Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-11 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоровя на лікування особи, яка потерпіла від злочину. З позовними вимогами до [PERSON], як заподіювача шкоди звернулась також [PERSON], що діє і інтересах неповнолітньої потерпілої [PERSON] Ухвалою суду від 12 березня 2013 року обидва позови /відповідно до положень ст..126 ЦПК України/ обєднані в одне провадження. В судовому засіданні позивачі наполягали на задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених в позові. Позови обґрунтовані наявністю зобовязань, що виникають із заподіяння шкоди. Відповідачі в судове засідання не зявились двічі, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку (а.с. 30, 34,37). Визнавши подані позивачами докази достатніми для встановлення фактів, що мають суттєве значення для вирішення спору, за наявності відповідної згоди позивачів, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані ними на обґрунтування заявлених позовів докази, суд встановив наступне: Вироком Комсомольського міського суду від 25 травня 2012 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.286 КК України (а.с. 14-20) із призначенням кримінального покарання у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 3 роки. Як вбачається з матеріалів справи, цивільна відповідальність [PERSON], як власника автомобіля ВАЗ 211540 з реєстраційним номером ВІ 0612 АК, була застрахована в ПАТ Українська пожежно-страхова компанія згідно із Полісом страхування від 04.06.2011 року за № АА/3627745, відповідальність якої у разі настання страхового випадку передбачена ст..22 ЗУ Про обовязкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів. Отже, вирішуючи питання щодо характеру виниклих спірних правовідносин, та правої норми, яка має бути до них застосована, суд, враховуючи положення ст.61 ЦПК України вважає, що предметом розгляду заявлених у даній справі цивільних позовів, за наявності висновку суду про винуватість [PERSON] у вчиненні ДТП, є лише питання визначення та доведеності розміру заподіяної шкоди, розмежування відповідальності співвідповідачів, та підстави їх цивільно-правової відповідальності. Спірні правовідносини, що виникли між позивачами та [PERSON]., регулюються главою 82 ЦК України, та відповідно між позивачами і страховою компанією положеннями ЗУ Про обовязкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів /далі по тексту Закон № 1916-ІV/. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, з огляду на механізм підрахунку розміру шкоди, яка за посиланням позивачів підлягає стягненню, суд, враховуючи положення ст. 22 ЗУ Про обовязкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів щодо обовязку Страховика нести відповідальність у разі настання страхового випадку та виходячи з розміру страхових сум на одного потерпілого, як вони визначені Договором страхування, наголошує про наступне: [PERSON], який в момент вчинення ДТП керував транспортним засобом на відповідній правовій підставі, відповідно до положень ст.1.4 Закону № 1916-ІV є особою, відповідальність якої застрахована. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Згідно із положеннями ст.. 22.1 Закону № 1916-ІV при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Потерпілим, які є юридичними особами, згідно із ст..22.2 Закону № 1916-ІV страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. Згідно із положеннями ст.22.3 Закону № 1916-ІV потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із ст. 23 Закону № 1916-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров'ю потерпілих, не застосовується (ст.12.2 Закону № 1916-ІV). У зв'язку з лікуванням потерпілого /ст..24.1 Закону № 1916-ІV/ відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Отже, заявлені у справі позови підлягають вирішенню наступним чином: Позов прокурора, (а.с. 40-42) предявлений в інтересах закладу охорони здоровя, який здійснював лікування потерпілої внаслідок ДТП [PERSON]., є обґрунтованим повністю в частині визначення розмірі шкоди, доводиться відповідним реєстром наданої допомоги і не заперечена жодним з учасників процесу. Разом з тим, майнова шкода завдана закладу охорони здоровя, виходячи з розміру страхових сум на одного потерпілого, як вони визначені Договором страхування підлягають стягненню з ПАТ Українська пожежна страхова компанія, оскільки повністю охоплюються лімітом страхового відшкодування. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позову, предявленого [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої дитини (а.с. 2-3) суд виходить з наступного: Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні. Обґрунтовуючи наявність моральної шкоди, представник потерпілої зазначила про те, що зазнавши фізичної травми, дитина серед іншого зазнала психічних страждань насамперед через фізичний біль та втрату можливості ввести звичайний спосіб життя протягом тривалого часу. Компенсацію моральних збитків оцінює в розмірі 5 000 грн. Висновок щодо протиправності діяння [PERSON] та його вини у скоєному зроблений судом при наданні правової оцінки його діям. Наявність моральної шкоди на думку суду є очевидною та повністю обґрунтована потерпілою, з огляду на що суд має всі підстави дійти висновку про обґрунтованість заявлених в цій частині вимог. Розмежовуючи відповідальність співвідповідачів за предявленим [PERSON]. позовом, суд, виходячи із визначеного розміру завданої моральної шкоди, що має бути відшкодованою на її користь, наголошує про наступне: З врахуванням обовязку Страховика відшкодувати моральну шкоду в розмірі не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 Закону № 1916-ІV, що становитиме 2550 грн., з огляду на розмір ліміту, з ПАТ Українська пожежна страхова компанія на користь [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 2550 грн., в іншій частині відповідальність по її відшкодуванню покладена судом на [PERSON] у відповідності до положень ст.1194 ЦК України і становитиме відповідно 2450 грн. Судові витрати по справі відповідно до положень ст..88 ЦПК України покладені судом на [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved