overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 комунара»(далі Підприємство), посилаючись на те, що відповідачем несвоєчасно виплачується заробітна плата. Просила зобов'язати відповідача виплатити їй компенсацію втраченої частини грошових доходів у розмірі 2019 грн. 75 коп. та стягнути 21120 грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивачки вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки представника суду не відомі. Відповідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд ухвалив про розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] з 20 липня 1976 року перебуває у трудових відносинах з Підприємством, при цьому відповідач з липня 2009 року по червень 2011 року нерегулярно сплачував позивачці заробітну плату, внаслідок чого на час розгляду справи утворилась заборгованість у розмірі 26572 грн. 00 коп. В силу ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Таким чином, вимоги позивачки в частині покладенні на відповідача обов'язку виплатити їй відповідну компенсацію є обґрунтованими та підлягають задоволенню, при цьому суд погоджується з розрахунком, представленим позивачкою та вважає її (компенсації) розмір в 2019 грн. 75 коп. правильним. Разом з тим, статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику здійснюється якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт невиплати з вини керівництва Підприємства належних працівникові сум, призвело до моральних страждань позивачки та вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, тобто їй була заподіяна немайнова шкода, для компенсації якої з відповідача на користь позивача слід стягнути 700 грн. 00 коп., задовольнивши тим самим в даній частині позовні вимоги частково. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 321 грн. 90 коп. судового збору.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною віку повноліття. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 15 квітня 1994 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Мають сина [PERSON], [INFO]. З відповідачем однією сім'єю вони не проживають більше 16 років, він покинув сім'ю коли їхньому сину був 1 рік та 8 місяців, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо. На даний час відповідач проживає з іншою жінкою, з якою створив нову сім'ю. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позов визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідно ч.2 ст.158 ЦПК України рішення у справі можливо постановити у судовому засіданні без участі сторін. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 15 квітня 1994 року сторони зареєстрували шлюб у відділі РАГС виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу та зроблено актовий запис № 255 /а.с.8/. Мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження /а.с.9/. В заявленому позові позивачка стверджує, що матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно ст. 183 ч.1 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд вважає, що відповідач зобов'язаний надавати допомогу своєму синові до досягнення ним віку повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-17 00:00:00

15.02.2012 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини. Позивачка направила до суду заяву в якій просила справу слухати за її відсутності в судовому засіданні, свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином, але поважної причини своєї відсутності суду не надав. Суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до наданих документів позивальницею, вона 16.10.2010 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу сторін народився син - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Сторони проживають окремо з 2011 року. Відповідач матеріальної допомоги не надає, вихованням дитини не займається, він здоровий, працездатний та має можливість надавати матеріальну допомогу. Інших дітей у відповідача немає, аліменти він ні кому не сплачує. Відповідно до ст. ст. 180 -182 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На виконання цього обов'язку за рішенням суду можуть стягатися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоров'я і матеріального положення дитини і інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з відповідача суд враховує його матеріальний і сімейний стан і вважає за можливе стягнути аліменти по ? частині з усіх видів заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 214 гривень 30 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-17 00:00:00

28.02.2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким що втратив право на користування жилим приміщенням розташованим за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач та його представник за довіреністю [PERSON] свій позов підтримав повністю. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав та не заперечував в їх задоволенні. У відповідності зі ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі. Так, судом встановлено, що 06.09.2004 року позивач [PERSON] згідно договору дарування укладеного з [PERSON], придбав у власність житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач в установленому порядку оформив на себе право власності на вищевказане нерухоме майно, де почав проживати зі своєю дружиною та дітьми. Пізніше, після укладення договору дарування позивачеві стало відомо що за вказаною вище адресою також зареєстрований відповідач по справі -[PERSON], який з 2004 року по теперішній час, жодного разу не з'являвся та не проживав в даному домоволодінні так само як і не сплачував комунальні та інші платежі на утримання будинку. Згідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень, передбачених ст.ст. 383, 391 ЦК України, власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно вимог ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку. Згідно з положенням ст. 319 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема усунення перешкод у користуванні майном особою, в якої відпали законні підстави для такого користування. У відповідності ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. За наведених вище підстав суд знаходить можливим задовольнити позовні вимоги позивача та визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням розташованим за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-17 00:00:00

Зважаючи на те, що у викладенні повного тексту рішення суду, пов»язанного з обґрунтуванням доводів сторін, буде витрачений значний час, суд вважає на необхідне проголосити вступну та резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-17 00:00:00

Сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 17 січня 1975 року. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не має. Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою мотивуючи свої позовні вимоги тим, що в теперішній час сім”я розпалася, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, спільне господарство не ведуть, любов та повага між ними відсутні. Останнім часом постійні сварки та суперечки створили умови за яких шлюб фактично припинився. Всі ці обставини створили умови за яких подальше збереження сім’ї суперечить його інтересам. Позивач в судове засідання не з’явився, але надав суду свою заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, від позову не відмовляється. Спору про розподіл сумісного майна не має. Відповідачка в судове засідання не з’явилася, але надала суду свою заяву в якій просить справу розглянути за її відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує, оскільки дійсно шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, спільне господарство не ведуть, любов та повага між ними відсутні. Спору про розподіл сумісного майна, нажитого в період шлюбу не має. Крім цього просить після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON]. Згідно ст. 174ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що сім”я розпалася повністю, не може бути збережена і позовні вимоги підлягають задоволенню. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 січня 1975 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Тахтамукайського району Управління реєстрації актів цивільного стану Республіки Адигея, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії 1-АЗ № 551877, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тахтамукайського району Управління реєстрації актів цивільного стану Республіки Адигея 26 січня 2012 року. В теперішній час любов та повага між сторонами відсутні. Останнім часом постійні сварки та суперечки створили умови за яких шлюб фактично припинився. На протязі останніх років шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, спільне господарство не ведуть, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Враховуючи викладене, суд вважає, що сім”я сторін розпалася, примирення неможливе, а тому шлюб підлягає розірванню. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час не має. З урахуванням клопотання відповідачки, суд залишає після розірвання шлюбу її прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-17 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, що пов’язана з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, відповідно до ч.3 ст.209 ЦПК України, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-17 00:00:00

У лютому 2012 року позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем,посилаючись на те,що шлюбні відносини між ними не склались із-за різниих поглядів на сімейне життя.Це стало причиною припинення шлюбно-сімейних відносин . Вважає,що сім”я їх розпалась,миритися з відповідачем не бажає. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, пояснила,що остаточно шлюбні відносини з відповідачем припинили у травні 2011року у зв”язку з різними поглядами на сімейне життя,різними релігіями,остання обставина викликала непорозуміння між ними.З того часу ніяких відносин з відповідачем не підтримує,він матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не спілкується з ними,хоч, як їй відомо, за межі України він не виїздив.Просить шлюб з відповідачем розірвати,залишити їй прізвище [PERSON],визначити місце проживання дітей з нею. Відповідач у судове засідання повторно не з”явився,про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином за останньою відомою судові адресою,а тому відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається таким,що повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивачку,дослідивши та оцінивши наявні у справі письмові докази ,суд прийшов до висновку,що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч.1 ст.110,ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред”явлений одним із подружжя,суд з”ясовує фактичні взаємини подружжя,дійсні причини розірвання шлюбу,бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини подружнього життя.Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,якщо буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,інтересам їхніх дітей,що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 СК України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено,що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.01. 2007 року,від якого мають малолітніх дітей: синів [PERSON] [PERSON],12.07.2009р.н. та [PERSON] [PERSON] 21.02.2007р.н.,які знаходяться на утриманні матері. Сімейне життя у сторін не склалось із-за різних поглядів на сімейне життя, різних віросповідань,що викликало відсутність взаєморозуміння між подружжям. Ці обставини призвели до того,що сторони втратили почуття любові та поваги одне до одного, і у травні 2011 року остаточно припинили шлюбно-сімейні відносини,подружніх стосунків не підтримують,мають окремий бюджет,спільним побутом не пов»язані. За таких обставин,суд вважає,що сім'я розпалась остаточно,подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,що мають істотне значення. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати справи слід покласти на відповідача. На підставі ст.ст.105,110,112 ,115 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що згідно довідки ЖК Рекорд№ 3 від 04.01.2012 року його мати [PERSON] була власником квартири за адресою : [ADDRESS], за котру вона виплатила кошти при житті, будучи членом житлового кооперативу. 03.07.2003 року його мати [PERSON] померла. Після смерті своєї матері, позивач звернувся до Одинадцятої [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. Тому він звернувся з даним позовом до суду. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судовому засіданні просив винести рішення на розсуд суду. Відповідач ЖК Рекордпро час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином,в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, перевіривши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно довідки ЖК Рекорд№ 3 від 04.01.2012 року, померла [PERSON] була власником квартири за адресою : [ADDRESS], за котру вона виплатила кошти при житті, будучи членом житлового кооперативу (а.с. 5). Відповідно до довідки КП [PERSON] міське бюро технічної інвентаризаціївід 15.02.2012 року, двокімнатна квартира за адресою : [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] (а.с. 7). 03 липня 2003 року [PERSON] померла (а.с. 4). Згідно довідки від 23.03.2012 року № 1539/0116, після померлої 03.07.2003 року [PERSON], яка мешкала: [ADDRESS] 16.07.2003 року до Одинадцятої [PERSON] державної нотаріальної контори було подано заяву від імені [PERSON], який мешкає: [ADDRESS], про прийняття спадщини, як за законом так і за заповітом, яка зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 1296, спадкова справа № 778/203р. Інших заяв не надходило, свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с. 27). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] є матірю [PERSON] (а.с. 9) та він є спадкоємцем першої черги. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається в наслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі вищевикладеного, суд задовольняє позовні вимоги позивача в повному обсязі та визнає за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-17 00:00:00

Виходячи з конкретних обставин справи та зважаючи на потребу в часі для викладення повного тексту рішення, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-17 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 29 березня 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Ізюмської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво в якій зазначає, що у 1984 році нею було збудовано гараж з майстернею в гаражному кооперативі «Восток»за адресою : м. Ізюм, вул. Капітана Орлова, 37-г. Будівництво виконане з порушенням ДБН, а саме : без відповідного дозволу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Харківській області. КП «Проектне бюро м. Ізюма»надало висновок від 23.02.2012 року, згідно якого оформити самочинне будівництво можливо відповідно до вимог статті 376 ЦК України. Зазначене самочинно побудоване нерухоме майно може бути оформлено на праві власності тільки за рішенням суду. Просить визнати за нею право власності на гараж розміром 4.0х7,16 під літ «Б»та майстерню розміром 4,7х7,16 під літ «б» В судове засідання представник позивача не з»явився, подалв заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Представник відповідача в судове засідання не з»явився, просив розглянути справу у його відсутності, при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. У відповідності ч.5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно з висновком комунального підприємства «Проектне бюро м. Ізюма»про можливість оформлення самочинно виконаного будівництва від 23 лютого 2012 року на земельній ділянці розташованій за адресою: м. Ізюм, вул. Капітана Орлова, 37-г Харківської області самочинно, без відповідного дозволу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Харківський області [PERSON] збудовано : гараж розміром 4.0х7,16 під літ «Б»та майстерню розміром 4,7х7,16 під літ «б»(а.с.5) Таким чином, суд приходить до висновку, що іншого порядку визнання права власності на самочинне будівництво законом не передбачено, та за наявності, відповідного висновку проектного бюро, технічного паспорту на гараж, права [PERSON] підлягають судовому захисту.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, мотивуючи тим, що 25 січня 2000 року в м. Конотопі Сумської області померла його бабуся [PERSON]. Він є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], але з заявою до нотаріальної контори у встановлений законом строк він не звертався, оскільки фактично прийняв спадщину після смерті бабусі, тобто вступив в управління і володіння її майна: робив поточні ремонти будинку, обробляв земельну ділянку, розпорядився речами померлої бабусі, що в силу ст. 549 ч. 1 ЦК України 1963 року свідчить про прийняття спадщини. В судовому засіданні представник заявника за довіреністю [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Заінтересована особа: Конотопська міська державна нотаріальна контора в судове засідання не з»явилися, надали суду заяву, в яких прохає розглядати справу без участі її представника, при розгляді справи покладається на розсуд суду. А також повідомила, що після померлої 25.01.2000 року [PERSON] до нотаріальної контори заяв про прийняття або про відмову від спадщини не надходило, спадкова справа не заводилась. Заінтересована особа: Конотопська міська рада в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без участі її представника, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення представників, свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 25 січня 2000 року померла [PERSON] ( а.с.3). Після її смерті відкрилася спадщина, яку заявник, як спадкоємець за заповітом фактично прийняв: робив поточні ремонти будинку, обробляв земельну ділянку, розпорядився речами померлої (а.с.4,5), що й підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] За таких обставин суд вважає, що в судовому засіданні здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що заявник [PERSON] фактично прийняв спадщину після померлої 25 січня 2000 року [PERSON].

Outcome: approved