Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-19 00:00:00

09 листопада 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 26 грудня 2011 року. Від подружнього життя дітей не мають. Однією сімєю проживали до жовтня 2012 року. З цього часу сімя фактично розпалась. Причиною розпаду сімї стала втрата взаємопорозуміння з дружиною та сварки, що виникали у звязку з цим. Посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачкою не можливе, позивач звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не зявилась, хоча належним чином була сповіщена про час, день і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомила, заперечень проти позову та заяви про розгляд справи в її відсутність суду не надала. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що від позивача не надійшли заперечення проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності до ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 26 грудня 2011 року у виконавчому комітеті Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний ктовий запис за №33. Після укладення шлюбу відповідачці присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 11). Від подружнього життя [PERSON] і [PERSON] дітей не мають. Як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі однією сімєю не проживають, у звязку з чим подальша побудова сімейних відносин є неможливою. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу не можливе, суперечить інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. У відповідності до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити відповідачці прізвище, присвоєне при одруженні, - [PERSON], оскільки остання про відновлення дошлюбного прізвища перед судом не клопотала. На підставі викладеного,

Outcome: approved