Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ «Інфініті» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 03 квітня 2007 року між сторонами було укладено попередній договір купівлі-продажу, а саме договір про резервування. На підставі даного договору резервування відповідач, який на той момент здійснював будівництво котеджного містечка «Місто сонця» в селі Крюківщина Київської області, зобов'язувався зарезервувати за позивачем квартиру загальною площею 69,78 м.кв. за будівельною адресою [ADDRESS]. Згідно п. 3.4. договору резервування запланований термін введення в експлуатацію об'єкта - вересень 2008 року. Згідно п. 2.1. позивач, в свою чергу, зобов'язувався належним чином виконувати обов'язки, передбачені договором резервування. Одним із таких обов'язків було, передбачене п. 3.1, 3.6, 9.1 договору резервування, зобов'язання придбати у власність іменні безпроцентні дисконтні облігації в бездокументарній формі емітовані ТОВ «ІНФІНІТІ» загальною кількістю 3 489 штуки за ціною 131,30 гривень за штуку у порядку визначеному договором резервування. 26 лютого 2008 року між сторонами було укладено додатковий договір № 1 до договору про резервування від 03.04.2007 року, відповідно до умов якого сторонами встановлюється новий запланований термін введення в експлуатацію об'єкта- травень 2008 року (а також змінилась кількість облігацій необхідних для резервування, яка становить 3325 штук, змінилась також і будівельна адреса об'єкта на [ADDRESS]). Решта умов залишилась без змін. 10.05.2007 між сторонами було укладено договір про резервування, згідно з п. 3.4. якого запланований термін введення в експлуатацію об'єкта - вересень 2008 року. На виконання взятих на себе за договором резервування зобов'язань позивач придбав у власність іменні безпроцентні дисконтні облігації в бездокументарній формі емітовані ТОВ «ІНФІНІТІ» у кількості 625 штуки на загальну суму 93 750 гривень. Згідно п. 5.1.2. договорів резервування квартири відповідач зобов'язувався забезпечити виконання будівельних робіт, а також введення об'єкту нерухомості експлуатацію в терміни передбачені договором (тобто до вересня 2008 року). сторони визначили кінцевий термін укладання основних договорів купівлі-продажу квартири, а саме до 29.11.2008 року. Вказані зобов'язання відповідачем не виконано. Відповідно до п. 7.2. договорів про резервування відповідач у разі перевищення терміну введення в експлуатацію об'єкта понад три місяці, зобов'язаний сплатити пеню у розмірі 0,5 відсотка від вартості належних позивачу на праві власності облігацій за кожний місяць прострочення. На дату подання позовної заяви, строк перевищення терміну введення в експлуатацію об'єкта складає 46 місяців. Всупереч умовам договору резервування відповідач не завершив будівництво, не уклав основні договори купівлі-продажу. Відповідно до п. 7.2. договору про резервування пеня складає 0,5 відсотка від вартості належних позивачу на праві власності облігацій, тобто 468,75 грн. за кожний місяць прострочення, починаючи з вересня 2008 року і на момент подачі позовної заяви пройшло 46 місяців, отже: 468,75 грн. х 46 місяців = 21 562 гривень 50 копійок. Сума інфляції становить 10 811 гривень 99 копійок. 3% річних становлять 93 750 гривень 00 копійок х 3% / 366 днів х 1407 днів = 34 312 гривень 50 копійок. Моральна шкода завдана позивачеві полягає у душевних стражданнях, які є наслідком протиправної поведінки відповідача, що полягає у позбавленні можливості отримати квартиру, будівництво якої про інвестував позивач, проживання протягом майже трьох років у орендованій квартирі, та інші негативні наслідки немайнового характеру, а саме, зниження якості життя, втрата життєвої активності, втрата сталих життєвих зв'язків, неможливість реалізації свого бажання жити у новій власній квартирі.Розмір компенсації завданої моральної шкоди, позивач визначає у сумі 5000 гривень. Тому просила стягнути з відповідача компенсацію матеріальних збитків, що були завдані витратами на придбання облігацій у сумі 93 750 гр. неустойку у сумі 21 562 гривні 50 копійок, 3% річних в розмірі 34 312 гривені 50 копійок, суму інфляції в розмірі 10 811 гривень 99 копійок; моральної шкоди у сумі 5 000 гривень, компенсацію витрат на правову допомогу у сумі 4 000 гривень; судовий збір у сумі 1694 гривень 37 копійок. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Відповідач ТОВ «Інфініті» в судове засідання не з»явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про слухання справи у свою відсутність не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що 03 квітня 2007 року сторонами було укладено попередній договір купівлі-продажу, а саме договір про резервування № 142-Ір. На підставі даного договору резервування відповідач, який на той момент здійснював будівництво котеджного містечка «Місто сонця» в селі Крюківщина зобов'язувався зарезервувати за позивачем спірну квартиру за будівельною адресою [ADDRESS]. Згідно п. 3.4. договору резервування запланований термін введення в експлуатацію об'єкта - вересень 2008 року. Згідно п. 2.1. позивач, в свою чергу, зобов'язувався належним чином виконувати обов'язки, передбачені договором резервування. Одним із таких обов'язків було, передбачене п. 3.1, 3.6, 9.1 договору резервування, зобов'язання придбати у власність іменні безпроцентні дисконтні облігації в бездокументарній формі емітовані ТОВ «ІНФІНІТІ» загальною кількістю 3 489 штуки за ціною 131,30 гривень за штуку у порядку визначеному договором резервування. 