Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-22 00:00:00

06.04.2011р. [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON], треті особи Золотоніська районна державна нотаріальна контора, орган опіки та піклування Золотоніської районної державної адміністрації про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. 08.06.2011р. [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] звернулися до суду з заявою про уточнення предмету і підстав позову. Свій позов позивачі пояснюють тим, що [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON], який помер 08.04.2000р. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом, його діти позивачі по справі - взяли собі частину речей, які належали їхньому батьку особисто, а тому вважають, що вони фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Восени 2010р. від односельчан покійного [PERSON] позивачам стало відомо, що останнім, як членом КСП Більшовикс.Дмитрівка, Золотоніського р-ну, був отриманий сертифікат на право на земельну частку (пай), про наявність якого позивачам раніше відомо нічого не було. Також в Золотоніській районній державній нотаріальній конторі позивачам повідомили, що на вищевказане спадкове майно видано свідоцтво про право на спадщину за законом на імя відповідача [PERSON], яка являється сестрою покійного [PERSON] Оскільки позивачі по справі переконані, що єдиними спадкоємцями за законом першої черги, які прийняли спадщину після смерті їхнього батька, є саме вони, то [PERSON] не мала права на спадкування та на отримання у власність спірного майна. В звязку з цими обставинами позивачі і звернулись в суд з відповідним позовом. Представник позивачів, [PERSON], в судовому засіданні позов підтримав і наполягав на його повному задоволенні. Представник відповідача, [PERSON], проти задоволення позову заперечувала, посилаючись при цьому на те, що позовна заява позивачів в її первісній редакції задоволенню однозначно не підлягала в звязку з неправильним застосуванням норм матеріального права, а заява про доповнення підстав позову прийнята до розгляду судом безпідставно. Також зазначала, що позивачами пропущений строк позовної давності; [PERSON] не є спадкоємцем першої черги, бо її походження від [PERSON] не доведено; фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном також не доведений. Крім того, представник відповідача зазначала, що на момент смерті [PERSON] з ним проживала його матір, яка була спадкоємцем першої черги, і саме вона мала успадкувати майно сина. Треті особи Золотоніська районна державна нотаріальна контора та Орган опіки та піклування Золотоніської районної державної адміністрації в судове засідання не зявились, проте на адресу суду надіслали клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Суд, заслухавши пояснення представника позивачів та представника відповідача дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: 06.04.2011р. [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON], треті особи Золотоніська районна державна нотаріальна контора, орган опіки та піклування Золотоніської районної державної адміністрації про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. 08.06.2011р. [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] звернулися до суду із заявою про уточнення підстав позову, яка була прийнята судом до розгляду. Вказана заява від 08.06.2011р., як оцінює суд, була подана позивачами з дотриманням порядку, встановленого ч.2 ст.31 ЦПК України, тобто підстави позову були змінені позивачами до початку розгляду судом справи по суті, а тому доводи сторони відповідача щодо подачі позивачами даної заяви та прийняття її до розгляду судом з порушенням порядку, встановленого Законом, на думку суду, є необгрунтованими. Під час розгляду справи було встановлено та доведено належними і допустимими доказами, що згідно із Свідоцтвом про смерть від 05.04.2011р. серії 1-СР № 167024 08.04.2000р. помер [PERSON], на час смерті якого [PERSON] та [PERSON] були неповнолітніми та проживали разом з їхньою матірю, [PERSON], в селі Нова Гребля Золотоніського р-ну, Черкаської області. Після смерті [PERSON] 08.04.2000р. відкрилась спадщина за законом. Оскільки спірні відносини пов'язані з моментом відкриття спадщини (2000р.), то до цих відносин, відповідно до ст.58 Конституції України і Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963р. Згідно ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, а відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. З документів, що були надані сторонами, і містяться в матеріалах справи вбачається, що після смерті [PERSON] його діти [PERSON] та [PERSON] були єдиними спадкоємцями першої черги. Що ж до доводів сторони відповідача стосовно проживання [PERSON] на момент його смерті з його ж матірю, які представник відповідача озвучила вже на стадії судових дебатів, то суд зазначає, що в матеріалах справи дані про матір спадкодавця відсутні, відомості про проживання спадкодавця зі своєї матірю відсутні, обставини, що свідчили б про прийняття матірю спадкодавця спадщини після його смерті також відсутні. Крім того, як вважає суд, всі перелічені обставини не були предметом судового розгляду і належними доказами стороною відповідача не підтверджувалися, і навіть не досліджувалися в судовому засіданні, тому про їх наявність суду нічого не відомо. В той же час заслуговують уваги посилання сторони відповідача на недоведеність факту перебування покійного [PERSON] в родинних відносинах з [PERSON], 21.05.1994р.