Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розподіл майна і доводи мотивує тим, що з 2002 року і по серпень місяць 2011 року вона мешкала з відповідачем однією родиною в квартирі, яка належить позивачці на праві власності, № 4 в будинку № 5 по вул. Виноградна в м. Волноваха, Донецьк області, шлюб не укладали. В період сумісного проживання сторони вирішили купити квартиру № З (трикімнатну), яка розташована поруч з квартирою позивачки, в будинку № 5 п вул. Виноградній в м. Волноваха. 29.09.2004 року на імя відповідача по справі було укладено договір KyniBj - продажу квартири [ADDRESS]. Потім в загальній стіні між квартирами, без дозволу, самовільно, зробив прохід, таким чином збільшили житлову площу, але в органах БТІ, це н зареєстрували В 2004 році сторони купили автомобіль марки, VoIсswagen Golf, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER]. Договір купівлі - продажу було оформлено на відповідача, ринкова вартість автомобіля складає 24 000 гривень. Позивачка просить суд на підставі ст. 74 СК України визнати за нею право на 1\\2 частину квартири, автомобіль залишити за відповідачем, а з нього стягнуті на її користь 12 000 гривень, оскільки якщо чоловік та жінка мешкають однією родиною, і не знаходяться в шлюбі, то майно, яке вони купили під час сумісного проживання, належить їм на праві загальної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором. Також позивачка просить визначити порядок користування квартирою кімнату площею 15,50 кв.м. просить залишити за нею, а кімнату 8 кв.м. за відповідачем, а прохідну жилу кімнату,кухню, санвузел і коридор залишити е загальному користуванні, вказуючи при цьому, що користуватися квартирою вона буде не часто, тому відповідач буде користуватися всією квартирою, зобовязати відповідача передати ключі від квартири та стягнути судові витрати в сумі 703 гривні 42 копійки. 05.03.2012 року позивачка подала доповнення до позовної заяви і просила визнати проживання з відповідачем однією родиною з 10.07.2004 року і по серпень місяць 2011 року. В судовому засіданні позивачка позов підтримала і пояснила, що квартиру було куплено за 3000 гривень, а автомобіль за 10 000 гривень. Також пояснила, що у неї особисто було 10 000 гривень, коли вони почали мешкати з відповідачем однією родиною, а коли купували квартиру вона віддала ці кошти відповідачу, тому вважає, що кошти було витрачено на купівлю квартири і автомобіля, окрім того, коли проводили ремонтні роботи в квартирі № 3 вона і її син, а також родичі з її сторони приймали активну участь. Представник позивачки позов підтримала. Відповідач позов не визнав і суду пояснив, що мешкати однією сімєю почали з 2005 року, після придбання квартири та автомобіля, а квартиру і автомобіль він купив за кошти, які отримав за свою частину в квартирі від дружини від першого шлюбу, а саме 2800 доларів США. Не заперечував проти того, що коли захворів, і потрапив до лікарні, вказав адресу позивачки, оскільки на той час вони підтримували стосунки, як чоловік і жінка. Також підтвердив, що, дійсно, в загальній стіні, коли стали мешкати однією родиною з 2005 року, то зробили прохід з квартири в квартиру. Деякий час він не мав електролічильника, тому оплачували за електроенергію разом. Не проживаючи однією сімєю, але підтримуючи стосунки, вони проводили час дозвілля разом, були у нього на дачі і на весіллі у брата позивачки і на інших святах. Представник відповідача також позов не визнав. Суд, заслухавши пояснення сторін, представників сторін, свідчення свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь - якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8, а саме право спільної сумісної власності подружжя. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду свідчила, що позивачку знає з 1999 року, була свідком знайомства сторін і як складались відносини між сторонами. Також пояснила, що в 2003 році на запорошення відповідача, їздила разом з сторонами та сином позивачки на дачу відповідача і стежила, як сторони добре ставились один до одного, відповідач опікувався і позивачкою і її сином. В 2004 році приходила разом з колегами по роботі до позивачки в квартиру № 4, де їх зустрічав відповідач, приймай активну участь за столом, не як гість. Також пояснила, що 24.04.2004 року, вона була на весіллі брата позивачки, в якості тамади, де також був присутнім і відповідач, поздоровлення і подарунок були сумісними. Потім від позивачки їй стало відомо, що сторони по справі вирішили сумісно купити квартиру [ADDRESS], оформленням документів для угоди займалася позивачка, ремонтні роботи в квартирі робили разом, пояснила також, що позивачка займалася і організацією ювілею відповідача в 2005 році. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона підтримувала дружні стосунки з сином позивачки. Ходила до них в квартиру займатися на компютері і в квартирі бачила дорослі чоловічі речи, і на її запитання кому належать ці речи, син позивачки відповів, що чоловікові матері на ім.я [PERSON], але вона ні разу його в квартирі не бачила. Свідок [PERSON]- син позивачки пояснив, що відповідач ста мешкати з його матірю однією родиною з 2002 року і по серпень 2011 року. І 2004 році купили квартиру [ADDRESS] за сумісні кошти, поряд з їх квартирою і в цій квартирі всією родиною робили ремонт, оскільки квартира була куплена для їх родини, а 02.01.2005 року зробили ; загальній стіні між квартирами прохід. Відповідач постійно мешкав в їх квартир № 4, а в квартирі № 3 мешкала мати відповідача. Свідок [PERSON] суду пояснив, що сторони знає з 2003 року, а дружити родинами стали з 2004 року, пояснив, що він одружений на рідній сестрі позивачки, був запрошений на дачу до відповідача в 2004 році, можливо влітку, або восени. В 2005 році йому стало відомо, що сторони по справі не знаходяться і шлюбу, а він вважав їх однією родиною, оскільки вони добре ставились один де одного. Свідок [PERSON] суду свідчила, що сторони по справі знає з 2003 року 24.04.2004 року вона уклала шлюб з рідним братом позивачки, і на їх весіллі бути присутні сторони по справі, які їх вітали разом і подарунок був у них один. Була і гостях у позивачки, де мешкав і відповідач, як чоловік позивачки, якому вона прала та прасувала речі відповідача та готувала його в командировку. Свідок [PERSON], мати позивачки суду пояснила, що з осені 2002 рок> її донька, позивачка по справі стала мешкати однією родинок з відповідачем по справі. В 2003 році разом купували меблі для квартири. Потім з: слів позивачки їх стало відомо, що сторони бажають купити квартиру, для їх родини і вона дала позивачці, із своїх заощаджень 5000 гривень, на купівлю квартири. Які їй ніхто не повертав. В 2005 році було зроблено, у загальній стіні між квартирами прохід. Свідок [PERSON] суду свідчила, що з відповідачем по справі вона знаходилась в зареєстрованому шлюбі, мають двох повнолітніх синів. Шлюб було розірвано 2004 році. Оскільки вони мали приватизовану трьохкімнатну квартиру на всіх членів, то після розірвання шлюбу вона сплатила відповідачу 2800 доларів США за його долю в квартирі. Свідок [PERSON] суду свідчив, що відповідач по справі є його батьком. В 2004 році було розірвано шлюб між його батьками. Потім мати сплатила батьку 2800 доларів США, за його частку в приватизованій квартирі, а він потім на ці кошти купив собі квартиру в місті Волноваха і автомобіль. В ремонті квартири він надавав йому фізичну допомогу. З пояснень позивачки випливає, що у неї були кошти в сумі 10 000 гривень, які вона зібрала до того, як стали мешкати з відповідачем, і вона надала відповідачу на покупку квартири, а зі свідчень свідка [PERSON] вбачається, що і вона давала на купівлю квартири 5000 гривень, що свідчить про те, що пояснення позивачка і свідчення свідка протирічать і не відповідають обставинам справи. Суд приймає до уваги, що квартира, зі слів позивачки коштувала 3000 гривень, а зі свідчень свідка [PERSON] вбачається, що оформленням договору купівлі - продажу квартири № 3 займалася позивачка, що дає підстави суду визнати, що оскільки позивачка займалася оформленням договору купівлі - продажу квартири, яка коштувала 3000 гривень, то передавати 10 000 гривень відповідачу було недоцільно. Окрім того, не надано суду письмових доказів, або інших відповідно того, що, дійсно, позивачка передала позивачу 10 000 гривень на купівлю квартири та автомобіля. З пояснень позивачки вбачається, що квартира була куплена за 3000 гривень, а автомобіль за 10 000 гривень, а позивачка дала позивачу 10 000 гривень, що свідчить про те, що коштів позивачки було достатньо на купівлю квартири і майже автомобіля і не зрозуміло, чому договори купівлі - продажу були оформлені на імя відповідача, а не позивачки. Позивачка просить встановити факт проживання однією родиною з відповідачем без реєстрації шлюбу з 10.07.2004 року, оскільки відповідач згідно свідоцтва про розірвання шлюбу розірвав шлюб, відповідно до вимог чинного законодавства 09.07.2004 року. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від21.12.2007 року при застосуванні статті 74 СК (2947-14) що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Враховуючи, що позивачка просить встановити факт проживання однією родиною з 10.07.2004 року, тобто після розірвання шлюбу відповідачем, а згідно договору купівлі - продажу квартиру було куплено 29.09.2004 року, а автомобіль 15.10.2004 року, тобто протягом 3-х місяців було куплено і квартиру і автомобіль,а з довідки яка є матеріалах справи вбачається що заробітна плата позивачки в місяць за вказаний період складає 842 гривні, інших доказів суду не надано. Відповідно до 4.2 ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 60 ЦПК України сторони зобовязані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Ст.ст. 57-59 ЦПК України передбачають, що докази мають бути належними та допустимими. Суд не може прийняти до уваги свідчення свідків, фото і відеозапис відносно того, що сторони були разом під час свят і проведення дозвілля, оскільки це не свідчить, що між сторонами склалися відносини які притаманні подружжю, а зі свідчень сина позивачки, вбачається, що в квартирі № 3 вони не жили, оскільки в тій квартирі мешкала мати відповідача, що дає підстави суду визнати, що квартира була куплена не для сумісного проживання сторін. Таким чином, позивачкою достатніх та переконливих доказів відповідно того, що сторони на час укладання договорів купівлі - продажу квартири і автомобіля - вересень - жовтень 2004 року жили однією родиною, мали один бюджет та між ними склалися усталені довго триваючи подружні відносини суду не надано, тому позов задоволенню не підлягає. На підставі ст.74 СК України та

Outcome: dismissed