Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-28 00:00:00

[PERSON], звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів [PERSON], в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.07.2000 року на ім'я [PERSON], визнати недійсним державні акти на право власності на земельну ділянку, видані на підставі вказаного свідоцтва, витребувати із незаконного володіння [PERSON], дві земельні ділянки загальною площею 0,021 га (по 0,0105 га кожна), які були придбані у [PERSON] Ухвалою суду від 27.07.2012 року для спільного розгляду об'єднано в одне провадження справи за позовами [PERSON], [PERSON], неповнолітньої [PERSON], в інтересах якої діє законний представник [PERSON], до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів [PERSON], про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, державних актів на право власності на земельні ділянки, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог позивачі вказували, що вони є спадкоємцями майна померлого [INFO] року [PERSON], та у 2011 році їм стало відомо, що при спадкуванні за життя [PERSON], майна після смерті [INFO] року його баби [PERSON], нотаріусом було неправомірно видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку на ім'я [PERSON], внаслідок чого [PERSON], був позбавлений права на спадщину на вказану земельну ділянку. Оскільки [PERSON], яка не мала права на цю ділянку, продала її [PERSON], позивачі просили витребувати вказану ділянку із незаконного володіння останнього. В судовому засіданні представник позивачів та третьої особи - [PERSON], вимоги за позовом підтримав, просив їх задовольнити із підстав, викладених у позові. Представники відповідачів - [PERSON], Будик проти задоволення позову заперечили, просили у його задоволенні відмовити. Вказували на те, що померлий [PERSON], не мав права на отримання у спадщину земельної ділянки після смерті [PERSON], оскільки був спадкоємцем лише третьої черги за законом. Оспорювані земельні ділянки були законно успадковані спадкоємцями першої черги за законом - [PERSON], [PERSON] Майно від [PERSON] не може бути витребувано, оскільки він є добросовісним набувачем. Також просили суд застосувати позовну давність, оскільки померлому [PERSON], було відомо про видачу оспорюваного свідоцтва про право на спадщину. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року померла [PERSON], після чого відкрилася спадщина на домоволодіння по [ADDRESS], земельної ділянки площею 0,511 га за цією ж адресою, земельної частки (паю) у розмірі 2,7 в умовних кадастрових гектарах. Померла [PERSON], згідно заповіту вказане вище домоволодіння заповіла [PERSON], [PERSON], - своїм донькам, та [PERSON], - своєму онуку, які спадщину за заповітом прийняли та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане домоволодіння в рівних частинах (по 1/3 частині кожному). Щодо решти майна, яке не охоплювалося заповітом, то оскільки [PERSON], та [PERSON], були спадкоємцями першої черги за законом, та усували від спадкування за законом [PERSON], який не був спадкоємцем за законом, їм було видано свідоцтво про право на спадщину на решту майна в рівних частинах по 1/2, кожній, зокрема і на земельну ділянку площею 0,511 га по [ADDRESS]. При цьому в матеріалах спадкової справи є заява від імені [PERSON], від 18.07.2000 року, згідно якої він не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку на ім'я [PERSON], та [PERSON] [INFO] року [PERSON], помер, спадкоємцями його майна є позивачі - [PERSON]. [PERSON], неповнолітня [PERSON], в інтересах якої діє законний представник [PERSON], а також третя особа - [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, 16.08.2008 року [PERSON], отримала державний акт серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,125 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер [NUMBER], та державний акт серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,131 га для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер [NUMBER], що розташовані по [ADDRESS]. 24.03.2009 року [PERSON], за договорами купівлі-продажу продала земельні ділянки [PERSON], а саме, площею 0,1104 га із загального розміру ділянки 0,125 га, та земельну ділянку 0,131 га, про що на державних актах на право власності на земельні ділянки на ім'я [PERSON], нотаріусом здійснено відповідні відмітки. Вказане підтверджується рішенням Макарівського районного суду Київської області від 10.05.2011 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06.07.2011 року, копіями спадкових справ № 180 за 2000 рік щодо майна померлої [INFO] року [PERSON], № 121 за 2007 рік щодо майна померлого [INFO] року [PERSON], та не заперечувалося сторонами у судовому засіданні. Вирішуючи вимоги за вказаним позовом суд керується наступним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, звертаючись із позовом, позивачі вказували на порушення їх прав як спадкоємців майна [PERSON], який мав право на отримання у спадщину земельної ділянки з отриманням у спадщину частини будинку. Тобто наявність порушення прав позивачів залежить від того, чи мав відповідне право [PERSON], за життя, та чи перейшло воно в порядку спадкування до позивачів. Вимоги ж про визнання недійсним державних актів на право власності на земельну ділянку та витребування майна з чужого незаконного володіння є похідними від вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР (чинного на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON].) - спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Таким чином внук спадкодавця [PERSON], - [PERSON], не мав права на спадкування за законом майна померлої, оскільки на час відкриття спадщини була жива дочка спадкодавця [PERSON] Крім цього відповідно до положень ст. 537 ЦК УРСР частина майна, що залишилась заповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за повітом, якщо в заповіті не передбачено інше. Тобто, за змістом ст. 537 ЦК УРСР, до спадкоємців за законом, між якими розподіляється частина майна спадкодавця, що не була охоплена заповітом, входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена заповітом, якщо вони в порядку встановленому ст.ст. 529-533 ЦК УРСР закликані до спадкування. Отже спадкування за заповітом не позбавляє спадкоємців права спадкувати і за законом, якщо вони є спадкоємцями відповідної черги, яка закликана до спадкування. [PERSON], не був спадкоємцем першої черги за законом, оскільки була жива його мати, яка є таким спадкоємцем. Вказані обставини як щодо правомірності видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину так і законності державних актів на право власності на земельні ділянки на ім'я [PERSON], є встановленими, оскільки були предметом судового розгляду і в силу ст. 61 ЦПК України повторному доведенню не підлягають. Щодо посилання в позові на те, що при спадкуванні нотаріусу слід було застосовувати ст. 30 ЗК УРСР (1990 року), яка передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як встановлено у ст. 257 цього ж Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом, встановленим у ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов'язується із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається із матеріалів справи, покійний [PERSON], знав з часу оформлення спадщини після смерті [PERSON], про оформлення в порядку спадкування за законом її земельної ділянки за [PERSON], та [PERSON], в рівних частинах та не заперечував проти цього про що свідчить його заява в матеріалах спадкової справи від 18.07.2000 року. Також за життя [PERSON], не оспорював жодним чином отримання у власність вказаними особами земельної ділянки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України). Оскільки [PERSON], за життя знав про успадкування [PERSON], частини земельної ділянки після смерті [PERSON], проте минули строки позовної давності, про що заявила відповідач, вказана обставина є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed