Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-20 00:00:00

У листопаді 2012 року позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з 30.01.1975 року вона та відповідач перебуває у шлюбі, спільне життя та шлюбні відносини не припинялися, спільне господарство велося до березня 2012 року. 10 лютого 1994 року їм на сімю у складі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (дочка) було видано ордер на трикімнатну квартиру [ADDRESS] у будинку ЖБК «Кристал-14». Станом на листопад 1995 року пай ними виплачено повністю, тобто відповідно до ст. 15 ЗУ «Про власність», який діяв на той час вони набули право власності на цю квартиру, але оскільки членом ЖБК був чоловік [PERSON], то право власності було оформлено на його імя. Між тим, пай сплачувався з сімейного бюджету, при тому, що у цей період, а саме з 1990 року чоловік тяжко хворів, що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого №22 813 виданою Мурманською районною клінічною лікарнею ім. П.А. Баяндіна. На теперішній час добровільно поділити майно, що придбано у шлюбі відповідач не бажає. Таким чином, позивач просить суд поділити спільне майно подружжя наступним чином: виділити [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS], виділити [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]; визнати за відповідачем [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]; У судове засідання позивач не зявився, але до суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали. Представники відповідача проти задоволення позову заперечували в судовому засіданні від 27.03.2013 року. В останнє судове засідання відповідач не зявився, але через канцелярію суду від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із продовженням лікування представника на стаціонарі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і підлягаючими задоволенню, у зв'язку з наступним. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що з 30 січня 1975 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом виданим міським бюро ЗАГСу м. Мурманськ, актовий запис №332, що додане до матеріалів справи. 10 лютого 1994 року на сімю у складі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (дочка) було видано ордер на трикімнатну квартиру [ADDRESS] у будинку ЖБК «Кристал-14» на підставі рішення міської Ради народних депутатів №15 від 25 січня 1991 року. Згідно довідки №91 виданою житлово-будівельним кооперативом № 351 «Кристал-14» від 21 вересня 2004 року, вбачається що [PERSON] являється членом ЖБК №351 «Кристал-14» та йому на праві приватної власності належить трикімнатна квартира №109 у житловому будинку ЖБК №351 «Кристал-14» по вул. Червоногвардійська №2, на підставі ордеру №185 виданому виконкомом Жовтневого району 10 лютого 1994 року, рішення міського виконавчого комітету №15 від 25 січня 1991 року. Згідно розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації №1166-р від 15.10.2004 року, право власності на квартиру [ADDRESS], оформлено на [PERSON] Судом встановлено, що 1/1 частки квартири [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5369060 від 09.11.2004 року, виданим орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», що доданий до матеріалів справи. Стаття 60 СК України встановлює презумпцію, за якою майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України передбачено, що спільною сумісною власністю є майно, придбане подружжям під час шлюбу, якщо інше не передбачено законом, або шлюбним договором. Згідно вимог ст. 373 ЦК України та ст. 70 СК України, майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ в натурі частки майна, що є у спільній сумісній власності та вважається, що частки кожного є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення та розмір частки майна дружини або чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Згідно ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено у п. 23 Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно вимог п. 24 Постанови Пленум Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його дійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та ще знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати та правовідносини по зобовязанням, що виникли в інтересах сімї. Відповідно до ст. 65 СК України, факт реєстрації майна, набутого за час шлюбу на імя лише одного з подружжя, не впливає на його правовий режим, а це майно вважається спільним майном подружжя. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved