Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення в її користь аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, сина: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 (четвертої) частини заробітку (доходу) батька дитини щомісячно, починаючи з 27 листопада 2012 року до закінчення сином навчання. Такі позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] в добровільному порядку не утримує повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання в професійно-технічному училищі ВП «Рівненська АЕС» і в звязку з цим потребує матеріальної допомоги зі сторони свого батька, який є фінансовоспроможним. У судове засідання сторони не зявилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час, дату і місце розгляду справи. 05 листопада 2012 року [PERSON] і [PERSON] подали в суд письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності. Окрім цього, у письмовій заяві від 05 листопада 2012 року позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з [PERSON] в її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 (четвертої) частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27 листопада 2012 року до 30 червня 2013 року. Відповідач [PERSON] повністю визнав позовні вимоги [PERSON], зазначивши в письмовій заяві від 05 листопада 2012 року про свою згоду на визначення розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання сина [PERSON], [INFO], в частці, а саме: в розмірі 1\\4 (четвертої) частини свого заробітку (доходу) на період його навчання до 30 червня 2013 року. Зясувавши доводи сторін, дослідивши і оцінивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд, встановивши фактичні обставини, зазначені в ст.200 СК України, прийшов до висновку, що розмір аліментів, що підлягають примусовому стягненню з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання сина [PERSON], [INFO], повинен становити 1/4 (четверту) частину заробітку або іншого доходу батька дитини щомісячно до припинення [PERSON] навчання. До такого висновку суд прийшов з наступних підстав і мотивів. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У відповідності до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. В даному випадку судом встановлено наступні обставини. Свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ГЮ №024805, видане відділом РАГС виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області 13 квітня 2000 року, свідчить, що [PERSON] і [PERSON] розірвали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 13 квітня 2000 року зроблено запис за №46. Від спільного проживання у шлюбі 27 листопада 1994 року у сторін народився син [PERSON], який на момент вирішення спору є повнолітньою дитиною. Наведені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ №031044, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області 21 лютого 1997 року (актовий запис №516 від 06 грудня 1994 року). Довідка відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області №4225 від 10 жовтня 2012 року свідчить про те, що на виконанні знаходиться виконавчий лист Кузнецовського міського суду Рівненської області №А-129 від 09 грудня 1998 року про стягнення аліментів в розмірі 1/4 (четвертої) частини заробітку щомісячно із [PERSON] в користь [PERSON] на утримання їх неповнолітньої дитини. Вказана довідка підтверджує, що утримання [PERSON] до досягнення ним повноліття здійснювалося відповідачем в примусовому порядку на підставі судового рішення. Із довідки професійно-технічного училища №12 ВП «Рівненська АЕС» №182/295 від 09 жовтня 2012 року слідує, що [PERSON] 01 вересня 2012 року вступив до професійно-технічного училища ВП «Рівненська АЕС» і зараз навчається в групі технічного училища на денному відділенні за професією «Слюсар з ремонту реакторно-турбінного устаткування». Вказаний документ підтверджує, що термін навчання [PERSON] у професійно-технічному училищі №12 ВП «Рівненська АЕС» закінчується в червні 2013 року. Отже, повнолітній син сторін - [PERSON] продовжує навчання і в звязку з цим потребує матеріальної допомоги зі сторони своїх батьків. Згідно з доводами, викладеними у позовній заяві [PERSON], позивачка добровільно здійснює матеріальне забезпечення повнолітньої дитини, а відповідач батько [PERSON] вказаного обовязку не виконує. Зазначені обставини [PERSON] не спростовані. Жодних доказів у підтвердження факту надання відповідачем матеріальної допомоги сину [PERSON], [INFO], після досягнення ним повноліття суду не надано. Із письмової заяви [PERSON] від 05 листопада 2012 року слідує, що відповідач повністю визнає позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 (четвертої) частини свого заробітку (доходу), до закінчення ним навчання у професійно-технічному училищі №12 ВП «Рівненська АЕС» - до 30 червня 2013 року. Таким чином, [PERSON] підтвердив свою фінансову спроможність сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини у вказаному розмірі. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, вказаними встановленими фактичними обставинами невиконання відповідачем своїх батьківських обовязків щодо утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], в період його навчання та фінансовою спроможністю батька дитини надавати матеріальну допомогу, якої потребує [PERSON], [INFO], доводиться обґрунтованість позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та наявність підстав для його задоволення. Враховуючи наведені обставини, на підставі ст.ст.182, 198-201 СК України,

Outcome: approved