Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-01 00:00:00

У зв`язку з тим, що вона працювала на посаді менеджера зі збуту ТзОВ "Будівельно-виробнича компанія "Естакада" і з 19 жовтня 2011 року була звільнена із займаної посади за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України, однак на день звільнення підприємство не виплатило заборгованість із заробітної плати і повний розрахунок нею не було проведено, позивачка [PERSON] . Звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 4516,53 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 7113,23 грн. та моральну шкоду в сумі 21000,00 грн. В ході судового розгляду позивачка [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій відмовилася від позовної вимоги про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі на суму 4516,53 грн., оскільки така заборгованість стягнута на її користь на підставі судового наказу Рівненського районного суду Рівненської області від 21 травня 2012 року і збільшила позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 11060,81 грн., а позовні вимоги про стягнення моральної шкоди залишила незмінними. В суді позивачка [PERSON] позов з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог підтримала, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснила, що працювала на посаді менеджера зі збуту у ТзОВ "Будівельно-виробнича компанія "Естакада" до 19 жовтня 2011 року. Заробітна плата їй постійно виплачувалася із запізненнями, а тому на підставі судового наказу Рівненського районного суду від 21 травня 2012 року з відповідача на її користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі на суму 4516,53 грн., однак незважаючи на набрання чинності судовим наказом, відповідач заборгованість по заробітній платі до цього часу не виплатив. Вона неодноразово зверталася до відповідача із проханням виплатити заборгованість по заробітній платі і всі належні їй виплати при звільненні, однак всі її прохання були проігноровані відповідачем, а тому таке зневажливе ставлення до неї викликало моральні страждання та завдало їй моральної шкоди. З цих причин вона була вимушена звертатися до суду з даним позовом і просить його задоволити. Представник відповідача ТзОВ "Будівельно-виробнича компанія "Естакада" в судове засідання не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, хоча про дату, місце і час розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно і належним чином, від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Суд вважає неявку представника відповідача до суду неповажною і приходить до висновку про можливість розгляду справу у його відсутності. Тобто, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення, проти чого позивачка не заперечує. Судом встановлено, що згідно наказу № К-59 від 06 жовтня 2008 року [PERSON] була прийнята на посаду менеджера зі збуту ТзОВ "Будівельно-виробнича компанія "Естакада", про що свідчить запис у трудовій книжці серії [NUMBER] , що видана на її ім`я. Як вбачається із копії наказу № К-44 від 19 жовтня 2011 року, [PERSON] було звільнено із займаної посади за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Згідно довідки № 14 від 02 квітня 2012 року, що видана ТзОВ "Будівельно-виробнича компанія "Естакада" на день звільнення [PERSON] заборгованість по заробітній платі складала 4516,53 грн., а її середньомісячний заробіток становить 1301,20 грн. Судовим наказом Рівненського районного суду від 21 травня 2012 року № 1716/1893/2012 із ТзОВ "Будівельно-виробнича компанія "Естакада" на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 4516,53 грн. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] , дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оцінюючи все це в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно із ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не поревищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 Кодексу. Стаття 116 КЗпП України передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки, судом встановлено, що позивачка отримувала заробітну плату несвоєчасно і не в повному обсязі, то виникла заборгованість, яка була стягнута з відповідача на підставі судового наказу, однак як стверджує позивачка, з нею по даний час не проведено повний розрахунок при звільненні, тому суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку. При прийнятті рішення суд виходить лише з наявних і наданих позивачкою доказів, оскільки представник відповідача в судове засідання не з`явився, будь-яких заперечень на позов подано не було, доказів, які б спростовували доводи позивачки, відповідач суду також не надав. Суд приходить до висновку, що відповідач проігнорував явку до суду, самоусунувся від повного і всебічного вирішення даного спору. Позивачкою надано суду свої розрахунки середнього заробітку за час затримки розрахунку і суд з ними погоджується, оскільки ці розрахунки нічим не спростовуються. Середній заробіток за час затримки розрахунку виведено з моменту подачі заяви про звільнення з роботи по 02 липня 2012 року. Що стосується стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України така шкода підлягає стягненню, оскільки судом встановлено, що відповідач ігнорував трудове законодавство, в результаті чого були порушені законні права позивачки, що призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, так як несвоєчасна виплата заробітної плати і неповний розрахунок з нею при звільненні ставили у скрутне матеріальне становище як саму позивачку, так і членів її сім`ї. Попри це суд не погоджується з сумою моральної шкоди у 21000 гривень, як того просила позивачка у позовній заяві, і вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення моральна шкода в сумі 3000 грн. і саме така сума є пропорційною тим моральним стражданням, які вона зазнала. Оцінюючи всі вище наведені обставини в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в наявності є порушення законних прав позивачки, за захистом яких спрямоване її звернення до суду, а тому позов підлягає до часткового задоволення. В зв`язку з задоволенням позову, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути і судовий збір, від сплати якого була звільнена позивачка при подачі позову до суду.

Outcome: partial