н., оскільки [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] (матірю [PERSON]С.) ще 16.05.1985р. Після розірвання шлюбу мати позивачки залишила собі прізвище чоловіка Андрущенко. З того часу вони однією сімєю не проживали, спільного господарства не вели, і взагалі не мали нічого спільного. В той же час відповідно до ст.55 КпШС при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо не має спільної заяви батьків, рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, імя, по-батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Сторона позивачів не спромоглась надати суду дані про наявність спільної заяви [PERSON] та [PERSON] або рішення суду про встановлення батьківства і визнання [PERSON] батьком [PERSON], тому суд вважає не доведеною ту обставину, що [PERSON] є дочкою спадкодавця, а тому вважає, що [PERSON] не може бути спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] В звязку з викладеним, суд приходить до висновку, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його син [PERSON] Під час розгляду справи було встановлено та доведено, що через кілька місяців (після 40 днів) після смерті [PERSON], його син [PERSON] взяв собі частину речей, які належали його батьку особисто, а саме набір столового посуду та набір столових приборів. Факт належності цього майна спадкодавцю та факт реального отримання і вивезення сином померлого цього майна підтверджується показаннями свідка [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні під присягою і яка є рідною сестрою померлого [PERSON] нарівні з відповідачем по справі. При цьому в судовому засіданні вона пояснила, що просила сестру, відповідача по справі [PERSON], віддати землю племіннику позивачу [PERSON] Суд вважає, що посилання сторони відповідача на неможливість і недоведеність цієї обставини повинне оцінюватися критично, оскільки згідно з нормами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.. 548 ЦК УРСР (1963р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв… Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 ч.1 п.1 ЦК УРСР (1963р.) вказує на те, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до вимог ст.. 549 ч.2 ЦК УРСР (1963р.) зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.06.83р. № 4 Про практику розгляду судами України справ про спадкуваннязазначається, що фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому. Таким чином, на думку суду, спадкоємець [PERSON] може вважатися таким, що прийняв спадщину, оскільки він протягом 6 місяців із дня відкриття спадщини фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме отримав та залишив у себе майно спадкодавця. Як встановлено судом, після смерті спадкодавця та отримання у володіння частини речей померлого [PERSON] вважав, що будь-яке інше спадкове майно після [PERSON], крім речей які він забрав, взагалі відсутнє. Але восени 2010р. від односельчан покійного позивачу стало відомо, що останнім, як членом КСП Більшовикс.Дмитрівка Золотоніського р-ну, був отриманий сертифікат на право на земельну частку (пай) в КСП Більшовикрозміром 2,13 умовних кадастрових гектарів без визначення меж та виділення цієї частки в натурі. В Золотоніській районній державній нотаріальній конторі [PERSON] повідомили, що на земельну частку (пай) уже видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.12.2000р. реєстр № 6026 на імя відповідача [PERSON], яка являється сестрою покійного та спадкоємцем другої черги. Згідно з ст.530 ЦК УРСР [PERSON] - сестра померлого, відноситься до другої черги спадкоємців і могла бути допущена до спадкування лише при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини. А оскільки позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], то суд приходить до висновку, що [PERSON] не мала права на спадкування та на отримання у власність спірного майна, тому що це право належить виключно сину спадкодавця. За таких обставин свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.12.2000р. реєстраційний № 6026, видане Золотоніською районною державною нотаріальною конторою на імя [PERSON], на спадкове майно померлого [PERSON], видане безпідставно особі, яка не мала права на спадкування, а тому згідно з ст.1301 ЦК України повинно бути визнано недійсним. Суд також вважає, що строк позовної давності при зверненні до суду з позовом [PERSON] не пропущено, оскільки про порушення своїх прав він дізнався в Золотоніській районній державній нотаріальній конторі восени 2010р., а позов подав до суду навесні 2011р. Вказані обставини Відповідачем спростовані не були, а тому заява Відповідача про застосування позовної давності до вимог Позивачів задоволенню не підлягає.

Outcome: partial