26 лютого 2008 року між сторонами було укладено додатковий договір № 1 до договору № 142-Ір про резервування від 03.04.2007 року, відповідно до умов якого сторонами встановлюється новий запланований термін введення в експлуатацію об'єкта- травень 2008 року (а також змінилась кількість облігацій необхідних для резервування, яка становить 3325 штук, змінилась також і будівельна адреса об'єкта на [ADDRESS]). Решта умов залишилась без змін. 10 травня 2007 року між сторонами було укладено договір про резервування № 142-Ір-1 г. На підставі даного договору про резервування відповідач зобов'язувався зарезервувати за позивачем гараж загальною площею 18,1 м.кв. за будівельною адресою будинок [ADDRESS]. Згідно п. 3.4. договору резервування запланований термін введення в експлуатацію об'єкта - вересень 2008 року. Згідно п. 2.1. позивач, в свою чергу, зобов'язувався належним чином виконувати обов'язки, передбачені договором резервування. Одним із таких обов'язків було, передбачене п. 3.1, 3.6, 9.1 зобов'язання придбати у власність іменні безпроцентні дисконтні облігації в бездокументарній формі емітовані ТОВ «ІНФІНІТІ» загальною кількістю 905 штуки за ціною 55,80 гривень за штуку у порядку визначеному договором резервування. На виконання взятих на себе за договором резервування зобов'язань позивач придбав у власність іменні безпроцентні дисконтні облігації в бездокументарній формі емітовані ТОВ «ІНФІНІТІ» у кількості 625 штуки на загальну суму 93 750 гривень, що підтверджується договором купівлі-продажу цінних паперів № 224-07/12Б-1 від 29.05.2007 року; договором купівлі-продажу цінних паперів № 225-07/12Б-1 від 29.05.2007 року; квитанцією № 002/105 від 29.05.2007 року про сплату грошових коштів за придбання облігацій в розмірі 75 388 гривень 50 копійок та платіжними дорученнями № 1,2, 3, 4, 5 від 29.05.2007 року; з них зокрема 75 365 гривень 50 копійок оплата облігацій та 23 гривні 00 копійок - комісія банку; випискою про операції з цінними паперами на рахунку позивача № 906386 від 04 травня 2012 року про наявність на рахунку позивача всієї кількості відповідних облігацій, загалом 625 штук на загальну саму 93 750 гривень. Тобто позивач виконав взяті на себе зобов'язання за попереднім договором купівлі-продажу об'єкту. Згідно п. 5.1.2. договорів резервування квартири відповідач зобов'язувався забезпечити виконання будівельних робіт, а також введення об'єкту нерухомості експлуатацію в терміни передбачені договором (тобто до вересня 2008 року). Протягом дев'яноста днів від дати введення в експлуатацію об'єкта нерухомості сторони зобов»язувались укласти основний договір купівлі-продажу вказаного об»єкту нерухомості, за рахунок вказаних облігацій (п.5.1.3. договорів резервування). Тобто сторони визначили кінцевий термін укладання основних договорів купівлі-продажу квартири, а саме до 29.11.2008 року.Вказані зобов'язання відповідачем не виконано. Відповідно до п. 7.2. договорів про резервування відповідач у разі перевищення терміну введення в експлуатацію об'єкта понад три місяці, зобов'язаний сплатити пеню у розмірі 0,5 відсотка від вартості належних позивачу на праві власності облігацій за кожний місяць прострочення. На дату подання позовної заяви, строк перевищення терміну введення в експлуатацію об'єкта складає 46 місяців. Всупереч умовам договору резервування відповідач так і не завершив будівництво об»єктів, нерухомості та відповідно не уклав основні договори купівлі-продажу, чим істотно порушив вимоги ч. 2 ст. 635 ЦК України та умови договору резервування. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка ухиляється від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні завдані збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, які особа зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Виходячи з цього положення для повного відновлення власного бюджету та первинного матеріального положення позивача повинен отримати від відповідача компенсацію цих витрат. Таким чином, саме грошові витрати, у сумі 93 750 гривень грн. по договору резервування № 142-Ір від 3 квітня 2007 року, понесені на придбання вказаних вище облігацій є прямим реальним збитком позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати позивачу у разі порушення зобов'язання. Відповідно до п. 7.2. договору про резервування пеня складає 0,5 відсотка від вартості належних позивачу на праві власності облігацій, тобто 468,75 грн. за кожний місяць прострочення. Починаючи з вересня 2008 року і на момент подачі позовної заяви пройшло 46 місяців, отже: 468,75 грн.х 46 місяців = 21 562 гривень 50 копійок. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума інфляції становить 10 811 гривень 99 копійок, 3% річних становлять 93 750 гривень 00 копійок х 3% / 366 днів х 1407 днів = 34 312 гривень 50 копійок. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.І ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст. 1167 ЦК Україним моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд відмовляє в позові про відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідно роз'яснень даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди " обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Позивач не довів свого позову щодо стягнення моральної шкоди з відповідача, не доведено з яких міркувань визначена ця сума, чим підтверджена сума моральної шкоди, тобто не доведені ті умови , які б давали підстави для покладання відповідальності на відповідача по відшкодуванню моральної шкоди. Згідно із ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, тому суд стягує на користь позивачки 4000 гр. витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про часткову обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони частково відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial