Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала. що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11.08.1973 року. Протягом тривалого часу сторони жили однією сім»єю, мали спільний бюджет та вели спільне господарство. Шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені з січня 2012 р.. Позивачка вказує, що вона є особою, яка досягла пенсійного віку, у зв»язку з чим є непрацездатною, постійно хворіє хронічними захворюваннями, у зв»язку з чим потребує постійного медикаментозного лікування. Позивачка отримує пенсію у розмірі 961 гривні, отриманої пенсії їй не вистачає на лікування та розмір пенсії не забезпечує прожиткового мінімуму. Інших доходів, крім пенсії, позивачка не має. Посилаючись на ст.. 75 Сімейного Кодексу України позивач вважає, що має право на матеріальну допомогу з боку чоловіка, оскільки розмір його пенсії значно перевищує розмір її пенсії та становить більше 3000,00 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у зв»язку з непрацездатністю, в розмірі ? частини з усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня пред»явлення позову безстроково. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги в повному обсязі. Дала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Вказала, що протягом тривалого часу відповідач припинив матеріально її підтримувати, придбає лише продукти харчування. Позивач отримує мінімальну пенсію, у зв»язку з чим потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Вказала, що в теперішній час їх шлюб розірвано, але вони продовжують проживати в одному приміщенні. Зазначила, що разом із ними проживає їх онук, якого вони разом із відповідачем утримують. З відповідачем мають двох спільних повнолітніх дітей, але син є інвалідом другої групи, а дочка не працює, через що вона не може матеріально допомагати позивачу. Під час судового засідання позивач вказувала на те, що на придбання ліків вона витрачає щомісячно від 300 до 500 грн., в залежності від самопочуття, оскільки фізично не може приймати в повному обсязі всі ліки, вказані у медичних довідках. Ліки придбає за власні кошти, але чеки не зберігає. Вказала, що протягом сімейного життя вона перенесла три операції, останню - в 2009 році, нещодавно зламала ногу та не могла вільно пересуватись. Вказала, що значну частину своєї пенсії вона витрачає на онука. Пояснила, що стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини доходів відповідача поліпшить її матеріальне становище, дозволить зробити ремонт в квартирі, відремонтувати меблі, придбати необхідну побутову техніку, приймати гостей та вести нормальний образ життя. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги в повному обсязі. Зазначив, що відповідач має дохід, який значно перевищує прожитковий мінімум, тобто має матеріальну можливість матеріально допомагати позивачу. Позивач отримує пенсію, яка не забезпечує прожитковий мінімум; відповідач позивачу грошей не дає, через що позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі. Квартира, де живе позивач, тривалий час не ремонтувалась, на кухні відсутня вода через поломку крану; меблі старі та потребують ремонту, на що у позивача відсутні кошти. Також позивач витрачає кошти на лікування; нещодавно вона зламала ногу, що викликало додаткові витрати - на таксі, масаж, фізпроцедури та інше. Вважає, що стягнення аліментів в розмірі ? частини доходів відповідача забезпечить позивачу належний рівень життя. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Вказав, що дійсно він перебував з позивачем в зареєстрованому шлюбі, який в 2012 році було розірвано. Від шлюбу вони мають двох повнолітніх дітей - сину 38 років, внаслідок виробничої травми він визнаний інвалідом 2-ї групи, дочка повнолітня, має сина, який проживає зі сторонами та перебуває на їх утриманні. Вказав, що після розірвання шлюбу з позивачем їх образ життя не змінився, він продовжує забезпечувати родину продуктами харчування, сплачує вартість комунальних послуг, придбає необхідні для проживання родини речі. Допомагає онуку та сину. Підтвердив, що грошей позивачу не дає, оскільки вона витрачає їх не за призначенням. Вважає, що оскільки він з позивачем проживають в одній квартирі, він забезпечує позивача продуктами харчування та необхідними речами, він не мусить додатково сплачувати аліменти на її утримання. Вислухавши пояснення сторін, представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 1973 року, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу, додана до матеріалів справи (а.с.4) . В судовому засіданні сторони пояснили, що в 2012 році шлюб розірвано. Відповідно до ч.1,2 ст. 75 СК України, чоловік, дружина повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який є непрацездатним, та який потребує матеріальної допомоги, при умові, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст.. 76 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у нього під час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, як що вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу. Частини 3,4 ст. 75 СК України встановлюють, що непрацездатним вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку, визначеного законом. Тим хто потребує допомоги є той з подружжя, чия заробітна плата, пенсія, інші доходи, не забезпечують прожиткового мінімума, встановленого законом. Із наданої позивачем копії пенсійного посвідчення [NUMBER] вбачається, що позивач в 1996 році вийшла на пенсію по вислузі років (а.с.5). Згідно з паспортними даними позивача, вона народилась 07.07.1950 року, тобто позивач досягла встановленого законом пенсійного віку 07.07.2005 року. Таким чином суд встановив, що позивач, яка в теперішній час розірвала шлюб з відповідачем, має право на утримання від відповідача, оскільки її непрацездатність, тобто досягнення нею пенсійного віку, настало в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Позивачка надала суду довідки Пенсійного Фонду України від 16.05.2012 року та 25.07.2012 року, згідно з якими вона отримує пенсію за віком в розмірі 961,00 грн. ( а.с.6, 36). В судовому засіданні позивач вказала, що інших доходів вона не має, на пенсії за вислугою років вона перебуває з 1996 року як музичний працівник. Із зазначеного часу не працює. Грошима допомагають її друзі. Згідно з довідкою УПФУ в м. Краснодоні та Краснодонському районі, розмір пенсії за віком за Списком № 1, яку отримує [PERSON], становить 3953,49 грн. (а.с.22-23). В судовому засіданні відповідач підтвердив, що він отримує пенсію на пільгових умовах як особа, яка працювала у шкідливих умовах за Списком 1. Також відповідач вказав, що він до 12.12.2012 року працював в ТОВ «Ревавтоматіка» на підземних роботах та отримував заробіток в розмірі 3100 грн., але в теперішній час він звільнився, оскільки не може продовжувати роботу за станом здоров»я. У виписці із медичної карти амбулаторного хворого без номеру зазначено, що [PERSON] хворіє на ряд хронічних захворювань, а саме: ІБС, стенокардія, кардіосклероз, гіпертонічна хвороба, хронічний гепатит та ін. та за станом свого здоров»я потребує постійного медикаментозного лікування, вартість якого на курс становить приблизно 882,60 грн (а.с.25). Суд враховує, що позивачем не надано фіскальних чеків на придбання медичних препаратів, також враховуються пояснення самої позивачки, яка вказала, що вона витрачає на придбання ліків 300-500 грн. щомісяця, в залежності від стану свого здоров»я. Також суд приймає до уваги пояснення свідка [PERSON], яка є дочкою сторін та пояснила, що позивач постійно приймає ліки, які за власні кошти придбає в аптеці. В судовому засіданні сторонами надані різноречиві пояснення щодо того, хто саме з них платить витрати за отримані комунальні послуги. Але суд враховує, що сторони тривалий час зареєстровані за однією адресою, всі особові рахунки відкриті на відповідача [PERSON], про що зазначено в квитанціях; позивач [PERSON] не скористалась своїм правом на розділення особових рахунків. Також суд приймає до уваги, що відповідачем надані на підтвердження своїх свідчень не тільки банківські квитанції про сплату комунальних послуг, в яких він зазначений як платник, але і оригінали прибуткових ордерів, виписаних при прийняття плати за комунальні послуги. На підставі наведеного, суд вважає необхідним критично оцінити пояснення позивача щодо того, що вона особисто за власні кошти сплачує вартість комунальних послуг. Пояснення відповідача щодо того, що він придбає продукти харчування та необхідні в побуті речі, якими користується позивач, підтверджені в судовому засіданні як поясненнями самої позивачки так і свідка [PERSON]. Таким чином суд встановив, що після розірвання шлюбу відповідач продовжує добровільно частково утримувати позивача, хоча і не дає їй грошей готівкою Відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.. 75 СК України, для виникнення аліментних зобов»язань між подружжям, в судовому засіданні мають бути встановлені: наявність у іншого із подружжя можливості сплачувати аліменти, непрацездатність того із подружжя, який потребує аліментів та нужденність непрацездатного подружжя в аліментах. В судовому засіданні суд встановив той факт, що відповідач за своїм матеріальним станом має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки розмір його пенсії значно перевищує прожитковий мінімум та розмір пенсії позивача. Із пояснень відповідача, наданих в судовому засіданні, суд встановив, що його доходи перевищують витрати, які він несе; відповідач підтвердив, що він частину пенсії спрямовує на депозитний вклад. Отже, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати позивачці матеріальну допомогу. Також в судовому засіданні встановлено, що позивач є непрацездатною особою у зв»язку із досягненням нею пенсійного віку. Позивач не визнавалась інвалідом, але має ряд хронічних захворювань. Медичних документів щодо отримання позивачем медичної допомоги в стаціонарі щодо наявних у неї хронічних захворювань позивачем не надано; також вона не вказувала на це при наданні пояснень. Всі перебування позивача в стаціонарі пов»язані із необхідністю проведення оперативних втручань - операцій або переламу ноги, які не носять довгострокового характеру та не потребують тривалої післяопераційної реабілітації. Але суд приймає до уваги надану позивачем довідку про необхідність постійного медикаментозного лікування із зазначенням переліку ліків, призначених до постійного вживання та їх вартості, зазначеної лікарем з урахуванням пояснень позивача щодо того, що її реальні витрати на придбання медикаментів становлять приблизно 400 грн. на місяць. Перевіряючи нужденність позивача в отриманні аліментів суд дійшов до наступного. Розмір пенсії позивача становить 961 грн. в місяць, що незначно перевищує прожитковий мінімум, встановлений ЗУ «Про державний бюджет України на 2012 рік» і який станом на грудень 2012 року для осіб, що втратили працездатність, дорівнює 884 грн. Таким чином суд критично оцінює пояснення позивача та її представника щодо того, що розмір пенсії, яку отримує позивач, менше прожиткового мінімуму. Суд приймає до уваги пояснення позивача, надані нею особисто в судовому засіданні, із яких вбачається, що розміру її пенсії вистачає для задоволення її особистих потреб, оскільки її витрати не перевищують розміру пенсії. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що значну частину пенсії позивач витрачає на онука. Пояснення позивача щодо того, що їй необхідно утримувати онука, суд оцінює критично, оскільки дитина має матір, на якій лежить обов»язок по утриманню дитини. Утримання онука є правом а не обов»язком позивача. Також суд критично оцінює підстави, вказані позивачем в судовому засіданні, для обґрунтування розміру аліментів в розмірі ? частині доходів відповідача, а саме - необхідність проведення ремонту в квартирі, необхідність ремонту меблів, придбання побутової техніки, бажання належним чином приймати гостей та інше, оскільки в суді встановлено і поясненнями свідка і поясненнями сторін, що позивач має належні умови для проживання та забезпечена всім необхідним. ЇЇ бажання мати більш благоустроєне житло та більші зручності, а також мати більш високий рівень життя, не можуть бути прийняті судом в якості належного обґрунтування заявлених вимог, оскільки згідно з аналізом ст.. 75 СК України, під нужденністю подружжя в утримані розуміється відсутність достатніх коштів для існування. Сам по собі факт більш низького рівня життя одного із подружжя порівняно з другим із подружжя, не може бути визнаним належною підставою для визнання подружжя нужденним. Оцінивши всі надані сторонами докази та їх пояснення, враховуючи встановлений матеріальний стан позивача та відповідача, фактичні доходи та витрати, які несуть сторони на задоволення власних потреб, стан здоров»я позивача, яка потребує постійного медикаментозного лікування, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову частково - в розмірі 1/10 частин доходів відповідача, оскільки вказаний розмір аліментів в грошовому еквіваленті (приблизно 400 грн. щомісяця) компенсує витрати позивача на придбання необхідних їй ліків, що є єдиною належною підставою для обґрунтування заявлених позивачем вимог про стягнення аліментів на її утримання. У відповідності до ст.. 88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 214,60 грн. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial