Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-17 00:00:00

[PERSON] 07.05.2012 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з даним позовом, зазначивши, що 15.10.2011 року о 20 годині 30 хвилин водій [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем "Мерседес Бенц", державний номерний знак [NUMBER], по автодорозі сполученням м.Вінниця м.Могилів-Подільський у напрямку останнього, неподалік перехрестя із дорогою на с.Некрасове Вінницького району допустив наїзд на її сина [PERSON], який знаходився на узбіччі дороги і зупиняв транспортні засоби, внаслідок чого від отриманих тілесних ушкоджень він загинув на місці. Власником вказаного транспортного засобу на момент вчинення ДТП був [PERSON], [PERSON] керував даним автомобілем на підставі нотаріальної довіреності. Порушену за вказаним фактом кримінальну справу постановою слідчого від 26.12.2012 року було закрито у звязку з відсутністю у діях водія [PERSON] складу злочину, ДТП сталося з вини [PERSON] Посилаючись на власний пенсійний вік та хворобливий стан здоровя, на обставини втрати свого єдиного сина, що негативно вплинули на її психологічний стан та спричиняють їй душевні страждання, та вважаючи винним [PERSON] у загибелі її сина, просила стягнути на свою користь солідарно з відповідачів 15000 грн. моральної шкоди, а також 2000 грн. витрат на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені [PERSON] вимоги, мотивуючи їх викладеними у позові обгрунтуваннями. Просив задоволити позов. Обидва відповідачі предявлений до них позов не визнали, посилаючись на встановлені органом досудового слідства обставини відсутності у діях [PERSON] складу злочину та можливості уникнути наїзду, винність у ДТП самого загиблого [PERSON], який перебував у стані сильного алкогольного спяніння та пересувався по проїзній частині дороги. Вважали, що причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало умисні протиправні дії саме [PERSON] стосовно порушення ним Правил дорожнього руху. Вказали, що з власної ініціативи вони за особисті кошти здійснили поховання [PERSON], а тому надалі нічого не винні позивачці. Зауважили, що цивільно-правова відповідальність власника даного автомобіля була застрахована у страховій компанії "Оранта", а тому остання повинна відшкодовувати шкоду, якщо така взагалі повинна виплачуватись. При цьому уточнили, що ними не викликався на місце аварії представник страхової компанії та не повідомлялось останній про дане ДТП. Будучи ознайомленими із змістом постанови про закриття кримінальної справи від 26.03.2012 року вони її не оскаржували. Просили відмовити в позові. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до змісту ч.1, п.9 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно вимог п.1,2 ч.2, ч.3,4 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується, зокрема, грішми; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. У відповідності до ч.8 ст.8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до вимог ч.1,2,5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ч.3 ст.1193 ЦК України вина потерпілого не враховується, зокрема, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника. Відповідно до вимог ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. В судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що внаслідок обставин використання [PERSON] на відповідній правовій підставі 15.10.2011 року належного [PERSON] автомобіля "Мерседес Бенц", державний номерний знак [NUMBER], що є джерелом підвищеної небезпеки, сталося ДТП з вини пішохода [PERSON], що є сином позивачки, і який допустив порушення Правил дорожнього руху, внаслідок чого останній помер на місці пригоди. Дані обставини підтверджуються копією свідоцтв про народження та про смерть [PERSON] (а.с.6,7 відповідно), довіреності від 14.12.2010 року (а.с.11), технічного паспорту вказаного транспортного засобу та свідоцтва про право [PERSON] на керування відповідною категорією транспортного засобу (а.с.12), постановою старшого слідчого СУ УМВС України у Вінницькій області від 26.03.2012 року про закриття кримінальної справи (а.с.8), оригінал якої судом додатково вивчено в ході огляду кримінальної справи №11040339, а також іншими матеріалами останньої. Суд приймає до уваги вказані докази, оскільки вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. Суд в цілому погоджується із доводами позивачки про обставини заподіяння їй смертю сина моральної шкоди, повязаної із душевними стражданнями з приводу втрати власної дитини, і не приймає заперечення відповідачів щодо їх тверджень стосовно умисного порушення [PERSON] Правил дорожнього руху, оскільки вони носять виключно догматичних характер особистих розмірковувань і не підтверджені обґрунтуванням та мотивацією постанови про закриття кримінальної справи, із висновками якої відповідачі мовчазно погодились свого часу після ознайомлення з нею без її подальшого оскарження, і на яку активно посилались у власних запереченнях позову. Зокрема, смерть [PERSON], що стала наслідком ДТП, за наявності відповідного його умисла повинна була становити ознаки спроби самогубства, активно бажаючи чи свідомо припускаючи настання власної загибелі, однак належних доказів цьому відповідачами суду не представлено. Так, у першу чергу зміст постанови про закриття кримінальної справи не містить жодного застереження про умисний характер вчинюваних [PERSON] дій щодо порушення ним Правил дорожнього руху. Натомість перетин останнім проїзної частини за складеними в ході розслідування кримінальної справи схемами відбувався фактично впритул до дорожньої розмітки пішохідного переходу, що навіть за фактом перебування його у стані алкогольного спяніння, ступінь якого медичним дослідженням встановлена як легка, не становить жодних уявних відповідачами ознак наміру загиблого до умисного позбавлення себе життя у такий спосіб. Також суд не приймає до уваги посилання відповідачів на твердження допитаних в ході розслідування кримінальної справи інших осіб, які перебували поруч із місцем подій, оскільки вони містять переважно власні судження та припущення, що не відповідають фактичним обставинам справи. Не приймаються судом до уваги зауваження відповідачів щодо їх витрат на добровільне поховання загиблого [PERSON], оскільки дані витрати мають характер майнових, що розмежовується законом із заявленими позивачкою вимогами немайнового характеру і не повязані з їх розміром. Таким чином, судом встановлено у даному конкретному випадку наявність заподіяної позивачці [PERSON] дочасною смертю її сина [PERSON] моральної шкоди, яка має причинний звязок із обставинами спільного правомірного використання відповідачами джерела підвищеної небезпеки, що визначає підстави її солідарного відшкодування останніми за не доведенням ними заподіяння даної шкоди внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого, виключно які є визначеними законом підставами звільнення від відшкодування такої шкоди, незалежно від експертних висновків про відсутність у [PERSON] технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] При цьому повідомлені відповідачами обставини щодо не виклику ними на місце ДТП представника страхової компанії та неповідомлення останній про даний страховий випадок визначають недодержання визначеного законом порядку страхового відшкодування та відсутність підстав його здійснення страховою компанією, у звязку з чим її участь в розгляді даного справи судом визначена недоцільною. Разом з тим, суд не погоджується із розміром заявленого позивачкою грошового відшкодування моральної шкоди, оскільки безпосередньо з вини її сина відбулось ДТП, що спричинило його смерть, і ці дії загиблого відбувались у стані його легкого алкогольного спяніння. А тому, з урахуванням принципів розумності та справедливості, розмір заявленого відшкодування підлягає суттєвому зменшенню. При цьому суд не враховує визначені законом застереження стосовно обмеження неврахування вини потерпілого щодо відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, оскільки позивачкою дана обставина ніяк не аргументована; незважаючи на її непрацездатний вік та зауваження щодо спільного проживання без реєстрації в одному будинку у довідці органу місцевого самоврядування обставини надання загиблим [PERSON] утримання матері не підтверджені застереженням щодо обєднання їх спільним побутом та спростовуються іншими документальними даними тої самої селищної ради за передуючий розгляду справи період та поясненнями колишньої дружини [PERSON] - [PERSON], що містяться в матеріалах кримінальної справи. З урахуванням часткового задоволення позову судовий збір із розрахунку позовних вимог немайнового характеру, від сплати якого при подачі даного позову звільнена позивачка, підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь держави. Аналогічно витрати на правову допомогу підлягають компенсації позивачці за рахунок відповідачів у визначеному законом порядку з урахуванням загальної участі в судових засіданнях її адвоката у межах трьох годин. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed