Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-02 00:00:00

ПрАТ “Страхова група “ТАС” звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 67840 грн 22 коп. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач набув права регресу до [PERSON], як до особи, винної у скоєнні ДТП 28 червня 2007 року, оскільки здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 69040 грн 22 коп. на користь власника автомобіля «Фіат», державний номер [NUMBER], згідно умов договору страхування №007028 від 28 грудня 2006 року, укладеного між позивачем та власником пошкодженого автомобіля “Фіат” [PERSON] 14 квітня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір№5557, відповідно до якого відповідач зобов’язувався щомісячно сплачувати на рахунок позивача грошові кошти до повного відшкодування завданих збитків. Проте відповідачем за період з вересня 2009 року по травень 2011 року сплачено всього 1200 грн, після чого платежі припинилися. На підставі викладеного просив стягнути невиплачену частину страхового відшкодування в розмірі 67840 грн 22 коп. Представник позивача в судовому засіданні вказані позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач позов визнав у повному обсязі, проти суми заборгованості не заперечував, проте звернувся до суду з заявою про встановлення способу виконання рішення, в якій просив дозволити сплачувати заборгованість шляхом внесення щомісячних платежів на користь страхової компанії в розмірі 400 грн протягом 171 місяця. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 грудня 2006 року між ЗАТ “Страхова група “ТАС” (правонаступником якого є ПрАТ “Страхова група “ТАС”) (страховик) та [PERSON] (страхувальник) укладено договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту №007028, за умовами якого застраховано автомобіль “Фіат Гранде Пунто” д.н.з. АА4664СВ.Термін дії договору встановлено до 29 грудня 2006 року. Згідно довідки відділу ДАІ з обслуговування Солом’янського району м. Києва № 693 від 12 липня 2007 року, 28 червня 2007 року о 00 год.50 хв. у м. Києві по просп. Червонозоряному, 37 сталася ДТП за участю автомобіля “Пежо” д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та застрахованого автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Солом’янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2009 року [PERSON] визнано винним у скоєнні вказаної ДТП. Згідно страхового акта від 08 жовтня 2007 року, складеного за результатами звітів про проведення оцінки вартості завданих внаслідок ДТП збитків власнику транспортного засобу “Фіат” д.н.з. [NUMBER], сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті, становить 69040 грн.22 коп. На виконання умов договору страхування від 28 грудня 2006 року страховою компанією перераховано страхове відшкодування вигодонабувачу в розмірі 69040 грн 22 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 6293 від 11 жовтня 2007 року. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. 14 квітня 2011 року між ПрАТ “Страхова група “ТАС” та [PERSON] укладено договір про відшкодування грошових коштів в порядку регресу, за умовами якого [PERSON] зобов’язався сплатити на користь страхової компанії грошові кошти в розмірі 69040 грн 22 коп., частинами до повного відшкодування вказаної заборгованості. Як вбачається з пояснень сторін відповідач сплатив 1200 грн вказаної заборгованості протягом 2009-2011 років. Згідно ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача виплаченого позивачем страхового відшкодування в розмірі 67840 грн 22 коп. Згідно ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідач у заяві про встановлення способу виконання рішення просить розстрочити сплату заборгованості на 171 місяць по 400 грн в місяць, посилаючись на значний розмір заборгованості. Разом з тим, значний розмір заборгованості та відсутність грошових коштів у боржника не є підставою для розстрочки виконання рішення. При цьому суд враховує також те, що представник позивача категорично заперечує проти розстрочки виконання рішення. Також відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати, а саме: 674 грн 40 коп. судового збору.

Outcome: approved