Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-29 00:00:00

Позивач, від імені якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності діє [PERSON], звернулася до суду з позовом до відповідача та просить виділити їй у нежитловому приміщенні - їдальні літ. А-1, загальною площею 1132,90 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS], наступні приміщення першого поверху: 1-1; 1-2; 1-3; 1-4; 1-5; 1-6; 1-7; 1-8; 1-9; 1-10; 1-11; 1-12; 1-13; 1-14; 1-15; 1-16; 1-17; 1-18; 1-19; 1-20; 1-21; 1-22; 1-23; 1-24; 1-25 загальною площею 534,3 кв. м.; приміщення коридору та складу № 1-1; 1-2 загальною площею 14,4 кв. м. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в період з 09 вересня 1994 року по 07 липня 2008 року проживала з відповідачем однією сім'єю без шлюбу, що підтверджено рішенням Московського районного суду міста Харкова від 12 лютого 2014 року про встановлення факту проживання однією сім'єю позивача та відповідача без шлюбу. У період спільного проживання однією сім'єю, відповідач за договором купівлі-продажу придбав нежитлову будівлю їдальні літ. А-1, загальною площею 1132,90 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Оскільки вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна, позивач змушена звернутися до суду з позовом. Позивач, представник позивача [PERSON], у судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подав суду заяву в якій вимоги свого довірителя підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, також просив справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, у судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення та пояснив, що дійсно позивач та відповідач в період спільного проживання однією сім'єю - за договором купівлі-продажу придбали нежитлову будівлю їдальні літ. А-1, загальною площею 1132,90 кв. м., за адресою: [ADDRESS], тому його довіритель не заперечує проти визнання за позивачем права власності на ? частину вказаної нежитлової будівлі. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 12 лютого 2014 року, встановлений факт проживання позивача та відповідача однією сім'єю без шлюбу в період з 09 вересня 1994 року по 07 липня 2008 року. Відповідач за договором купівлі-продажу, що посвідчений 22 березня 2004 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], реєстр № 1100, придбав нежитлову будівлю їдальні літ. А-1, загальною площею 1132,90 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS], та зареєстрував своє право власності на вказане нерухоме майно, що підтверджено Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4556279 від 27 серпня 2004 року, що сформований Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» . Суду в якості доказів надані: технічний паспорт на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS], що виготовлений Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» станом на жовтень 2002 року; витяг з Державного реєстру правочинів від 07 серпня 2008 року про реєстрацію договору купівлі-продажу від 22 березня 2004 року, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], реєстр № 1100; свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], батьками якого записані позивач та відповідач; свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], батьками якого записані позивач та відповідач; копія паспорту громадянина України на ім'я позивача; довідка про присвоєння ідентифікаційного номера на ім'я позивача. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Главами 23-29 Цивільного Кодексу України врегульовані положення про право власності в Україні, а статтею 16 ЦПК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, у тому числі і права власності, зокрема шляхом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а виділ в натурі частки із майна, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, можливий у разі, коли таке майно є у спільній частковій власності, при цьому право вимоги такого виділу належить співвласнику майна. Аналізуючи норми діючого законодавства у їх застосуванні при вирішенні справи за позовом [PERSON], суд приходить до висновку, що вимоги позивача про виділ частини нерухомого майна шляхом визнання за нею права власності на цю частину нерухомого майна задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, право вимоги про виділ частки із майна належить співвласнику такого майна, а позивач не надала доказів на підтвердження того, що вона є співвласником нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS], що є підставою для відмови в задоволенні вимог про виділ частки вказаного нерухомого майна, як таких що не ґрунтуються на нормах закону, при цьому суд враховує, що позивач і не висуває вимоги про визнання за нею права власності на частку спірного майна з підстав визначених законом, а суд розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів наданих сторонами, тому зважаючи на викладене суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позову і за його безпідставністю. Крім того, суд враховує, що позивач не вказала розмір частки, яка на її думку підлягає виділу, тому є недоведеним, що приміщення: 1-1; 1-2; 1-3; 1-4; 1-5; 1-6; 1-7; 1-8; 1-9; 1-10; 1-11; 1-12; 1-13; 1-14; 1-15; 1-16; 1-17; 1-18; 1-19; 1-20; 1-21; 1-22; 1-23; 1-24; 1-25, нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS], припадають саме на цю частку. При вирішенні справи, суд не приймає до уваги послання представника відповідача, на те, що його довіритель визнає позов, оскільки вимоги позивача є безпідставними і не ґрунтуються на нормах закону. Також суд критично ставиться до посилань представника відповідача, що сторони не могли дійти згоди щодо вказаного нерухомого майна, оскільки довіреності своїм представникам на ведення їх справ позивач і відповідач оформили в один і то же день, у одного і того ж приватного нотаріуса з різницею у часі 5 хвилин. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем суд відносить за її рахунок.

Outcome: dismissed