Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ „ОТП факторинг Україна, як правонаступника ПАТ „ОТП Банк про визнання кредитного договору та додаткових угод до нього, а також договорів в його забезпечення недійсними, застосування правових наслідків недійсності правочину. 21.12.2012 року, в судовому засіданні позивачем подано уточнену позовну заяву, у якій вказує наступне (а.с.111). Вона є дружиною [PERSON]. Весною 2008 року її чоловік вирішив взяти кредит в ЗАТ „ОТП Банк. При наданні кредиту банк поставив умову надати йому в іпотеку таке нерухоме майно, за рахунок реалізації якого б, в разі невиконання позичальником своїх зобовязань, вимоги банку щодо погашення кредиту, процентів, пені та можливих штрафних санкцій були б повністю погашені. Крім того, для забезпечення кредитного договору банк вирішив, щоб її чоловік виступив в якості поручителя по боргових зобовязаннях за кредитним договором, оскільки на вимогу чоловіка кредитний договір повинна була укласти саме вона. Для забезпечення зобовязань за кредитним договором її чоловік прийняв рішення про те, щоб в іпотеку були передані належна їм на праві спільної сумісної власності квартира №49 в будинку №8 по б. Центральному у м. Запоріжжя, в якій вони на той момент проживали та [INFO]. З самого початку вона була категорично проти укладення кредитного договору та договорів іпотеки, однак під тиском чоловіка, 07.05.2008 року між нею та ЗАТ „ОТП Банк в особі відділення „Олександрівське ЗАТ „ОТП банк було укладено договір споживчого кредиту №ML-201/431/2008. Також 07.05.2008 року були укладені забезпечувальні договори: договори іпотеки №РML-201/431/2008, № РML-431/2008/1, а також договір поруки між банком та її чоловіком. Згідно з умовами п.2 ч.1 та п.1.1 ч.2 кредитного договору, їй як позичальнику надано грошові кошти в розмірі 140\~ 000 доларів США для придбання нерухомого майна зі строком користування кредитом до 07.05.2033 року. Відповідно до п.3 ч.1 та п.п.1.1, 1.4 ч.2 кредитного договору, вона прийняла на себе обовязок щодо отримання кредиту від кредитодавця та перерахування банку плати за користування кредитом у вигляді плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотку у розмірі 5,49 відсотків річних та плюс FIDR процентної ставки по строкових депозитах фізичних осіб у валюті кредиту, що розміщенні в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення дії депозитного договору. При цьому договором обумовлено, що ставка FIDR може змінюватись банком в залежності від зміни вартості кредитних ресурсів, а інформація про ставку FIDR розміщується на офіційному сайті банку, а також на інформаційних стендах в головному офісі чи інших установах банку. Відповідно до п.4 ч.1 кредитного договору, повернення кредиту та сплата процентів передбачались шляхом сплати позичальником банку ануїтет них платежів щомісяця рівними частинами протягом всього строку дії договору. В подальшому, спочатку 18.02.2009 року, а потім 09.06.2009 року та 09.11.2009 року між нею та ЗАТ „ОТП Банк в особі відділення „Олександрівське, було укладено додаткові угоди про внесення змін та доповнень до кредитного договору №ML-201/431/2008 від 07.05.2008 року. Зміни стосувалися реструктуризації боргу та зміни підсудності спорів, що можуть виникнути за кредитним договором. 26.11.2010 року між ПАТ „ОТП Банк та ТОВ „ОТП факторинг Україна, у відповідності зі ст.ст.512,514, 1077 1079, 1089 ЦК України, було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким ТОВ „ОТП факторинг набуло права вимоги до неї за оспорюваним кредитним договором, у тих правовідносинах, які існували між нею та ПАТ „ОТП Банк на момент укладення оспорюваного право чину, фактичне є правонаступником всіх прав та обовязків первісного кредитора. Вона вважає, що ПАТ „ОТП Банк, як до укладення оспорюваного кредитного договору так і в момент його укладення були порушені вимоги чинного на той момент законодавства, були допущені зловживання правами та недобросовісна конкуренція, в звязку з чим кредитний договір №ML-201/431/2008, додаткові угоди до нього: додатковий договори від 18.02.2009 року, від 09.06.2009 року, від 09.11.2009 року до кредитного договору №ML-201/431/2008 від 07.05.2008 року , а також договори, що укладались в забезпечення кредитного договору підлягають визнанню недійсними, в звязку з порушенням вимог Закону України „Про захист прав споживачів, ЦК України, ГК України, Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що, як наслідок, відповідно до вимог ст.ст.203, 215 ЦК України спричиняє недійсність оспорюваного кредитного договору. На підставі викладеного позивач просить визнати недійсними: кредитний договір ML-201/431/2008 від 07.05.2008 року, укладений між нею та ЗАТ „ОТП Банк в особі відділення „Олександрівське ЗАТ „ОТП Банк; додаткові договори від 18.02.2009 року, від 09.06.2009 року, від 09.11.2009 року до кредитного договору ML-201/431/2008 від 07.05.2008 року; договори іпотеки РML-201/431/2008, № РML-431/2008/1 від 07.05.2008 року; договір поруки від 07.05.2008 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], позов підтримав, наполягаючи на обставинах та підставах викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON], позов не визнала. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Просить в задоволенні позову відмовити. Письмові заперечення залучені до матеріалів справи (а.с.15). Третя особа [PERSON], в судовому засіданні підтвердив обставини викладені у позовній заяві і просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус ЗМНО [PERSON] в судове зсідання не зявилася. Направлені судові повістки були повернуті до суду з відміткою поштового відділення звязку „за закінченням терміну зберігання. У відповідності до ст.169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність третьої особи. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.05.2008 року між ЗАТ „ОТП Банк та [PERSON] укладено кредитний договір ML-201/431/2008 (а.с.185). Згідно з умовами п.2 ч.1 та п.1.1 ч.2 кредитного договору, їй як позичальнику надано грошові кошти в розмірі 140\~ 000 доларів США для придбання нерухомого майна зі строком користування кредитом до 07.05.2033 року. Відповідно до п.3 ч.1 та п.п.1.1, 1.4 ч.2 кредитного договору, вона прийняла на себе обовязок щодо отримання кредиту від кредитодавця та перерахування банку плати за користування кредитом у вигляді плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотку у розмірі 5,49 відсотків річних та плюс FIDR процентної ставки по строкових депозитах фізичних осіб у валюті кредиту, що розміщенні в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення дії депозитного договору. При цьому договором обумовлено, що ставка FIDR може змінюватись банком в залежності від зміни вартості кредитних ресурсів, а інформація про ставку FIDR розміщується на офіційному сайті банку, а також на інформаційних стендах в головному офісі чи інших установах банку. Відповідно до п.4 ч.1 кредитного договору, повернення кредиту та сплата процентів передбачались шляхом сплати позичальником банку ануїтет них платежів щомісяця рівними частинами протягом всього строку дії договору. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 07.05.2008 року між [PERSON] та ЗАТ „ОТП Банк укладено договори іпотеки №РML-201/431/2008, № РML-431/2008/1(а.с. 201, 204). Крім того, 07.05.2008 року між ЗАТ „ОТП Банк та [PERSON], укладено договір поруки №SR-ML-201/431/2008, відповідно до якого останній, як поручитель, прийняв на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його зобовязань перед банком за кредитним договором (а.с.190). Крім того, 18.02.2009 року, 09.06.2009 року, 09.11.2009 року між ЗАТ „ОТП Банк в особі відділення „Олександрівське ЗАТ „ОТП Банк та [PERSON] укладено додаткові договори до кредитного договору №ML-201/431/2008 від 07.05.2008 року, у яких внесено зміни щодо реструктуризації боргу та підсудності спорів, що можуть виникнути за кредитним договором (а.с.195, 198, 199). 26.11.2010 року між ПАТ „ОТП Банк та ТОВ „ОТП факторинг Україна, у відповідності зі ст.ст.512,514, 1077 1079, 1089 ЦК України, було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким ТОВ „ОТП факторинг набуло права вимоги до неї за оспорюваним кредитним договором, у тих правовідносинах, які існували між нею та ПАТ „ОТП Банк на момент укладення оспорюваного правочину, та є правонаступником всіх прав та обовязків первісного кредитора (а.с.211). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі у контрагентів та визначенні умов договору тощо. Свобода договору полягає у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб і відповідати їхній внутрішній волі. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до положень статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а відповідно до ст.6 цього ж Кодексу сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачено актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Уклавши кредитний договір, іпотечний договір та договір поруки, сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов цих договорів. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторонив належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір складається у письмовій формі. Частиною 1.ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, відповідно до ч.2 п.2 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів у разі не надання зазначеної інформації субєкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Статтями 15 і 23 Закону України „Про захист прав споживачів не передбачено такого виду відповідальності, як визнання договору недійсним. Відносно посилання позивача на п.4 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів, слід зазначити наступне. Відповідно до п.5 частини 1 кредитного договору, кредитний договір це договір зі всіма змінами та додатками до нього. Порядок та умови нарахування та сплати процентів за користування кредитом встановлено п. 1.4 кредитного договору (з підпунктами). Крім того, кредитний договір передбачає наступне застереження: підписанням цього договору сторони висловлюють свою цілковиту згоду з тим, що визначення порядку плати за кредит, встановлене п.1.4 (з підпунктами) цього договору, повністю відповідає волевиявленню сторін. Сторони цим також підтверджують, що вони повністю ознайомлені та цілком згодні з порядком визначення плати за кредит та окремими елементами цього порядку. Порядок виконання боргових зобовязань передбачено п.1.5 (з підпунктами) части 2 кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі і строки, визначені у графіку платежів. Крім того, використання плаваючої відсоткової ставки за користування кредитом не суперечить вимогам чинного законодавства України. Крім того, суд вважає, що оспорюваний кредитний договір не містить жодного положення, яке б було заборонено Законом України „Про захист прав споживачів або іншим нормативним актом. Крім того, факт отримання позивачем до укладенні кредитного договору інформації, передбаченої п.2 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів підтверджується Анкетою заявою на отримання іпотечного кредиту, яка була заповнена на підписана позивачем до укладення кредитного договору 15.05.2008 року (а.с.181). Відповідно до ст.10 ч.2 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ч.1 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших особі, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ч.ч.1, 3, 4 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За клопотанням представника позивача, судом допитано свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які надали свідчення на користь позивача, але суд до вказаних свідчень відносить критично та до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються іншими, наявними в матеріалах справи доказами, і не дають законних підстав, для задоволення позовних вимог. Виходячи з положень ст. 215 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України. Отже, підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, не доведеними і такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed