Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-25 00:00:00

20 лютого 2012року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до [PERSON]. Позивач зазначала, що 12 вересня 2010року близько 04год. 00хв водій [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] в присутності власника цього транспортного засобу відповідача [PERSON], рухався по автодорозі «Ульянівка-Миколаїв», за межами населеного пункту в Новоодеському районі Миколаївської області по крайній лівій смузі руху зі швидкістю близько 80км/год. та на 224км.+300м зазначеної дороги скоїв наїзд на пішохода [PERSON], який перетинав проїзну частину зліва на право з напрямком руху автомобіля «Ford Mondeo» Внаслідок наїзду [PERSON] який є сином позивача загинув від тілесних ушкоджень на місці дорожньо-транспортної пригоди. Посилаючись на вищевказане позивач просила стягнути з [PERSON] 5409грн.25коп. матеріальної шкоди, яка складається з 4378грн. витрат на ритуальні послуги поховання, 871грн.94коп. витрат на проведення поминального обіду, 159грн.31коп. витрат на ліки які позивач приймала у звязку з погіршенням стану здоровя внаслідок стресу отриманого від загибелі сина. Також посилаючись на те що загибеллю найближчої людини, їй спричинено душевних страждань, порушено звичний уклад життя, позивач просила стягнути з відповідача 100000грн. моральної шкоди завданої їй стражданнями через втрату сина. Ухвалою суду від 15 травня 2012року до участі в справі в якості співвідповідача залучено страхову компанію «Металург». Яка знаходиться по вул. Південно-Українській, буд.№3, в м. Запоріжжя. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, підтвердив викладені в позовній заяві обставини. Представник [PERSON] позов не визнав, посилаючись на відсутність вини позивача та особи яка керувала автомобілем в ДТП, те що ДТП сталося з вини самого потерпілого, а також те що він не являється власником автомобіля [NUMBER]. Представник СК «Металург» в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Судом установлено, що 12 вересня 2010року близько 04год. 00хв на 224км+300м. автомобільної дороги Р-06 «Ульянівка-Миколаїв» водій [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] в присутності власника цього транспортного засобу відповідача [PERSON], рухався по автодорозі «Ульянівка-Миколаїв», за межами населеного пункту в Новоодеському районі Миколаївської області по крайній лівій смузі руху зі швидкістю близько 80км/год. та скоїв наїзд на пішохода [PERSON], який перетинав проїзну частину зліва на право з напрямком руху автомобіля «Ford Mondeo» Порушена за даним фактом кримінальна справа 25.10.2010року закрита за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно п.3, 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6, ( зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. № 7, від ЗО вересня 1994 р. № 11, від 25 травня 1998 р. № 15 та від 24 жовтня 2003 р. № 9 ), під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав у даному випадку [PERSON] здійснював експлуатацію автомобіля «Ford Mondeo» д.р.н. ВТ2869АК на підставі довіреності. Особа яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Згідно поданих сторонами доказів такі обставини встановлені не були, тому суд вважає, що [PERSON] повинен відповідати за завдану шкоду у межах заявлених позовних вимог. Разом з тим, Постановою Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992р.. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що відповідно до Цивільного Кодексу України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні має бути відмовлено.» Виходячи з викладеного суд доходить висновку про те, що [PERSON] має нести майнову відповідальність за шкоду, заподіяну смертю потерпілого, однак зважаючи на те, що саме необережність потерпілого перебування ним у стані алкогольного спяніння, порушення правил дорожнього руху сприяли виникненню дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої він загинув суд вбачає підстави для зменшення розміру відшкодування. В силу ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Згідно наданих позивачем підтверджувальних документів смертю сина їй було завдано 5409грн.25коп. матеріальної шкоди, яка складається з 4378грн. витрат на ритуальні послуги поховання, 871грн.94коп. витрат на проведення поминального обіду, 159грн.31коп. витрат на ліки які позивач приймала у звязку з погіршенням стану здоровя внаслідок стресу отриманого від загибелі сина. Суми вказаних витрат відповідачем не заперечені, за таких обставин суд вважає, що вимоги про стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню. Вимога позивача в частині відшкодування немайнової (моральної) шкоди також є обґрунтованою, але на думку суд підлягає частковому задоволенню. Так, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Право на відшкодування такої шкоди, згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України мають чоловік, батьки, діти, а також особи, які проживали з потерпілим однією сімєю. Вирішуючи питання про розмір відшкодування немайнової шкоди на користь позивача, суд враховує відсутність вини відповідача в дорожньо-транспортній пригоді, відсутність вини особи яка керувала автомобілем, те що саме необережність потерпілого, перебування ним у стані алкогольного спяніння, порушення правил дорожнього руху сприяли виникненню дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої він загинув, розмір та глибину спричинених позивачу смертю близької людини душевних страждань, а також істотність зміни її способу життя. З урахуванням викладеного, суд вважає, що для компенсації немайнової (моральної) шкоди на користь позивача підлягає стягненню відшкодування у розмірі 30000грн. 00 коп. Оскільки з пояснень [PERSON] вбачається, що він не звертався до страхової компанії із заявою про настання страхового випадку, з наведеного видно, що суми відшкодування підлягають стягненню лише з [PERSON] Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі

Outcome: partial