Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до Свердловського міського суду з дійсною позовною заявою до відповідача про стягнення моральної шкоди, завданої пережитими фізичними та моральними стражданнями у зв'язку з професійним захворюванням, в обґрунтування вимог зазначивши, що він 23 роки 3 місяці працював на підземних роботах, останній час на шахті ВП «Довжанська-Капітальна» ТОВ ДТЄК «Свердловантрацит». 23.07.2012р. його було взято на облік до Відділення ВД Фонду СНВ в м.Свердловську. За висновком МСЕК від 25.07.2012р. позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності 20% безстроково у зв'язку з професійним захворюванням. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що його загальний стаж роботи - 30 років 3 місяці він працював в умовах шкідливих факторів прохідником підземним, електрослюсарем підземним на підприємствах вугільної промисловості, серед яких останні місця роботи: шахта «Довжанська-Капітальна ДП «Свердловантрацит» з якої він був переведений 30.12.2011р. до ТОВ «ДТЄК Свердловантрацит» ш.«Довжанська-Капітальна». У відокремленому підрозділі «Шахта Довжанська-Капітальна» ДП «Свердловантацит» позивач працював електрослюсарем підземним останні 11 років 11 місяців. У зв'язку з передачею державного майна в концесію ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» він був прийнятий по переводу з 30.12.2011р. електрослюсарем підземним у відокремлений підрозділ «Шахта Довжанська-Капітальна» ТОВ ДТЕК Свердловантрацит», звідки звільнився зв'язку з станом здоров'я 06.02.2012р. Згідно умов концесійного договору ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» є правонаступником ДП «Свердловантрацит». Внаслідок роботи в шкідливих умовах, позивач отримав хронічні професійні захворювання. Через втрату працездатності він змушений систематично лікуватися в лікарнях, санаторіях, більшість за свій рахунок. На даний момент відчуває сильний біль у грудях, йому важко ходити. Він постійно кашляє та задихається, обмежений в рухах. Постійний прийом ліків, нестача коштів на лікування, до фізичного болю додаються душевні страждання від свого безсилля і безсилля ліків допомогти йому позбавитися цієї болі, або полегшити страждання; постійно відчуває наслідки професійного захворювання, через болі, постійний кашель, без спокійний сон, став нервовою та дратівливою людиною; неможливо займатися домашніми справами, що потребують навіть незначних фізичних зусиль. В зв'язку з захворюванням він не має змоги працювати за фахом і забезпечувати сім'ю. З'явилось почуття неповноцінності, оскільки обмежений у фізичних навантаженнях, життя залежить від вживання ліків та лікування. Хворобі спричиняють біль та душевні страждання. На підставі викладеного позивач просить суд провести розгляд справи за його відсутністю у судовому засіданні та позов задовольнити, стягнувши з відповідача ТОВ ДТЄК «Свердловантрацит» моральну шкоду в розмірі 25000 грн, спричинену професійним захворюванням на виробництві. У судове засідання позивач не з'явився, але в своєму позові просить суд розглянути справу за його відсутністю. Представник відповідача ТОВ ДТЕК «Свердловантрацит» Вильчинська І.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що згідно наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №773 від 01.12.2011р. «Про забезпечення виконання концесійних договорів щодо цілісного майнового комплексу ДП «Ровенькиантрацит» та щодо цілісного майнового комплексу ДП «Свердловантрацит» Державне підприємство «Свердловантрацит» передано у довгострокове користування Товариству з Обмеженою Відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» згідно концесійного договору від 01.12.2011р. Відповідно Концесійного договору п.33.8 Концесіонер є правонаступником Підприємства за майновими та немайновими правами та обов'язками, які сформувалися у підприємства станом на дату укладення між сторонами цього договору та передані концесіонеру за зведеним актом приймання передачі майна, передбаченим підпунктом 33.4 цього пункту договору, з моменту його укладання між сторонами. Позивач з 1983 року по 29.12.2011р. працював на шахтах ДП "Свердловантрацит" в якості електрослюсаря підземного з повним робочим днем під землею та прохідника, про що свідчить запис у трудовій книжки. До ТОВ "ДТЕК Свердловантрацит" ВП "Шахта "Довжанська-Капітальна" позивача було прийнято 30.12.2011р., звільнився він 06.02.2012р. у про що також свідчить запис у трудовій книжки. Професійне захворювання в нього встановлено в липні 2012р. Тобто позивач намагається довести, що професійне захворювання він заробив в ТОВ «ДТЄК Свердлованрацит» за один місяць роботи. Таким чином, вважає позов [PERSON] до ВП "Шахта "Довжанська-Капітальна" ТОВ "ДТЕК Свердловантрацит" є безпідставним, та таким, що не підлягає задоволенню, в зв'язку з тим, що ТОВ "ДТЕК Свердловантрацит" не є належним відповідачем по справі. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 23.05.1983р. по 30.12.2011р. працював на підприємствах ДП «Свердловантрацит» на підземних роботах в якості електрослюсаря підземний та прохідника з повним робочим днем під землею, що підтверджено даними трудової книжки на ім'я позивача (ар.с.6-7). За даними із виписки з акту огляду МСЕК від 25.07.2012р. позивачу вперше встановлено стійку втрату професійної працездатності безстроково у розмірі 20% у зв'язку з хронічним бронхітом (ар.с.11). Відповідно до акту №30 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21.06.2012р. [PERSON] має 29 років і 3 місяці підземного стажу (ар.с.8-10). Оскільки втрата працездатності позивача виникла внаслідок виконання ним трудових обов'язків, відшкодування йому завданої моральної шкоди передбачено вимогами ст.237-1 КЗпП України. Відповідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. №4 визначено, що відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, введеними в дію в різні строки, з приводу чого судам рекомендовано встановлювати якими правовими нормами виниклі правовідносини регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. На момент установлення вперше позивачу висновком медико-соціальної експертної комісії втрати працездатності питання щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я, регулювалося саме ст.237-1 КЗпП України. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. №4, визначено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст.153 ч.2 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд не приймає доводи відповідача про те, що ТОВ «ДТЕК «Свердловантрацит» є неналежним відповідачем, так як [PERSON] працював на даному підприємстві лише з 30.12.2011р. по 06.02.2013р., а професійне захворювання в нього встановлено в липні 2012р., так як, відповідно до акту форми П-4 від 21.06.2012р. №30 підприємством, на якому він працював і виробничі фактори, що призвели до захворювання вказано саме ВП «Шахта «Довжанська-Капітальна» ТОВ «ДТЕК «Свердловантрацит». Крім того, Конституційний Суд України в абз.9 п.5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст.1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Суд, вважає за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди, яка повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров'я внаслідок професійного захворювання, ступінь втрати ним професійної працездатності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2000 грн в порядку відшкодування моральної шкоди та судові витрати на користь держави, задовольнивши позов частково. Згідно зі ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави, у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у дохід держави у розмірі 229,40 грн, оскільки у результаті його неправомірних дій позивач змушений звернутися до суду за захистом порушеного права. На підставі ст.153,237-1 КЗпП України,

Outcome: partial