Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-13 00:00:00

18 жовтня 2010 року позивач звернувся із позовною заявою до [PERSON], третя особа Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом та усунення від права на спадкування. В обґрунтування своїх вимог, в судовому засіданні позивач зазначив, що 26.06.2009р. [PERSON] склав заповіт, згідно якого, заповідав усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові та не майнові права та обовязки, які належатимуть йому на день смерті. Після смерті [PERSON], позивачем було подано заяву про прийняття спадщини в 6-ту Дніпропетровську Державну нотаріальну контору, яку вони прийняли та зареєстрували реєстрі під номером 631. Позивач 21 вересня 2010р., повторно звернувся до 6-тої [PERSON] Державної нотаріальної контори, з заявою про видачу свідоцтва про права на спадщину, однак, в нотаріальній конторі йому було відмовлено у звязку з тим, що у Шостій державній нотаріальній конторі 22 вересня 2009 року заведено спадкову справу № 833/2009 після смерті [PERSON] за заявою його дочки - [PERSON], якою подано заяву про прийняття спадщини за законом, в тому числі на обовязкову частку у спадщині, оскільки вона є за станом здоровя інвалідом 2-ї групи. За таких обставин видати свідоцтво про право на спадщину на зазначене майно неможливо, оскільки правовстановлювальні та Витяг РПВНМ для оформлення спадщини - у [PERSON] відсутні, оформлення дублікатів документів можливо тільки у разі втрати документів та за заявою усіх спадкоємців. Відомостей про наявність або відсутність зазначених документів у спадкоємця [PERSON] у нотаріальній конторі немає. З урахуванням викладеного, визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на будинок № 85 по вул. Хабаровська в м. Дніпропетровську; зобовязати відповідачку надати правовстановлюючі документи на вказаний будинок; усунути відповідачку від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 15.08.2009р. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали,0 на його задоволенні наполягали. Представник Відповідача та Відповідач позов не визнали та заявили зустрічний позов, я в якому просили суд визнати недійсним заповіт. У свою чергу відповідачка [PERSON] звернулася до суду зі зустрічним позовом до [PERSON], третя особа приватний нотаріус ДМНО [PERSON], Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування своїх вимоги, з урахування уточнень (а.с.113-114), посилалася на те, що [PERSON] є її рідним батьком. за життя він завжди виявляв бажання залишити їй в спадок все своє майно, що підтверджується складеними заповітами від 20.09.1996 року та заповіт від 22.12.2008 року. Батько позивачки за зустрічним позовом хворів на онкологічне захворювання та приймав сильно діючі знеболювальні ліки. В червні 2009 року батько позивачки за зустрічним позовом зник, вона зверталася до органів міліції щодо його розшуку. Пізніше, їй стало відомо, що 15 серпня 2009 року [PERSON] помер, а 26.06.2009 року ним було складено заповіт на імя [PERSON] Вважає, що батько будучи тяжко хворою людиною похилого віку, не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними. З весни 2009 року і до часу смерті три рази проходив стаціонарне лікування, постійно отримував лікування згідно свого діагнозу. З урахуванням викладеного просила, визнати недійсним заповіт від 26.06.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], реєстровий № 3283, згідно якого [PERSON], померлий 15.08.2009 року, заповів все своє майно [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши фактичні обставини справи у межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх доказами наданими сторонами, вважає, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 16 жовтня 1981 року між [PERSON] та [PERSON], було зареєстровано шлюб, про що свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а.с.8). [PERSON]О та [PERSON] проживали у будинку розташованим за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Хабаровська, буд.85.\~ Як вбачається з Інформаційної довідки наданої КП ДМБТІ№ 8984 від 23.07.2009р. даний будинок належить [PERSON], на праві приватної власності з 14.12.2007р. (а.с.9-10). 09.12.2008р. [PERSON] померла, про що Індустріальним ВРАЦС [PERSON] МУЮ зроблено актовий запис № 1718. Після її смерті, [PERSON]С, що постійно з нею проживав, юридично спадщину не оформляв, однак прийняв її фактично, як спадкоємець першої черги за законом. У відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] жодних відмов не заявляв і фактично успадкував будинок, який належав його дружині. Оскільки [PERSON] був інвалідом першої групи (а.с.11), ветераном ВВ війни, він звернувся до відповідача за допомогою, в оформленні спадкового права. Для здійснення цих повноважень, 26.06.2009 р. він видав на імя відповідача довіреність, посвідчену приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], реєстровий № 3280 (а.с.14). 15 серпня 2009 року помер [PERSON], про що відділом реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції зроблено запис № 5971 (а.с.15). 26 червня 2009 року померлим [PERSON] було складно заповіт на імя [PERSON], згідно якого усе належне майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось заповідом останньому (а.с.16). Після смерті [PERSON], позивачем було подано заяву про прийняття спадщини до шостої [PERSON] державної нотаріальної контори, яку було прийнято та зареєстрували реєстрі під номером 631. 21 вересня 2010р., позивач повторно звернувся до 6-тої [PERSON] Державної нотаріальної контори, з заявою про видачу свідоцтва про права на спадщину, однак постановою державного нотаріуса від 23.09.2010 року у вчинені нотаріальних дій було відмолено у звязку з тим, що у Шостій державній нотаріальній конторі 22 вересня 2009 року заведено спадкову справу № 833/2009 після смерті [PERSON] за заявою його дочки - [PERSON], якою подано заяву про прийняття спадщини за законом, в тому числі на обовязкову частку у спадщині, оскільки вона є за станом здоровя інвалідом 2-ї групи, та відповідно до ст. 1241 ЦК України має право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту (ас.13). Крім того, 30 квітня 2010 року до нотаріальної контори надійшла заява гр. [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом, разом із рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, яке було ухвалене 01 березня 2001 року по справі № 2-976/2010 про надання [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини. Окрім оригіналу заповіту від імені [PERSON] та паспорту на своє імя у гр. [PERSON] документів немає. За таких обставин видати свідоцтво про право на спадщину на зазначене майно неможливо, оскільки відповідно до вимог пунктів 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ( № 20/5 від 03.03.2004 року) видача свідоцтва про право на спадщину, яке підлягає реєстрації,провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві, Витягу з реєстрації права власності нерухомого майна, а також свідоцтва про смерть та домової книги, за якими нотаріус має перевірити факт належності майна на праві власності спадкодавцеві, факт смерті, місце відкриття спадщи\-ни та коло спадкоємців, які мають право на спадкування. Належні документи для оформлення права на спадщину за законом у позивача відсутні, оформлення дублікатів документів можливо тільки у разі втрати документів та за заявою усіх спадкоємців. Відомостей про наявність або відсутність зазначених документів у спадкоємця [PERSON] у нотаріальній конторі немає. Позивач звертався до правоохоронних органів з заявою щодо прийняття заходів відносно [PERSON], в якій посилається на те, що відповідачка незаконно заволоділа документами померлого та просить провести перевірку відносно цього. Листом прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська № 568р. від 26.09.2009р. повідомлено, що постановою заступника начальника Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області було відмовлено в порушення кримінальної справи (а.с.19). З огляду на це, на даний час, за відсутності цих документів, позивач позбавлений можливості оформити належним чином право власності на майно, що в свою чергу порушує його законні права та інтереси. Оскільки,відповідно до ч. 2 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У судовому засіданні, відповідачка [PERSON] наголошувала на тому, що батько будучи тяжко хворою людиною похилого віку, не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними. З весни 2009 року і до часу смерті три рази проходив стаціонарне лікування, постійно отримував лікування згідно свого діагнозу. Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Ухвалою суду від 26 жовтня 2011 року по справі було призначено посмертну судово психіатричну експертизу відносно [PERSON], померлого 15.08.2009р. Відповідно до Акту № 11 від 10 травня 2012 року, проведеного КЗ Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарняВідділ судово психіатричних експертиз, [PERSON] на момент складання та підписання заповіту від 26.06.2009 року, за своїм психічним станом міг розуміти значення своїх дій та керуватися ними, що також підтверджується пояснення свідків з боку позивача. Отже, проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність [PERSON] в момент складання ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту з підстав, передбачених ч.1 ст. 225 ЦК України, що також відповідає вимогам Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року Про судову практику в справах про спадкування. Вимоги [PERSON] за зустрічним позовом про визнання заповіту недійсним також протирічять положенням Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, що не дає підстав для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved