Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-31 00:00:00

Позивач, [PERSON], 19.01.2011 року звернулася із позовом до відповідача, [PERSON], про визнання права власності на спадкове майно. Свій позов обґрунтовує тим, що 05.04.2004 року помер її батько [PERSON], який залишив на її імя заповіт. Відповідно до вказаного заповіту батько заповів усе належне йому майно своїй доньці, тобто їй [PERSON]. На день відкриття спадщини батькові належала частка в праві власності на квартиру № 23, що знаходиться за адресою: вул. Тимошенка, 7, м. Новоград-Волинський, оскільки під час укладання договору купівлі-продажу квартири він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Оформити спадщину на частку батька в праві власності на зазначену квартиру позбавлена можливості внаслідок відмови відповідача надати нотаріусу письмову згоду на виділ на імя померлого його частки в спільному майні. Тому звернулася з даним позовом до суду і просить визнати право власності на спадкове майно. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] свої вимоги підтримали, просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнав. Обґрунтовують своє запереченням тим, що кошти на придбання спірної квартири її дала мати, що квартира не придбавалася за спільні кошти подружжя. Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, свідків, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 24.06.1961 року [PERSON] та [PERSON] одружилися, про що свідчить копія свідоцтва про одруження (а.с. 8). [PERSON] одруження [PERSON] взяла прізвище чоловіка «Юрченко». 16.10.1998 року [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири № 23, що знаходиться за адресою: вул. Тимошенко, 7, м. Новоград-Волинський (а.с. 9). Слід зауважити, що вищевказаний договір укладався під час перебування [PERSON] у шлюбі з [PERSON]. 05.04.2004 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Відповідно до заповіту, складеного [PERSON], він усе майно заповів дочці [PERSON], а саме, цитую: «усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що мені належатиме на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю моїй дочці [PERSON].» (а.с. 7). Зазначений заповіт є чинним та недійсним судом не визнавався. Ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, що діяв на час укладання договору купівлі-продажу квартири, проголошує, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Ст. 1216 ЦК України вказує, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст. 1217 ЦК України зазначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 цього ж кодексу, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ч. 1 ст. 1226 ЦК України вказує, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Тому, на підставі вищевиклданого, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на ? частину спірної квартиру заслуговують на увагу. Однак, відповідно до рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду № 2-208/12 від 08.02.2012 року за [PERSON] визнано право на обовязкову частку в спадковому майні, що належить спадкодавцю у розмірі 1/6 спадкового майна. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ч. 3 ст. 1235 ЦК України вказує, що заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Тому, на підставі вищевикладеного, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково з урахування обовязкової частки у спадщині за відповідачем [PERSON] у розмірі 1/6 частки спадкового майна та визнати за [PERSON] 5/12 частин квартири № 23, що знаходиться за адресою: вул. Тимошенка, 7, м. Новоград-Волинський. Щодо доказу на який посилається відповідач а саме, договір дарування 2/3 частини квартири № 82, що знаходиться за адресою: вул. Карла Маркса, 13, м. Новоград-Волинський суд прийшов до висновку, що вказаний договір не стосується даної справи (а.с. 23). Крім цього, положення вказаного договору дарування засвідчують лише волевиявлення сторін [PERSON] та [PERSON] дати у дар [PERSON] 2/3 частини квартири. Жодних обмежень у спадкуванні майна спадкодавця не зазначено. Також суд не приймає до уваги як доказ копію заощаджувальної книги, оскільки вона засвідчує лише факт знаходження коштів на рахунку, крім цього не вказано й джерело надходження коштів. Пояснення відповідачки про те, що квартиру вона купила за кошти своєї матері, яка давала їх саме для купівлі цієї квартири, а не за спільні кошти подружжя суд до уваги не приймає, оскільки мати відповідачки не позбавлялась права купити квартиру на власне імя та в майбутньому подарувати дочці [PERSON]. Крім цього договір дарування коштів між сторонами також не укладався. В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені нею судові витрати.

Outcome: partial