Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-20 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в своїх інтересах та інтересах [PERSON] звернулися до суду із заявою, в якій вказують, що 18 травня 2012 р. відповідач [PERSON] придбав вантажний автомобіль марки МАN ТGА 26.430 із причепом-платформою JUNG 2 АСНS. Будучи власником зазначеного механічного транспортного засобу і причепу до нього, будучи власником джерела підвищеної небезпеки, всупереч вимогам п.30.1., п.30.2. ПДР України відповідач не зареєстрував їх впродовж 10 діб з моменту придбання та не отримав свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів і номерні реєстраційні знаки, не прийняв мір для страхового забезпечення транспортного засобу. Тобто, експлуатував та передав у керування іншій особі зазначені транспортні засоби, всупереч встановленої ПДР України заборони. 2 червня 2012 року водій [PERSON], що є найманим працівником приватного підприємця [PERSON], за розпорядженням останнього, став керувати вантажним автомобілем марки МАN ТGА 26.430 із причепом-платформою JUNG 2 АСНS без номерних знаків державної реєстрації транспортних засобів, без реєстраційного документу на транспортні засоби, без полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За таких обставин передача керування вказаними транспортними засобами відповідачем [PERSON] найманому працівнику водію [PERSON], відповідно до положень п.2.2. ПДР України, є очевидно незаконною. Біля 9-30 год., рухаючись автодорогою «Житомир-Могилів-Подільський» в напрямку м. Вінниці, на об'їзній дорозі м. Калинівки, в місці для розвороту, виконуючи маневр лівого розвороту, водій [PERSON] виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із мотоциклом [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався у лівій смузі свого напрямку руху. Внаслідок цього ДТП [PERSON] загинув на місці пригоди. По факту зазначеної пригоди слідчим ВР ДТП СУ УМВС України у Вінницькій області Ковальчуком О.В. 05.06.2012р. було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою від 30.07.2012р. провадження по кримінальній справі відносно водія [PERSON] було закрито на підставі ст..6 п.2 КПК України, за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Внаслідок загибелі [PERSON] їм - батькам [PERSON] та [PERSON] спричинено матеріальну шкоду, яка полягає у витратах на поховання та відповідні ритуали, виготовлення та встановлення пам'ятника, а саме: на поховання сина витрачено: одежа 2053грн., домовина та інші атрибути поховання 4425 грн., продукти на поминальний обід по накладній № 48 -1080,5 грн., по накладній № 49 - 1048 грн., по накладній № 51 - 851грн., по накладній № 52-398 грн., а всього 9855,5 грн.; за виготовлення пам'ятника на могилу сина, встановлення пам'ятника, ними сплачено 21672,5 грн. Таким чином, розмір завданої їм матеріальної шкоди внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки становить 31528 грн. Крім того, внаслідок загибелі їхнього сина та брата їм завдано моральну шкоду, яка полягає у наступному : Внаслідок трагічної пригоди вони втратили свою дитину - вже дорослого сина, чим нам завдано великої моральної шкоди. Їхній син, брат вів здоровий спосіб життя, не курив і взагалі не вживав спиртного. Він дуже любив та захоплювався технікою, особливим його вподобанням була мототехніка, на якій він знався і вправно нею керував. За цим захопленням він досяг високих результатів та став чемпіоном з мотодрагрейсингу, здійснив майже два десятки стрибків з парашутом. Вони сподівалась на те, що в старості [PERSON] стане для них надійною опорою, допомогою і захистом. Втративши сина і брата, вони втратили здоров'я, спокій, душевну рівновагу. Пережитий нервовий стрес призвів до погіршення їхнього здоров'я, тривалої втрати сну, апетиту, втрати душевної рівноваги, моральних переживань. Із загибеллю сина і брата докорінно змінилося життя родини, в оселі надовго поселився смуток і горе, змінилися відносини з оточуючими і навіть родиною. Внаслідок його втрати у їхньому житті настали вимушені зміни. Назавжди знищено звичний життєвий зв'язок із сином, братом. Внаслідок пережитого стресу погіршився не тільки фізичний, а більше психічний стан їхнього здоров'я. Вони стали відлюдними, нічого їх не радує у цьому житті, що вони пов'язують тільки із трагічною втратою сина, брата. Вважають, що розмір заподіяної їм - батькам та брату, моральної шкоди не може бути меншим за 150000 грн. Внаслідок загибелі чоловіка і батька їхньої доньки [PERSON] та доньці [PERSON] завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що в двадцять років вона стала вдовою, втратила щасливе життя, в якому була любов, турбота, сімейне щастя, радість спільного відкриття цього світу, величезні плани на майбутнє. Тепер вона вдова і вимушена сама виховувати, доглядати, надавати освіту доньці, вимушена заробляти на життя, вести домашнє господарство і займатися хатньої роботою. У її житті настали вимушені зміни. Назавжди знищено звичні життєві зв'язки із самою близькою людиною - коханим чоловіком. Цю втрату неможливо поновити або замінити. Докорінно, повністю змінився її звичайний встановлений спосіб життя. Внаслідок пережитого стресу погіршився психічний стан її здоров'я, вона стала відлюдною, неврівноваженим, що призвело до тривалої депресії, втрати сну і апетиту, вона втратила сенс свого життя. Вважає, що їх завдано моральну шкоду, яку оцінює в 50000 грн. Внаслідок загибелі її чоловіка сиротою залишилася їхня малолітня донька [PERSON], [INFO], яка втратила свого батька у віці 3 років. Донька втратила саму рідну і дорогу людину, людину, яка її створила і подарувала цей світ. Вона ніколи не зможе замінити їй батька, надати їй повноцінне виховання, утримання, навчити тому, чому мав навчити її батько. У житті її доньки настали вимушені зміни. Назавжди знищено звичні життєві зв'язки із батьком, самою близькою, дорогою і рідною