Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-13 00:00:00

У січні 2013 року позивачка [PERSON], в особі свого представника [PERSON], звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], ОСББ Осокорки-Київ, Служба у справах дітей Дарницького району м. Києва про виселення житлового приміщення сторонніх осіб, виселення [PERSON] та відшкодування моральної шкоди завданої протиправною поведінкою відповідача [PERSON] Просила виселити без надання іншого житлового приміщення, з квартири за адресою: [ADDRESS], громадянку [PERSON] та її доньку [PERSON], які були вселені [PERSON] без належної згоди всіх членів сімї, які проживають разом з ним, виселити із спірної квартири [PERSON], а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у звязку з протиправною поведінкою щодо позивачки та її членів сімї у розмірі 30\~ 000, 00 гривень. В обґрунтування позову зазначила про те, що є власником квартири [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 14.05.1997 року. У вказаній квартирі зареєстровано четверо осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На даний час разом з батьком та його новою сімєю проживає донька позивачки [PERSON], якій на думку позивачки батько [PERSON] не дає можливості повноцінно користуватися всіма умовами, що знаходяться в квартирі. Син позивачки [PERSON] навчається на денному стаціонарі Київського військового ліцею ім. О.Богуна та не проживає в вказаній квартирі. Позивачка в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 23.11. 2012 року ( а.с. 17) в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов в повному обсязі, в останнє судове засідання позивачка не з"явилася про причини неявки суду не повідомила, будь яких заяв чи клопотань від останньої до суду не надійшло. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] та їх представник [PERSON], який діє на підставі довірності від 13.10.2011 року ( а.с. 98) та відповідно від 23.02. 2013 року ( а.с. 97) в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову просили суд відмовити в позові у повному об"ємі. Третя особа [PERSON] [PERSON] та її представник [PERSON]Г, який діє на підставі довіреності від 29.11. 2011 року ( а.с. 137) підтримали заявлені позивачкою позовні вимоги, просили суд задовольнити позов, в останнє судове засідання третя особа [PERSON] не з"явилася про причини неявки суду не повідомила, будь яких заяв чи клопотань від останньої до суду не надійшло. Третя особа: Служба у справах дітей Дарницького району м. Києва в судове засідання не направила свого представника, але в своєму листі за вх. № 21265 від 08.05. 2013 року просила проводити розгляд справи без участі їх представника та винести рішення згідно діючого законодавства з максимальним врахуванням інтересів неповнолітніх дітей. Представник третьої особи ОСББ "Осокорки-Київ" в судове засідання не з"явився про розгляд справи повідомлений у відповідності до чинного законодавства, про що свідчать зворотні повідомлення, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення позивачку [PERSON], яка надала пояснення як в своїх інтересах так в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], представника позивачки [PERSON], відповідачів [PERSON], [PERSON], яка надала пояснення як в своїх інтересах так в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], представника відповідача [PERSON], третю особу [PERSON] на стороні позивачки та її представника [PERSON], дослідивши матеріали справи у їх сукпності, суд дійшов до висновку про необхідність відмовити у позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], у жовтні 2008 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 11). Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 12). Згідно довідки Форми №3 в квартирі [ADDRESS] зареєстровано четверо осіб: [PERSON] (власник особових рахунків), [PERSON] (колишній чоловік), [PERSON] (донька), [PERSON] (син) (а.с. 15). Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 14.05.1997 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації[ADDRESS], що розташована в м. Києві по вул.. Б.Гмирі, 3, яка складається із трьох кімнат, жилою площею 54,8 кв.м., загальною площею 104, 3 кв.м. належить [PERSON] (а.с. 16). Згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.07.2011 року за № 2-336/11 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя ( а.с. 28 -35) , за [PERSON] виділено у власність ? частини квартири [ADDRESS], та за [PERSON] тетяною Миколаївною ? частину квартири [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Як встановлено в ході розгляду справи, в квартирі [ADDRESS] проживає відповідач [PERSON] його співмешканка [PERSON], її донька [PERSON], спільний син відповідачів [PERSON], та донька відповідача [PERSON], син відповідача [PERSON] постійно не проживає з відповідачами так як навчається на стаціонарному відділенні Київського військового ліцею ім.. [PERSON], але в канікулярний період та на вихідні проживає спільно з родиною. У [PERSON] та [PERSON] у цивільному шлюбі є спільна дитина, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 115). Згідно зі ст. 150 ЖК України, ст.ст. 319, 321 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст.64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], повязані між собою спільним побутом, мають взаємні права і обовязки як батьки дитини та як жінка і чоловік, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі, але проживають однією сімєю та займають окрему ізольовану кімнату, площею 18 кв. метри, неповнолітня донька [PERSON] займає прохідну кімнату, площею 18 кв. метри. Проте, діти від спіль ного шлюбу [PERSON] та [PERSON], а саме [PERSON] та [PERSON] мають у спірній квартирі та проживають в окремих ізольованих кімнатах жилою площею 18 кв. метри кожна і як встановлено в судовому засіданні ніким перешкоди у проживанні третіх осіб не чиняться, а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Крім того, не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині виселення із спірної квартири відповідача [PERSON], як власника ? частини квартири [ADDRESS]. Разом з тим, розглядаючи пред'явлену позивачем вимогу щодо стягнення на її користь з відповідача моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн., суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для її задоволення, зважаючи на наступне. Надані позивачкою її заяви та звернення до державних, правоохоронних установ не є належними доказами протиправної поведінки відповідача. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Згідно з постановою Пленуму Верховного суду від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди визначено поняття моральної шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 вказаної постанови обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення вказаних статей, приймаючи до уваги те, що позивачем як при зверненні до суду, так і в ході розгляду справи на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, наявності такої шкоди, причинного зв'язку між діями відповідача та виникненням моральної шкоди, її розміру, не було надано доказів, на які б вона посилалась як на підставу своїх вимог в даній частині позову, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог позивача і в цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed