Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-10 00:00:00

У грудні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди та індексу інфляції. Свої вимоги мотивувала тим, що 24 березня 2000 року Києво-Святошинським судом Київської області, по цивільній справі №2-81/2000, було прийняте рішення, згідно якого стягнуто борг з [PERSON], на її користь у сумі 49167 грн., а також 2026грн., державного мита та всього 51193 грн. Після набрання судовим рішенням законної сили відповідач на неодноразові її пропозиції добровільно сплатити вищевказану суму боргу, постійно відмовлявся це зробити. Тому вона була змушена звернутися до ВДВС Києво-Святошинського району Київської області із заявою про відкриття виконавчого провадження, по виконавчому листу. Але і до цього часу судове рішення відповідачем не виконане. Позивачка вважає, що судове рішення не виконується саме із вини відповідача. Саме відповідач своїми умисними діями створює різні підстави та умови для повного невиконання ним законного судового рішення. Внаслідок послідовних, цілеспрямованих дій відповідача, позивачка вже дуже довгий час проживає в літній кухні, яка не отоплюється та в ній відсутнє газопостачання. Внаслідок чого в неї погіршився стан здоров*я, вона постійно хворіє, періодично перебуває на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. За станом здоров*я вона вимушена постійно лікуватися, що завдає їй фізичних та моральних страждань. Оскільки відповідач не виконує рішення суду, та не відає їй кошти , які вже давно знецінились, просить стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 60000 грн., стягнути з [PERSON], на її користь виплату індексу інфляції в сумі 110\~000грн., з 01.01.2009 року по 01.10.2010 року., та судові витрати. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, просила задовольнити позов у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечував, просив відмовити в повному обсязі. Суд вислухавши пояснення осіб, які приймали учать у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, приходить до залишення позову без задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 березня 2000 року Києво-Святошинським судом Київської області, по цивільній справі №2-81/2000, було прийняте рішення, згідно якого стягнуто борг з [PERSON], на її користь у сумі 49167 грн., а також 2026грн., державного мита та всього 51193 грн. Позовні вимоги [PERSON], не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки вони не відповідають вимогам ст.. ст.. 57 -59 ЦПК України. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається та, які підтверджували їх вимоги та заперечення. Згідно ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними діями, чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди слід виходити з вимог ст.. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обовязку по відшкодуванню такої шкоди, та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Суд відмовляючи в частині стягнення з відповідача моральної шкоди бере до уваги розяснення даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», обовязковому з*ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають, наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен з*ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходить при цьому. Наполягаючи на своїх вимогах про стягнення шкоди, позивачка не довела тих обставин, які дають підстави для покладення відповідальності на відповідача по відшкодуванню моральної шкоди. В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження та обставина, що судове рішення не виконується саме із вини відповідача. Крім того в ст.ст. 87, 88 Закону України «Про виконавче провадження» закріплена відповідальність за невиконання рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, а також за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення цього закону. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачка не змогла довести в судовому засіданні суми, які вимагає стягнути з врахування індексу інфляції, а також не надала доказів, які б доводили винні дії або бездіяльності відповідача. Позивачкою не надано суду доказів спричинення відповідачем реальних збитків , а заявлена сума вимог є нестягнутою сумою моральних страждань з урахуванням індексації. Індекс інфляції за своєю правовою природою не є збитками. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. Враховуючи наведене вище та

Outcome: dismissed