Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 10 травня 1997 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання позики в сумі 800 доларів США та 300 грн. Відповідно до цієї угоди в той же день позивачка передала відповідачу готівкові грошові кошти в розмірі 800 доларів США та 300 грн. На підтвердження укладення договору та отримання коштів від позивачки, відповідачем видана розписка. Строку повернення позики сторони не встановили, у звязку з цим позивачка вважає, що відповідач має повернути позивачці позику в повному обсязі протягом 7 днів з моменту отримання вимоги. Така вимога була відправлена відповідачу 02.08.2011 року та отримана ним 10.08.2011 року. Отже строк повернення позики настав 17.08.2011 року. Борг відповідачем не повернений. Заборгованість відповідача по поверненню позики складає 800 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 16.08.2011 року (797,1 грн. за 100 доларів США) еквівалентно 6376,8 грн., + 300 грн. = 6676,8 грн. Просить суд стягнути з відповідача дану заборгованість. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення, посилаючись на те що розписка , копія якої додана до позову, не може бути доказом того, що відповідач отримав суму позики від позивачки [PERSON] - у названому документі не зазначено прізвище [PERSON], не вказано, що гроші в позику передані [PERSON] саме [PERSON] Підпис позивачки у розписці відсутній. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що 10 травня 1997 року між позивачем та відповідачем була укладений договір про надання позики в сумі 800 доларів США та 300 грн. Відповідно до цієї угоди позивачка передала відповідачу готівкові грошові кошти в розмірі 800 доларів США та 300 грн. На підтвердження укладення договору та отримання коштів від позивачки, відповідачем видана розписка , оригінал якої до сьогодні перебуває у позивачки. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст..530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. В даному випадку строку повернення позики сторони не встановили, тому відповідач має повернути позивачці позику в повному обсязі протягом 7 днів з моменту отримання вимоги. Така вимога була відправлена відповідачу 02.08.2011 року та отримана ним 10.08.2011 року. Отже строк повернення позики настав 17.08.2011 року. Заборгованість відповідача по поверненню позики складає 800 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 16.08.2011 року (797,1 грн. за 100 доларів США) еквівалентно 6376,8 грн., + 300 грн. = 6676,8 грн. Правовідносини виникли у 1997 році, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року. За ст.ст. 374, 375 ЦК УРСР за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобо'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Договір позики на суму понад п'ятдесят карбованців повинен бути укладений у письмовій формі. Відповідно до ст. 41 ЦК УРСР угодою визнавалися дії громадян, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. За ст.44 ЦК УРСР повинні укладатись у письмовій формі угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми. Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. В силу ст. 151 ЦК УРСР зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу. Відповідно до ст. 5 ЦК України до цивільних відносин, які виникли раніше, новий акт цивільного законодавства - ЦК України 2004 року , застосовується до тих прав та обов'язків, які виникли з моменту набрання ним чинності.. Спеціальною нормою пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу встановлено, що новий Цивільний кодекс застосовується до тих прав г обов'язків, що продовжують існувати після набрання ним чинності. У зв'язку з цим новий ЦК України підлягає застосуванню до прав і обовязків, існуючих на момент набрання ним чинності. Розписка, яка надана позивачкою в підтвердження укладення договору позики за змістом ст.374ЦК УРСР, ч. 2 ст. 1047 ЦК України має посвідчувати передання зазначеної грошової суми від конкретно визначеного позикодавця конкретно визначеному позичальнику За приписами глави 54 розділу 111 ЦК України договір позики є окремим видом зобов'язань. Відповідно до ст.ст. 509, 510 ЦК України зобов'язанням є правовідношення в якому одна сторона ( боржник) зобов'язується вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію. Відповідно до ст. ст. 202, 626 ЦК України договір є формою правочину, а саме : договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. За положеннями ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики є двостороннім правочином, який укладається в письмовій формі, якщо його сума перебільшує в десять разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. За приписами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Згідно до ст.1047 за договором позики одна сторона позикодавець передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Таким чином, в договорі позики мають бути обов'язково визначені і названі сторони договору : позикодавець ( кредитор) і позичальник ( боржник), тільки в такому випадку він вважається укладеним. Судом встановлено що боргова розписка складена 10.05.1997року і яка є предметом даного спору не містить підпису сторін, а також в ній не зазначений позикодавець. Розписка , копія якої додана до позову, не може бути доказом того, що я, Бабир Ю,В. отримав суму позики від позивачки [PERSON] - у названому документі не зазначено прізвище [PERSON], не вказано, що гроші в позику передані [PERSON] саме [PERSON] Підпис позивачки у розписці відсутній. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України, належним є докази які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст..60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з положень ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, так як нічим обєктивно не підтверджений.

Outcome: dismissed