобто зобовязання. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, виходячи з загальних положень зобовязального права, позивач у даній цивільній справі є кредитором, а відповідачі спадкоємці боржниками. Ч.1 ст. 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Виходячи з аналізу вказаних норм, суд дійшов висновку, що боржниками за зобовязанням, передбаченим ст. 1232 ЦК України, можуть бути лише ті спадкоємці, які отримали спадщину. З огляду на зміст заяви, наявної в матеріалах спадкової справи, [PERSON] відмовився від прийняття належної йому частки спадщини, що залишилась після смерті сина, на користь матері спадкодавця [PERSON], тому він не є боржником з огляду на положення ст. ст. 1232 та 1282 ЦК України, а також не може відповідати за зобовязаннями [PERSON] щодо стягнення з неї витрат на поховання. Визначаючи розмір позову в цій частині, що підлягає задоволенню, суд виходив з наступного: Стаття 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" визначає поняття поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер 30.01.2012 року. Позивач понесла витрати на поховання особисто, до яких належить: оплата за ритуальні послуги 4215 грн., послуги моргу 500 грн., послуги кладовища 836, 79 грн., поминальний обід 1461 грн., що підтверджується копіями квитанцій та рахунком. Норма, зазначена у ст. 1232 ЦК України, містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. Отже, аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов'язані спадкоємці у відповідності до ст. 1232 ЦК України, а відтак, стягненню не підлягають, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення 1461, 00 грн. витрат на проведення поминального обіду з відповідача [PERSON] Сума витрат на поховання, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] складає 5551,79 грн. Щодо позовної вимоги про відшкодування вартості майна у разі його відсутності в сумі 16044,80 грн. на момент виконання рішення суду, то суд дійшов висновку, що вона задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не визначено дійсну вартість оспорюваного майна на час розгляду справи, не надано суду доказів про це не предявлено суду підтверджуючі вартість майна на час розгляду справи документи. Відповідно ч 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, вартість майна, яке підлягає витребуванню з незаконного володіння відповідачів, становить за визначеною позивачем ціною 8044,80 грн., 1% від цієї суми складає 80 грн. 40 коп., тобто з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню у рівних частках судовий збір по 40 грн. 20 коп. з кожного за позовом в цій частині. Частина позову , що задоволена судом, за вимогами в частині стягнення вартості витрат на поховання, складає 5551грн. 71 коп., 1% від цієї суми складає 55,5 грн., та підлягає стягненню лише з відповідача [PERSON], а разом з неї підлягає стягненню 95 грн. 70 коп. ( 40, 2 грн. + 55,5 грн.). Приймаючи до уваги вищевикладені обставини справи,

Outcome: partial