Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-28 00:00:00

31 серпня 2010 року між ПП Золотоніська птахофабриката [PERSON] укладено договір оренди землі, згідно державного акта на землю 111-ЧР № 002572. 31 серпня 2010 року [PERSON] підписала акт прийому-передачі земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі, договір оренди землі, зареєстрований у Золотоніському міськрайонному відділі Черкаської РФ ДП Центр ДЗК8 листопада 2010 року за № 041078400049. На даний час, як заявила у своєму позові [PERSON], представники ПП Золотоніська птахофабрикаобманули її, не повідомивши СФГ Настасіяпро те що вони уклали з нею договір і не зладнавши інших питань. Тобто, як вона вважає, вищевказаний договір був підписаний шляхом обману. Тому вона звернулася до суду з позовом про визнання цього договору недійсним і свої позовні вимоги підтримала в судовому засіданні. При цьому вона пояснила, що коли вона дізналася про обман зі сторони ПП Золотоніська птахофабрика, вона підписала договір оренди землі із попереднім орендарем, який, як вона вважає, має переважне право укладання договору оренди перед іншими. На даний час СФГ Настасіякористується її ділянкою безперервно, починаючи з 2000 року по даний час, своєчасно розраховуючись за оренду землі кожного року, в тому числі включно і за 2011 рік. Підписаний нею договір оренди з СФГ Настасіяне можуть зареєструвати в Золотоніському міськрайонному відділі Черкаської РФ ДП Центр ДЗК, по тій причині, що там зареєстрований договір оренди її земельної ділянки з ПП Золотоніська птахофабрика, яку вони не використовували жодного дня. Також вона пояснила, що їй з боку відповідача обіцяли щорічну оранку присадибної ділянки, не звільняти її з роботи і інше, але не виконали ці умови. Тому вона наполягає на позові. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав і пояснив слідуюче. 31.08.2010 р. позивач уклав з Відповідачем [PERSON] оренди землі, який був зареєстрований 08.11.2010 р. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину. Даний [PERSON] оренди землі не може бути визнаний недійсним, оскільки не були порушені в момент укладення вимоги ч.,ч. 1-3,5,6 ст. 203 Цивільного кодексу України. Так, [PERSON] укладено з додержанням вимог ЦК України, Закону України „Про оренду землі та інших актів законодавства; дії [PERSON], яка мала відповідний обсяг цивільної дієздатності, були направлені на настання реальних правових наслідків та відповідали волі Позивача на виникнення правовідносин оренди землі, за якими Позивач мала надати в оренду земельну ділянку Відповідачу за плату. ПП „Золотоніська птахофабрика вчасно та в повному обсязі сплачувало орендну плату за Договором. Підтвердженням отримання орендної плати Позивачем є Платіжна відомість № ЗП 000000007 від 22.07.2011 р„ № ЗП 000000011 від 10.10.2011 р. Тобто ПП „Золотоніська птахофабрика повністю виконує свої обов'язки за Договором оренди землі, а [PERSON] користується усіма правами за Договором, зокрема отримує орендну плату від Відповідача. Згідно із статтями 210 та 640 ЦК України, ст. 20 Закону України „Про оренду землі [PERSON] був належним чином зареєстрований. Отже, законних підстав для визнання даного Договору недійсним немає. Тому вважає, що позов задоволенню не підлягає. Суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи та представлені сторонами доводи, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину. Відповідно до вимог ст.. 203 ЦК України зміст укладеного між сторонами договору оренди землі не суперечить діючому законодавству та інтересам держави і суспільства, про що зазначено у ч.1 вказаної статті. Укладаючи договір оренди [PERSON] мала і має на даний час необхідний обсяг цивільної дієздатності, що відповідає вимогам ч.2 ст. 203 ЦК України. При укладенні договору оренди землі [PERSON] була вільною у своєму виборі і над нею не було жодного примусу, про що вона сама заявила в судовому засіданні. Ця умова відповідає ч.3 ст. 203 ЦК України. Форма вчинення правочину укладенню договору оренди землі, відповідає встановленим законом вимогам. При цьому вона отримувала орендну плату за землю у встановленому договором розмірі ці положення не суперечать ч.,ч. 4 та 5 ст. 203 ЦК України. Що стосується позиції позивача, що правочин нібито вчинений шляхом обману, то це на це вона не надала суду жодних доказів, які могли б свідчити про це. Так, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, що мають істотне значення та які можуть перешкодити вчиненню правочину, або сторона замовчує їх існування. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. При укладенні вказаного договору у діях відповідача не прослідковуються заперечення обставин, що мають істотне значення для Сторін чи їх замовчування. Всі умови, про які в судовому засіданні вказує позивач, на думку суду, є надуманим, оскільки вони не зафіксовані у договорі оренди землі, укладеному між сторонами. [PERSON] оренди землі відповідає вимогам типового договору оренди землі про предмет, права та обовязки сторін. Судом встановлено, що [PERSON] при укладенні договору з ПП „Золотоніська птахофабрика, не повідомила про наявність будь-яких діючих чи попередніх договорів з третіми особами. При цьому, як встановлено судом, відповідач не брав на себе будь-які зобовязання про повідомлення цих осіб про факт укладення договору. Таких зобовязань немає у договорі. Таким чином суд вважає, що в діях відповідача немає умислу на укладення договору оренди шляхом обману. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними встановивши відсутність обставин, якими може обгрунтовуватися недійсність правочину, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Судом встановлено, що позивач не надала жодних беззаперечних та достовірних доказів, які могли б свідчити про порушення відповідачем істотних умов договору або які б свідчили про застосування обману відповідачем при укладенні вказаного договору. Тому суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні позову.

Outcome: dismissed