Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 63\~841 грн. 76 коп., мотивуючи тим, що 11.07.08 р. між відкритим акціонерним товариством Комерційний банк Надра(далі ВАТ КБ Надра), правонаступником якого він є з 04.02.11 р., та відповідачем було укладено договір № 298ПП/6-В (далі - кредитний договір), згідно з умовами якого банк надав відповідачеві кредит на споживчі цілі у національній валюті України в сумі 28 900 грн. з розрахунку 3, 1 % на місяць строком з 11.07.08 р. по 11.07.11 р.. Зазначає, що нарахування відсотків за користування кредитом мало здійснюватись за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості. Відповідачем було отримано вказані кошти 11.07.08 р.. Згідно з умовами кредитного договору, передбаченими п. п. 2.3.1, 2.3.2, відповідач зобовязувався повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно до 15 числа поточного місяця, при цьому щомісячний платіж повинен складати суму, не меншу, ніж зазначена у п. 2.3.1 кредитного договору. Однак, відповідачем за станом на 18.04.11 р. було порушено п. п. 2.3.1, 2.3.2 кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами. Згідно з п. 3.2.3 кредитного договору він має право вимоги дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором, якщо відповідач не вніс черговий платіж у термін, визначений у п. 2.3.3 кредитного договору. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, у разі прострочення відповідачем строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, у випадку прострочення строку виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, передбачений п. 3.3.5 кредитного договору, відповідач повинен сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої сум и за кожен день прострочення. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору, у разі прострочення відповідачем строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, відповідач повинен сплатити фіксований штраф у розмірі 30 грн.. За станом на 18.04.11 р. заборгованість за кредитним договором склала 63 841 грн. 76 коп., у т.ч.: 28\~135 грн. 50 коп. - сума непогашеного кредиту; 26\~177 грн. 94 коп. сума несплачених відсотків; 9\~168 грн. 32 коп. сума несплаченої пені за прострочення строків виконання зобовязань; 360 грн. сума несплаченого штрафу за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу. На його повідомлення про необхідність сплати передбачених кредитним договором платежів, відповідач не зреагував, заборгованості не погашає. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача суму боргу, судові витрати у справі. В судове засідання представник позивача не зявився, хоча позивач належно повідомлений. Причини неявки свого представника суду не повідомив. Позивач попередньо подав до суду заяву з проханням розглядати справу без участі його представника, зазначивши про це у тексті позовної заяви, зазначивши також, що позов підтримує повністю, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належно оповіщений. Про причин неявки суду не повідомив, письмового заперечення проти позову до суду не подав. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, суду пояснила, що позовні вимоги позивача є безпідставними, так як позовні документи оформлені неналежно, у неї є сумнів у наявності у позивача оригіналу кредитного договору. Зазначає, що при розгляді іншої цивільної справи за позовом її довірителя до цього ж позивача про визнання цього ж кредитного договору недійсним, представник банку зазначала про пропуск [PERSON] строку позовної давності. А тому вважає, що і вимога позивача є такою, що подана з пропуском строку позовної давності. Просить у задоволенні позову відмовити. На думку суду, можливий розгляд справи у відсутності представника позивача, відповідача. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до повного задоволення. Із змісту ст. ст. 1054, 1055 ЦК України слідує, що за кредитним договором, укладеним у письмовій формі, банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку, відповідно до ст.ст. 549 - 552 ЦК України, що нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.ст. 549, 551 ЦК України, неустойка (пеня), що являє собою грошову суму, що встановлена договором, підлягає передачі боржником кредиторові у разі порушення боржником зобовязання та обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з матеріалів справи, а саме: копії кредитного договору (а. с. 7 9), між ВАТ КБ Надра, правонаступником якого є позивач (а. с. 18, 19), як кредитором, та відповідачем як позичальником склались зобовязальні правовідносини, за якими банк надав відповідачу кредит в сумі 28\~900 грн. Умови та порядок повернення кредиту та сплати відсотків, вказані позивачем, сторонами дійсно, погоджено. Згідно з розрахунком заборгованості по кредиту, загальна сума заборгованості за кредитом за станом на 18.04.11 р. складає 63\~841 грн. 76 коп.. Із копії кредитного договору (а. с. 7 9) слідує, що відповідач зобовязувався повернути кредит, сплачувати відсотки по кредитному договору; вносити чергові мінімальні платежі по кредиту у порядку та розмірах, передбачених кредитним договором, а у випадку порушення зобовязання нести штрафні санкції, передбачені кредитним договором. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання представника відповідача на ту обставину, що позивач неналежно оформив позовні матеріали, не має оригіналу кредитного договору, не знайшла свого ствердження в судовому засіданні, так як їх оформлення та подача відповідають вимогам ст. 119 ЦПК України; нею в судовому засіданні не доведено тієї обставини, що оригіналу кредитного договору у позивача немає та не доведено, що подані позивачем суду копії кредитного договору здобуто з порушенням вимог законодавства. Разом з тим суд приймає до уваги і ту обставину, що представник відповідача не заперечувала того, що відповідач отримав у банківській установі 11.07.08 р. кошти в сумі 28\~900 грн., уклавши відповідний кредитний договір 11.07.08 р. на умовах, зазначених позивачем, та не виконує свого зобовязання, передбаченого вказаним договором. Крім того, як слідує з копії рішення Ковельського міськрайонного суду від 24.02.12 р. у справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ Надрапро визнання кредитного договору недійсним (а. с. 40 41), що залишене в силі згідно з ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 24.04.12 р. (а. с. 43, 44), такі позовні вимоги [PERSON] було залишено без задоволення. А останній стверджував, що спорюваний ним кредитний договір, таки укладався. За змістом ст. 61 ЦПК України, серед підстав звільнення від доказування є наявність обставин, встановлених судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили. Посилання представника відповідача в тій частині, що позивач пропустив строк позовної давності, так як під час розгляду судом іншої цивільної справи - позовом [PERSON] до ПАТ КБ Надрапро визнання кредитного договору недійсним представник банку стверджувала про пропуск [PERSON] строку позовної давності, є безпідставним та не відповідає обставинам розглядуваної справи. Так, кредитний договір було укладено між сторонами 11.07.08 р. (а. с. 7 - 9), відповідач частково виконував умови кредитного договору та 24.10.08 р. вніс 30 грн. на погашення кредиту, на даний час кредитний договір не розірваний у встановленому законом порядку, кредитні правовідносини між сторонами продовжують існувати. Позивачем подано розглядуваний позов до суду 24.10.11 р., тобто, в межах строку позовної давності (а. с. 3). Твердження сторони про пропуск [PERSON] строку позовної давності стосувались його вимоги про визнання кредитного договору недійсним, що, згідно з положеннями ст. 256 ЦК України, відраховується з дня, коли особа дізналась про порушення свого права. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач порушив умови кредитного договору, укладеного між ним та банком, суми заборгованості нарахована позивачем вірно та відповідно до умов кредитного договору, а тому сума заборгованості підлягає стягненню у повному розмірі з відповідача на користь позивача. Підстав до відмови у задоволенні позову у звязку із пропуском строку позовної давності, немає. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved