Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-05 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачем був укладений кредитний договір. Позивач вважає, що умови договору є несправедливими, порушують його права як споживача. А тому покликаючись на положення ст. 41, 99 Конституції України, ст. 3, ч.3 ст. 13, ст.ст 192, 203, 215, 216, 217, 227, 229, 230, 321, ч. 3 ст. 533, ч. 1 ст. 524, ч. 2 ст. 524, ст. 628, 638, ст. 1056-1 ЦК України, ст.ст. 1, 11, 15, 16, 18, ч.6 ст. 19, ч. 3 ст. 22, ст. 24 Закону України Про захист прав споживачів, ст. 3 п.п. "в" та "г" ч. 4 ст. 5, Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", глави 2 Постанови правління НБУ № 119 від 26.03.1998, пп. 6.1, 6.2, 6,3 глави 6 Постанови правління НБУ № 200 від 30.05.2007, ст. 49 Закону України Про банки та банківську діяльність, ст. 6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послугпросить суд постановити рішення, яким визнати кредитний договір № RОНSGА0000000307 від 04 вересня 2008 року не дійсним із застосуванням реституції. Позивач не зявився в судове засідання. Про час слухання справи сторона була повідомлена належним чином. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи. В судовому засіданні приймає участь представник позивача. Судом приймається до уваги, що за положеннями частини 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі позивача. Представник позивача позов підтримав та пояснив суду про обставини, що описані вище. Додав, що при підписанні даного договору відповідачем було порушено законні права позивача. Деякі положення кредитного договору від 04 вересня 2008 року за своїм змістом і текстом не відповідають законодавству України, інтересам та волі позивача, порушують його права та законні інтереси. Несправедливим є п. 2.3.1 кредитного договору в частині, що банк має право збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом в разі зміни кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україну, а саме: зміни курсу долара США до гривні більше ніж на 10% в порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення цього договору; зміни розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміни середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). Умови договору про право банку змінювати розмір процентної ставки в односторонньому порядку є недійсними. Зміст спірного договору суперечить також і частині 2 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів: ні перед укладенням договору, ні протягом його дії, відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування як того вимагає Закон. Відповідно до ч. 12. ст. 10 Закону Про захист прав споживачів, якщо після укладення договору стане очевидним, що послуги, зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача. Виконавець зобов'язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору. Споживач має право відмовитися від договору про надання послуг без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому ч. 12. ст. 10 Закону. [PERSON] не попередив Позивача, що його послуги, зважаючи на їх ціну (вартість), явно не задовольнятимуть інтереси і вимоги Позивача, також [PERSON] не попередив і про те, що вартість кредиту може істотно зрости, ніж це очікувалось під час укладення договору. Позивачу з боку Банку не надано жодної інформацію про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання Позивачем продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей, а саме стійкої вартості оплати за кредит. Розділ 5 даного договору Відповідальність сторін, не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність з боку банку за невиконання або неналежне виконання умов договору, більше того даний договір містить два пункти відповідальності тільки з боку позичальника, а саме: - за невиконання прийнятих на себе зобов'язань щодо повернення кредиту Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні ; - при порушенні позичальником строків платежів по будь якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Спірний договір не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність банку: ні за невиконання, ні за неналежне виконання банком умов договору, це є суттєвою умовою (ст. 628 ЦК України), через що договір в цілому, суперечить п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг. За таких умов просить суд задовольнити заявлений позов. Представник відповідача позов не визнав. Пояснив, що позивач безпідставно посилається на те, що відповідачем було порушено його права при укладенні кредитного договору, зокрема пунктом 2.3.1, що передбачає право банку змінювати процентну ставку в односторонньому порядку. Адже згідно ч.2 ст. 1056-1 ЦК України встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Та позивач не бере до уваги того факту, що дана норма Закону набула чинності 09.01.2009 року, а кредитний договір між сторонами було укладено 04.09.2008 року, тобто до проведення таких змін в чинному Законодавстві. На даний час відсоткова ставка за договором не збільшена, і банк не має права її збільшувати, враховуючи наведене вище. Позивач безпідставно вказує на те, що укладений між сторонами кредитний договір є договором приєднання та відповідає вимогам ст. 634 ЦК України. Посилання позивача про те, що банк не попередив позичальника про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, є необґрунтованим, оскільки, прямого обов'язку банку про надання такої інформації позичальнику не було передбачено умовами договору. Позивач міг сам усвідомлювати факт зміни курсу валюти, передбачити можливі ризики. Позивач вказує на те, що банком не було надано повної інформації стосовно вартості кредиту. Дана обставина спростовується умовами кредитного договору, в яких зазначено всі істотні умови (розмір процентної ставки, сума кредиту, валюта, строк кредитування). Додатково позичальник отримав повну інформацію стосовно загальної вартості кредиту із довідки про загальну вартість кредиту, на якій міститься власний підпис позивача. Оскільки позивач посилається на недодержання відповідачем вимог, що є необхідними для чинності правочину в момент його укладення (04.09.2008 року), а ст. 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, то позивач пропустив строк для пред'явлення такого позову. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed