Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-12 00:00:00

До Рівненського міського суду з позовом до ПАТ Універсалбанк про визнання кредитного договору №32/33/440 від 17 жовтня 2007 року та договору іпотеки від 19.10.2007 року недійсним звернулася [PERSON]. В позові позивач зазначає, що 17 жовтня 2007 року між нею та ВАТ БАНК УНІВЕРСАЛЬНИЙ(в подальшому перереєстроване в ПАТ УніверсалБанк- було укладено кредитний договір №32/33/440 . Відповідно до п.1.1 договору банк надав їй кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу у сумі 200 000,00 (двісті тисяч) дол. США терміном на 300 місяців (з 17.10.2007 року по 16.10.2032 року) зі сплатою відсотків у розмірі 12,45 % річних. Крім того в порядку забезпечення виконання боргових зобов'язань за договором, між нею та банком було укладено іпотечний договір від 19 жовтня 2007 року. Відповідно до умов вказаного договору іпотеки, вона передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями; земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, що знаходяться за адресою м. Стрий, вул. Івасюка ,26, Львівської області. Зазначенні договори укладенні однією із сторін у встановлених ним же формулярах та стандартних типових формах шляхом приєднання іншої сторони (її) до запропонованих умов. Вона ж не могла запропонувати свої умови договору. Вважає, що укладений кредитний договір № 32/33/440 від 17.10.2007 року та договір іпотеки, містить положення, які суперечать чинному законодавству, значно погіршили її становище як споживача за споживчим кредитом та є недійсними, у звязку з чим у позивача виникло право на звернення з позовом до суду. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просять суд визнати недійсним кредитний договір №32/33/440 від 17.10.2007 року а також договір іпотеки від 19.10.2007 року укладені між [PERSON] та ПАТ УніверсалБанкта стягнути з відповідача судові витрати по справі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, просить суд відмовити у задоволені позовних вимог позивача посилаючись на їх необґрунтованість та їх безпідставність . Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 17 жовтня 2007 року між позивачем [PERSON] та ВАТ БАНК УНІВЕРСАЛЬНИЙ(в подальшому перереєстроване в ПАТ УніверсалБанк), було укладено кредитний договір № 32/ 33/440 . Відповідно до п.1.1 договору банк надав позивачу кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу у сумі 200 000,00 (двісті тисяч) дол. США терміном на 300 місяців (з 17.10.2007 року по 16.10.2032 року) зі сплатою відсотків у розмірі 12,45 % річних. Відповідно до п.2.1.4. договору сплачена одноразова винагорода за видачу кредиту в розмірі 1,0% від суми кредиту по курсу НБУ на день здійснення платежу (2 000,00 дол. США ) в момент надання кредиту, та 500 (п"ятсот) гривень. В забезпечення виконання боргових зобов'язань за договором, між позивачем та банком було укладено іпотечний договір від 19 жовтня 2007 року. Відповідно до умов вказаного договору іпотеки, позивач передала Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями; земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, що знаходяться за адресою м.Стрий, вул. Івасюка ,26, Львівської області. Зазначенні договори укладенні однією із сторін (Банком) у встановлених ним же формулярах та стандартних типових формах шляхом приєднання іншої сторони (позивача) до запропонованих умов. У звязку з чим позивач не могла запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір повинен укладатися в порядку, визначеному законом, а його умови повинні відповідати як загальним вимогам, встановленим ст. З, -. 6, 10, 13, 192, 203, 204, 215, 227, 533, 627 ЦК України, так і вимогам спеціального законодавства, зокрема ЗУ Про захист прав споживачів. Кредитний договір укладений між [PERSON] та ПАТ УніверсалБанк є споживчим кредитом та підпадає під дію Закону України Про захист прав споживачів Застосування Закону України Про захист прав споживачівдо спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Закон України Про захист прав споживачів, регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту трав споживачів. Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. У договорах позики, купівлі-продажу, оренди, кредитних договорах істотною умовою договору є ціна продукції - ціна майна (для договору купівлі-продажу), ціна оренди майна (для договорів оренди), ціна за користування позиченими грошами ( в кредитних договорах). В даному випадку, саме проценти є платою за надання основної фінансової послуги - кредитування. Відповідно до ч.4 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачівв кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Крім того, з метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів та забезпечення надання банками споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації, Національним банком України розроблені та затверджені Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, якими НБУ зобов'язує банки гарантувати ці Правила. Згідно п.3.1. розділу 3 Правил, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача. Згідно п.3.2. розділу 3 Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених становою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил НБУ про надання банками України інформації споживачу про умови цитування та сукупну вартість кредиту № 168 від 10 травня 2007 року. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Згідно п.4.5 кредитного договору, сплата позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту , який є невід'ємною частиною даного договору. Відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту позивач повинна сплачувати кожного місяця по 667 доларів США. Виходячи з викладеного, відповідно до п.4 ст. 11 Закону України Про захист споживачів, споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори , відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Таким чином, у кредитному договорі відсутня істотна умова договору - що призводить до його не чинності. Відповідно до п.5 ст.18 Закону України Про захист прав споживачів, положення визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним, Згідно п.6 ст.18 цього ж Закону у разі коли зміна положення або визнання недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача : 1) такі положення також підлягають зміні; або 2)договір може бути ним недійсним у цілому. Крім того, заслуговують на увагу суду положення вимог ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, які передбачають, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови Відповідно до ст.15 Закону України Про захист прав споживачів споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Відповідно до п.9 ст. 15 Закону України Про захист прав споживачівпід час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Як встановлено в судовому засіданні, підтверджено позивачем та не спростовано відповідачем, банк не провів з позивачем жодної переддоговірної роботи, ніяка інформація до укладення спірного договору не надавалась, примірник кредитного договору разом з додатками позивач отримала в день укладення договору та не мала змоги належним чином ознайомитись з його умовами. У звязку з вищевикладеним , суд прийшов до висновку, що вказаний кредитний договір укладений з порушенням вимог діючого в Україні законодавства в частині недотримання істотних умов, які обов'язкові для кредитних договорів, чим були порушені права позивача, як споживача кредитних послуг, які закріплені Законом України Про захист прав споживачівта у Правилах про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України за № 168 від 10 травня 2007 року. Стаття 215 Цивільного Кодексу України встановлює правило, що підставою є дійсності правочину (договору) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією із сторін, зокрема вимоги про те, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Крім цього волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно п.1. ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Як засвідчили письмові докази, досліджені в судовому засіданні а саме висновок аудитора, висновок судово-економічної експертизи, банк свідомо, спеціально обманув позивача на суму 4463,93 дол. США. Так, згідно довідки, наданої банком, позивач сплатила проценти за користування кредитними коштами на загальну суму 50 626,00 доларів США. Однак, згідно висновку судового експерта від 04.07.2011, позивач повинна була сплатити банку 48 828,73 дол. США. Тобто банк обрахував позивача на суму 1797,27 дол. США по %, 666,66 дол США зайво сплачене тіло станом на 01.12.2009. Крім того, позивачем незаконно сплачено 1% від суми кредиту, тобто 2000,00 дол. США та 500,00 грн. на рахунок відкритий в банку. Загальна сума обману становить: 4463,93 дол. США та 500 грн. Згідно Пленуму ВС Постанова №9 від 6.11.2009р п.20 правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Так, відповідач навмисно вів в оману позивача, завищуючи суми моїх платежів кожного місяця, оскільки під час укладення кредиту не надав позивачу повного графіку погашення кредиту, чим свідомо скрив від неї ціну послуги кредитування. В порядку забезпечення виконання боргових зобов'язань за договором, між позивачем та банком було укладено іпотечний договір від 19 жовтня 2007 року. Відповідно до умов вказаного договору іпотеки, позивач передала Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: ) житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями; б) земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, що знаходяться за адресою м. Стрий, вул. Івасюка, 26 Львівської області. Відповідно до ст.6 Закону України Про іпотеку, майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості. Вказана нерухомість (будинок та земельна ділянка по вул. Івасюка, 26 у м. Стрий Львівської області) придбана позивачем за договором купівлі-продажу 19.10.2010 року. Того ж дня, як вказувалося вище, нерухомість передана позивачем банку в іпотеку. Однак, позивачем під час укладення договору іпотеки (19.10.2007 року), банку передано в іпотеку майно, яке не належало їй на праві приватної власності. Згідно з ч.6 ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч.6 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, правочини щодо нерухомого майна вчиняються, якщо право власності на це майно зареєстровано відповідно до цього Закону. Крім того, згідно статті 334 Цивільного кодексу України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини шостої ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмеженьреєстрація права власності повинна передувати реєстрації інших речових прав на таке майно та їх обмежень і проводиться в разі вчинення правочину щодо такої нерухомості, встановлення обмеження речових прав на таку нерухомість. Таким чином, право встановлювальними документами, на підставі яких можливий перехід права власності на об'єкт нерухомого майна (відчуження) є витяг про реєстрацію права власності на це нерухоме майно. Враховуючи вищезазначене та відповідно до листа Міністерства юстиції України №31-50-2547 від 15.08.2007 року, у разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту на придбання нерухомого майна, передається в іпотеку, одночасно посвідчити договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та договір іпотеки цього майна не вбачається можливим. Відповідно до ст.5 Закону України Про іпотеку, предметом іпотеки можуть ти один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві : господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено їм Законом. Відповідно до ст.18 Закону України Про іпотеку, іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити істотні умови, визначені в законі України Про іпотекузокрема ст.. 18. З викладеного вбачається, що на момент укладення договору іпотеки (19.10.2007 року), позивач не мала права передати нерухомість банку, оскільки воно не належало їй праві власності, а тому предмет іпотеки взагалі відсутній. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Вказаний договір іпотеки від 19.10.2007 року не відповідає вимогам Закону України Про іпотеку. Так, відповідно до ст. 18 Закону України Про іпотеку, іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів -найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні пні, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних мов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки. У договорі іпотеки від 19.10.2007 відсутня обов'язкова умова, передбачена п.1 ч. ст.18 Закону Про іпотеку. Відповідно до п.2 ст.18 Закону, істотною умовою договору іпотеки є змістта розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання. Згідно договору іпотеки, основне зобов'язання - зобов'язання боржника за основним договором, за яким боржник має зобов'язання та виконання яких в повному обсязі забезпечується іпотечним договором, а саме: повернення Кредиту в розмірі 200 тис. доларів США в термін до 16.10.2032 року із сплатою 12,45 % річних за користування кредитом. Як було встановлено під час судового розгляду справи, графік платежів за кредитним договором, підписаний позивачем та відповідачем містить інформацію про суми платежів лише по тілу кредиту. У графіку платежів повністю відсутній розпис сум процентів за користування кредитом, відсутній розпис супутніх послуг по кредиту. Вказані суми в сукупності складають загальну вартість кредиту, так звану ціну кредиту (істотну умову кредитного договору). Однак, через грубе порушення банком чинного законодавства, у кредитному договорі відсутня істотна умова договору - ціна кредитного договору, тобто ціна послуг кредитування, які надав позивачу банк. Враховуючи викладене, істотна умова договору іпотеки - зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання також відсутня у договорі іпотеки, оскільки розмір основного зобов'язання у моєму кредитному договорі станом на укладення договору і станом на сьогоднішній день не в визначений. Відповідно до ст.18 Закону Про іпотекуу разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Крім того, відповідно до ст.548 ЦК, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України Про іпотекувід 05.06.2003р. № 898-ІУ (зі змінами та доповненнями) іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання. В ході судового розгляду на виконання ухвали суду було досліджено додаток №1 до анкети-заяви, відповідно до якого позивач підписуючи кредитний договір, була ознайомлена із п.2 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів., однак всупереч цьому вказаний письмовий доказ є підробленим та не відповідає дійсності з наступних підстав. Вказаний додаток до анкети - заяви ні позивач ні її чоловік [PERSON] не підписували . Крім того, вказаний додаток №1 до анкети-заяви не містить реквізитів, необхідних для визнання анкети документом-доказом . Так у вказаній анкеті, поданій відповідачем до Рівненського міського суду, відсутнє найменування юридичної особи, дата документа, підпис представника відповідача та інша необхідна інформація. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ч.2 ст.64 ЦПК України, письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Відповідно до ч.2 ст.185 ЦПК України, у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Таким чином, вимоги позивача . є обґрунтованими відповідно до чинного законодавства та доведеними доказами в справі. Відповідно до ст. 86 ЦПК України, витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів, найманням ними житла, а також проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучення спеціаліста, перекладача та проведення судової експертизи Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідачів. На підставі ст.. 527,610,611 ЦК України,

Outcome: approved