Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-19 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач [PERSON] підприємство "Компанія "Вода Донбасу" в особі Торецького ВУВКГ 19 вересня 2012 р. звернулось до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про врегулювання преддоговірного спору \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Свій позов обґрунтовувало тим, що відповідач [PERSON] є власником будинку № 6 по вул.Лугова у м.Дружківка, та користується комунальними послугами, у тому числі з водопостачання та водовідведення на договірних засадах. 26 серпня 2012 року Торецьке ВУВКГ "Компанія "Вода Донбасу" звернулось до відповідача з пропозицією укласти новий договір про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення. 28 серпня 2012 року відповідач підписав договір та додав до нього підписаний протокол розбіжностей, у якому просить п. 13,17.12;17.16;18.8;18.9;18.10; 18.11; 19.4 запропонованого договору викласти у його редакції. 14 вересня 2012 року відповідача було запрошено до юридичної служби Торецького ВУВКГ для узгодження розбіжностей, що виникли під час укладення договору. Пункти 13;17.12;18.8;18.9;18.10;19.4 споживачем та виробником були узгоджені. Пункт 17.16 договору відповідач просить викласти у такій редакції: "забезпечувати своєчасну повірку засобу обліку холодної води шляхом надання права Виробнику знімати цей засіб та повіряти його за рахунок Виробника." Пункт 18.11 викласти в такій редакції: "при невиконанні споживачем у розумні строки обґрунтованих письмових претензій про усунення витоків застосувати до Споживача міру відповідальності у вигляді повного перерізу падаючої труби (або іншим шляхом) протягом 24 годин та сплатою за фактичний обсяг витоки шляхом розрахунку". Вони не погодили п. 17.16 та 18.11. Позивачі просять зобов'язати відповідача прийняти неврегульовані в досудовому порядку умови договору про надання послуг з постачання холодної води та каналізації, а саме п.17.16 та 18.11 в редакції виробника. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник позивача [PERSON] з'явився у судове засідання, підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач не з'явився у судове засідання, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, з позовними вимогами не погодився, надав заперечення проти позовних вимог. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником будинку № 6 по вул. Лугова у м.Дружківка. 26 серпня 2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення (а.с.4-7). Але відповідач не погодився із п. договору 17.16 та 18.11 та запропонував позивачу викласти їх у своїй редакції. Позивач, посилаючись на ст. 6,16,641,649 ЦК України, ст. 19 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення просив зобов'язати відповідача прийняти неврегульовані в досудовому порядку умови договору про надання послуг з постачання холодної води та каналізації, а саме п.17.16 і 18.11 в редакції Виробника. Суд не може погодитись із доводами позивача з наступних підстав. Закон України «Про житлово-комунальні послуги"( далі - Закон № 1875 - IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій » (далі - постанова № 529). З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року, постанови № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання послуг з постачання холодної води і водовідведення є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року. Але відповідач не відмовлявся від укладення договору, алише не погодився з пунктами договору, про що вказав у протоколі розбіжностей (а.с.9-12). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом. Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи прийняття умов договору в редакції виробника). Разом з тим виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Отже позивач обрав спосіб захисту, не передбачений ст. 16 ЦК України (про зобов'язання прийняття умов договору в редакції виробника). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed