Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-15 00:00:00

В серпні 2012 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Миколаївської міської ради, в якому просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок із усіма господарськими та побутовими спорудами та будівлями № 171 по вул. Торгова в м. Миколаєві та складається з житлового будинку Літ.«А», площею 62,50кв.м., літньої кухні Літ.«Б», площею 32,30кв.м., вбиральні Літ.«В», площею 1,20кв.м. В обґрунтування позову позивач вказував, що починаючи з 08.02.1984 року він зареєстрований та проживає у спірному житловому будинку, який, на думку позивача, належав його батькам на праві власності. Позивач вказує, що є єдиним спадкоємцем після смерті своїх батьків та продовжує проживати у вказаному житловому будинку. Стверджує, що добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, на якій розташований будинок, доглядає за будинком, здійснює поточні ремонти. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином і своєчасно. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд в порядку статті 169 ЦПК України за згодою представника позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 08.02.1984 року зареєстрований та проживає у житловому будинку № 171 по вул. Торгова в м. Миколаєві, що об'єктивно підтверджується відповідною довідкою КП ДЕЗ «Океан» (а.с.4). Також судом встановлено, що до позивача у спірному житловому будинку були зареєстровані його батьки - [PERSON], який помер 04 квітня 1979 року, та [PERSON], яка померла 05 червня 1977 року (а.с. 9,10, 12-14). Допитані в судовому засіданні в якості свідкіе [PERSON], [PERSON] підтвердили факт відкритого та безперервного користування позивачем спірним житловим будинком починаючи з 1984 року. Крім того, свідки пояснили, що померлі батьки позивача на початку 70-х років збудували спірний будинок та проживали в ньому разом із своїм сином - позивачем по справі. Суд також враховує, що за спірною адресою був оформлений особовий рахунок на користування електроенергією на ім' я померлого батька позивача - [PERSON] (а.б. 11). Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт добросовісного та безперервного володіння позивачем спірним житловим будинком а також його користування понад 10 років. Ст. 16 ЦКУ передбачає, що кожна особа має право звернутися де суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.І ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень до діючого ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Слідуючи змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно (саме право власності та інші речові права підлягають державній реєстрації) у цьому випадку не є підставою виникнення права власності, оскільки воно виникає на підставі набувальної давності. Реєстрація визначає лише момент виникнення права власності, але не є підставою для його набуття. Це означає, що право власності виникає на підставі набувальної давності і, водночас, закріплюється за новим власником у момент його державної реєстрації. Згідно з ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Крім того, відповідно до ст. 129 Конституції України сторони мають право на судовий захист своїх інтересів. Враховуючи те, що у судовому засіданні підтвердився факт добросовісного та безперервного володіння позивачем спірним житловим будинком а також його користування понад 10 років, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Outcome: approved