Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що він та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 2004р. За період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2006р. сторонами був придбаний житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані на земельній ділянці площею 0,1га по вул.. Гагаріна, 32 в м. Золотоноша Черкаської області. Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований на імя [PERSON] Також на імя [PERSON] був виданий Державний акт на землю (серія ЯЕ № 128896 від 14.03.2007р.). [PERSON] звернувся до суду з позовом про розподіл майна подружжя, а саме сказаного будинковолодіння із земельною ділянкою. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] підтримав свої позовні вимоги і пояснив, що відповідач [PERSON] для придбання спірного будинковолодіння взяла кредит у ПАТ Приватбанкза спільною згодою і домовленістю сторін в сумі 40.000грн. Кредитні кошти вони виплачували спільно. Шлюб було розірвано лише 24.11.2009р., а тому він вважає, що вказане будинковолодіння є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки воно придбувалося за взаємною згодою обох сторін і він, відповідно, має право на ? частину спірного будинковолодіння та на ? частину земельної ділянки. В ході підготовки справи до розгляду позивач [PERSON] також звернувся до суду із заявою про уточнення своїх позовних вимог і крім визнання за собою права власності на ? частину спірного будинковолодіння із земельною ділянкою просить також визнати недійсним договір про надбання житлового будинку з надвірними спорудами у спільну часткову власність, укладений 16.12.2006р. між [PERSON] та [PERSON] з підстав ст.. 220 ЦК України та ст.. 65 СК України. При цьому він вказує на те, що він не давав своєї згоди відповідачу [PERSON] на укладення такого договору. Крім того також він посилається на те, що вказаний договір укладено не в належній нотаріальній формі, оскільки він, на його думку та думку його представника, є попереднім і повинен укладатися у нотаріальній формі, встановленій для основного договору. Також вони з відповідачем [PERSON] укладали договір кредиту для придбання вказаного будинковолодіння, оскільки він, як чоловік [PERSON], давав свою згоду на отримання кредиту, про що зазначено у договорі кредиту. Отже, як він вважає, вказане будинковолодіння не може перебувати у спільній власності [PERSON] та [PERSON], а лише у його, [PERSON] та відповідача [PERSON] спільній власності, як спільне майно подружжя. Тому спірний будинок підлягає розподілу як спільні сумісна власність подружжя у рівних частках у відповідності до ст.. 65 СК України. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнав і пояснив, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено 16.12.2006р. договір про надбання житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані у м. Золотоноша, по вул.. Гагаріна, 32, у спільну часткову власність. Кредит у ПАТ Приватбанк[PERSON] брала на своє імя, оскільки брала його за підтримки та по домовленості із своєю сестрою [PERSON], яка на той час працювала у банку. Позивач [PERSON] у погашенні боргу перед банком участі не брав, оскільки у нього був малий заробіток. Погашали кредит вона та її сестра [PERSON] У них з [PERSON] заздалегідь була домовленість про придбання спірного нині будинку, оскільки вже тоді у них з [PERSON] були напружені відносини і вона в подальшому не мала наміру проживати з ним однією сімєю. Тому вона і оформила вказаний будинок на себе у договорі купівлі-продажу. При укладенні договору купівлі-продажу розрахунки з продавцем проводила [PERSON] і позивач [PERSON] навіть не знає цього продавця. При цьому [PERSON] та її представник пояснили, що 2/3 частини коштів на будинок внесла [PERSON], оскільки вона своїми коштами погашала кредит. Оскільки вказаний будинок придбавався за спільні кошти її та [PERSON], вона вважає, що дане будинковолодіння є спільною частковою власністю її та [PERSON], яке створене за їхні спільні кошти. Про це вони і уклали між собою договір про надбання вказаного майна у спільну часткову власність. При цьому згоди [PERSON] на укладання вказаного договору їй отримувати не потрібно. Відповідно до внесених часток коштів [PERSON] має право на 2/3 частини будинковолодіння, а вона лише на 1/3 частину. При цьому відповідач [PERSON] допускає, що оскільки на час придбання будинковолодіння та укладення договору надбання вона та позивач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, то належна їй 1/3 частина вказаного будинкововлодіння може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя і допускає визнання за [PERSON] права на 1/6 частину будинковолодіння. Відносно позиції позивача [PERSON] про незаконність вказаного договору надбання, то вона та її представник вважають, що вказаний договір не може бути попереднім, оскільки він носить конкретні зобовязання сторін по його виконанню і він є виконаним на даний час. Нотаріальна форма посвідчення договору є обовяковою для договорів, повязаних з відчуженням майна, а вказаний договір, укладений між нею та [PERSON], є договором про надбання майна у спільну часткову власність, а тому не потребує нотаріального посвідчення. Тому вважає, що вказаний договір про надбання майна не може бути визнаний недійсним. В судовому засіданні третя особа із самостійними позовними вимогами [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали і пояснили слідуюче. 16.12.2006р. між нею та її сестрою [PERSON] було укладено письмовий договір про надбання у спільну часткову власність житлового будинку з надвірними спорудами, що перебуває по вул.. Гагаріна, 32 у м. Золотоноша. За умовами цього договору вона сплатила продавцю аванс у розмірі 5.000грн. до 20.12.2006р., а [PERSON] зобовязалася укласти договір купівлі-продажу вказаного будинковолодіння та оформити не пізніше 01.01.2007р. кредит у ПАТ Приватбанк. Обидві вони виконали умови цього договору, оформили всі належні документи і тепер їй належить 2/3 частини вказаного будинковолодіння, а [PERSON] 1/3 частина. Після того, як [PERSON] звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя, оскільки вважає, що ? частина спірного будинку належить йому, вона вважає, що він порушив її право власності, а тому вона звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на 2/3 частин будинковолодіння із відповідною часткою земельної ділянки, на якій воно розташоване. При цьому вона вважає, що строки давності звернення до суду вона не порушила, оскільки перебіг строку давності, відповідно до ст..261 ЦК України, розпочався з часу, коли вона дізналася про своє порушене право, тобто за моменту звернення [PERSON] до суду. Вважає, що позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані і задоволенню не підлягають. Суд, вивчивши матеріали справи, пояснення сторін а представлені ними доводи та докази, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. [PERSON] як на підставу своїх вимог, посилається на договір від 16.12.06р. про надбання житлового будинку з надвірними спорудами у спільну часткову власність, який вона уклала зі своєю сестрою [PERSON] (відповідачем по справі). Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] та [PERSON] домовилися створити спільну часткову власність та надбати на праві спільної часткової власності житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по вул.Гагаріна,32, у м.Золотоноші. [PERSON] прийняла на себе зобовязання сплатити продавцю житлового будинку аванс в сумі 5тис.грн. а також погасити 2/3 частини кредиту та сплатити 2/3 частини процентів за користування кредитом, а [PERSON] прийняла на себе зобовязання: укласти в інтересах обох співвласників від свого імені договір купівлі-продажу вказаного будинку та оформити на своє імя Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку; укласти із ЗАТ КБ Приватбанквід свого імені, але в інтересах обох співвласників, кредитний договір на суму 40400,00грн., погасити 1/3 частину кредиту та сплатити 1/3 частину процентів за користування кредитом. Згідно у п.п. 5,6 договору від 16.12.06р. після оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку цей будинок буде належати сестрам на праві спільної часткової власності, а саме [PERSON] 2/3 частини, [PERSON] - 1/3 частина. В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] дали пояснення, в яких обидві підтвердили укладення договору від 16.12.06р. про надбання будинку у спільну часткову власність, виконання прийнятих на себе по договору зобовязань, створення спільної часткової власності. Представник [PERSON] надав суду квитанції КБ Приватбанк, які підтверджують що [PERSON] погасила 2/3 частини кредиту, який отримала [PERSON] по кредитному договору, та сплатила відповідну частину відсотків за користування кредитом. Відповідач [PERSON] також пояснила суду, що коли вона брала кредит на придбання будинку, то вона вже знала, що не буде проживати з [PERSON], оскільки вони вже неодноразово подавали заяви в відділ РАЦС про розірвання шлюбу, в т.ч. і в липні 2006р.; позивач також знав, що гроші на погашення кредиту та сплату відсотків давала [PERSON] Позивач [PERSON] не спростував пояснень ні [PERSON], ні [PERSON] Таким чином, як встановлено в судовому засіданні, обдві сторони договору про надбання будинковолодіння [PERSON] та [PERSON] виконали усі умови договору, про які вони домовилися. Згідно з положеннями ст.ст. 202 ч.1, 203 ч.4, 204 ч.1, 207 ч.1-2, 208 ч.1, 209 ч.1, 220 ч.1 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття , зміну або припинення цивільних прав та обовязків; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо зміст зафіксований в одному документі, який підписаний його сторонами; у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін; у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09р. № 9 Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними- з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину, нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню. Нормами чинного законодавства України не встановлено, що договори про надбання житлового будинку у спільну часткову власність підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95р. № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності- в інших випадках спільна власність громадян, є частковою, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. В даному випадку самі сторони договору про надбання будинку визначили розмір частки кожної з них, оскільки установили ступень участі кожного з них Отже, на думку суду, договір про надбання житлового будинку з надвірними спорудами у спільну часткову власність, укладений 16.12.06р. між [PERSON] та [PERSON], відповідно до ч.1 ст. 204 ЦК України є правомірним, а підстави, визначені законом, для визнання його недійсним відсутні. Частка у будинковолодінні, що є предметом спору, що належить відповідачу [PERSON], була придбана нею в період шлюбу із [PERSON] і цього не заперечують жодна із сторін. Відповідно до ст.. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно вимог ст.. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Оскільки суд визначає за відповідачем [PERSON] право власності на 1/3 частину у вказаному будинковолодінні, як на спільне майно подружжя, то рівна частка позивача [PERSON] у цьому майні складає ? від 1/3 частини будинковолодіння, або 1/6 частина вказаного будинковолодіння. Тому суд вважає, що позивачу [PERSON] повинна належати саме 1/6 частина будинковолодіння по вул.. Гагаріна, 32 в м. Золотоноша з відповідною часткою земельної ділянки, відповідачу [PERSON] також повинна належати 1/6 частина вказаного будинковолодіння з відповідною часткою земельної ділянки. В задоволенні інших позовних вимог [PERSON] суд вважає необхідним відмовити. Суд, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, дійшов до висновку, що викладені в позовній заяві [PERSON] доводи є обґрунтованими, а позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі і вважає необхідним визнати за [PERSON] 2/3 частини будинковолодіння по вул.. Гагаріна, 32 в м. Золотоноша з відповідною часткою земельної ділянки, розташованої за тією ж адресою.

Outcome: dismissed