Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з названим позовом, мотивуючи тим, що відповідач безпідставно відмовляє їй у нотаріальному посвідченні дозволу на виїзд спільної дочки [PERSON],[INFO], за кордон на оздоровлення, а тому просить суд дозволити малолітній [PERSON] тимчасовий виїзд за кордон протягом 2012 року без згоди батька. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, суду показала, що бажає оздоровити спільну дочку з відповідачем за кордоном, в Болгарії та Німеччині, однак відповідач безпідставно не бажає оформити дозвіл на виїзд за кордон в нотаріальній конторі. Дочка потребує санаторно-курортного оздоровлення та у неї є можливість придбати путівку від Фонду «Відродження Чорнобилю» та від школи, в якій навчається дитина, однак відповідач перешкоджає нормальному розвитку та оздоровленню доньки, а тому просить позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково та суду показав, що не проти того, щоб дочка оздоровлювалась за межами України, однак заперечує щодо надання дозволу, так як позивачка налаштувала дитину проти нього, не дає спілкуватись з дочкою. Представники третіх осіб, попереджені належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з»явились, причини неявки суду не повідомили, заперечень щодо позову не надали, а тому суд з врахуванням думок сторін вважає можливим вирішити справу у відсутність представників названих третіх осіб. Заслухавши сторони, оглянувши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі розірвали шлюб 16.09.2009 року, що підтверджує свідоцтвом про розірвання шлюбу серія 1-ОК № 064104, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області. Від шлюбу у позивача з відповідачем є малолітня дочка [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серія 11-БК № 257738 від 20.07.1999 року. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] проживає разом із матір»ю, позивачем у справі [PERSON], яка займається її вихованням. Дитина утримується також відповідачем у справі [PERSON], який сплачує аліменти на користь позивачки за рішенням суду, що не заперечується сторонами. Згідно довідки №633 Білоцерківської дитячої міської поліклініки від 14.05.2012 року [PERSON] потребує оздоровлення та періодичного профілактичного лікування з приводу захворювань, перебування на диспансерному обліку. Дочка сторін має закордонний паспорт та раніше виїжджала за межі України для оздоровлення, що підтверджується копією закордонного паспорту з відмітками про отримання віз на виїзд за кордон. Суд вважає безпідставними заперечення відповідача щодо задоволення позову в частині того, що відповідач позбавлений можливості спілкуватись з дитиною, а тому в позові слід відмовити, так як названий спір з приводу спілкування та участі у вихованні дитини може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства за позовом відповідача до позивача, спір з приводу виховання дитини не є предметом спору у названій справі. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої 27.02.1991р., держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до абз.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України»від 21.01.1994 року, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналізуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги визнання позову відповідачем в частині того, що він не заперечує оздоровитись дочці за кордоном, необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини та те, що батько дитини своїми діями перешкоджає матері дитини забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, надати дозвіл дитині на тимчасовий виїзд за кордон протягом 2012 року без згоди батька .

Outcome: approved