людиною. Вважає, що її доньці завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 50000 грн. Крім того, вони понесли судові витрати по справі, які полягають у наступному: за надання юридичної допомоги по справі, консультації, підготовку цивільного позову та участі в судових засіданнях ними сплачено: [PERSON] -1000 грн., [PERSON] - 1000грн., [PERSON] - 1000грн., [PERSON] - 1000грн.. За подання заяви про забезпечення позову [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 107 грн. Загальна сума понесених ними судових витрат становить 4107 грн., і підлягає стягненню з відповідача. Просять стягнути на користь [PERSON] та [PERSON] з [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди 31528грн., по 15764 грн. кожному, на відшкодування моральної шкоди по 50000 грн. кожному, на відшкодування судових витрат по 1000 грн. кожному; Стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 50000 грн., в відшкодування судових витрат - 1000 грн. Стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] в відшкодування моральної шкоди 50000 грн., в відшкодування судових витрат 1107 грн. Стягнути на користь [PERSON] в інтересах малолітньої доньки [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 50000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] позов підтримали, просять його задоволити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні, пояснив, що батьки придбали для нього автомобіль МАN ТGА 26.430 із причепом-платформою JUNG 2 АСНS. Оскільки він не має відповідної категорії для керування таким транспортним засобом, то попросив [PERSON]В перегнати авто в ДАІ м.Калинівка для реєстрації в органах ДАІ, та отримання свідоцтва про реєстрацію ТЗ. Вчасно не зареєстрував транспортні засоби, оскільки вони потребували ремонту. Представник відповідача [PERSON] -[PERSON] позов не визнала в повному обсязі, оскільки вважає, що позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, позивачі жодним доказом не підтвердили наявність вини [PERSON], як підставу для відшкодування матеріальної та моральної шкоди з [PERSON]; розмір матеріальної шкоди не підтверджено належними доказами, розмір моральної шкоди, заявлений до стягнення та коло осіб, які заявляють вимоги щодо її відшкодування є необґрунтованим. Представник третьої особи [PERSON] позов не визнала, вважає його необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Порушення ПДР водієм [PERSON] носять адміністративний характер і в причинному зв'язку з наслідками ДТП не знаходяться. З приводу наявності порушень, які носять адміністративний характер, було складено адміністративний протокол від 15.10.2012 та накладено штраф в сумі 170 грн., який було сплачено [PERSON] Третя особа [PERSON] вважає, що позов не підлягає задоволенню, показав, що переганяв МАN ТGА із причепом-платформою на прохання [PERSON] в ДАІ м.Калинівка для реєстрації транспортного засобу, в трудових відносинах з [PERSON] не перебуває.. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.2, 3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Відповідно до ч. 3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.. Відповідно до норм ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.2 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується. Відповідно до ч.1, 2 ст.1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Судом встановлено, що 02.06.2012 р. біля 9-30 год. [PERSON], керуючи мотоциклом [NUMBER], рухаючись автодорогою «Житомир-Могилів-Подільський» в напрямку м.Житомир зі швидкістю 200 км/год, чим перевищив дозволену максимальну швидкість на даному відрізку дороги, в районі 98км + 100 м, на момент об'єктивної появи в полі його зору автомобіля МАN ТGА 26.430 із причепом-платформою JUNG 2 АСНS без номера під керуванням [PERSON], який виконував маневр лівого розвороту, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з вказаним причепом. В результаті ДТП, відповідно до висновку СМЕ, [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла, яка має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент спричинення та стоїть в причинному зв'язку із смертю . Відповідно до висновку автотехнічної експертизи №209а від 04.07.2012 р. в дорожній ситуації, що склалася, водій мотоцикла «Сузукі» мав технічну можливість попередити зіткнення з причепом та автомобілем «МАN» шляхом виконання вимог ПДР України, попередження даної ДТП від дій водія [PERSON] не залежало. З технічної точки зору в діях водія автомобіля «МАN» невідповідностей вимогам ПДР, які знаходяться в причинному зв'язку із даним ДТП не вбачається. В даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, в діях водія мотоцикла «Сузукі» [PERSON] вбачається невідповідність технічним нормам вимог п.п. 12.3, 12.6 (ґ) ПДР України, які знаходяться в причинному зв'язку з даним ДТП. В діях [PERSON] вбачаються порушення ПДР України (п.2.9 (в) - керування транспортним засобом без номерного знака, однак дані порушення ПДР [PERSON] носять адміністративний характер і в причинному зв'язку з наслідками ДТП не знаходяться. Постановою слідчого ВР ДТП СУ УМВС України у Вінницькій області Ковальчука О.В. від 30.07.2012 р. провадження по кримінальній справі відносно водія [PERSON] закрито на підставі п.2 ст.6 КПК України, у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.25-26). Відповідно до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України всі обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог мають бути підтверджені відповідними доказами, однак доказів того, що відповідач [PERSON] є власником автомобіля МАN ТGА немає, крім того, [PERSON] не є суб'єктом підприємницької діяльності, що стверджується витягом з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а.с.52), а тому твердження позивачів про те, що [PERSON] є найманим працівником СПД [PERSON] не відповідає дійсності, та, як наслідок, посилання позивача на норми ст.1172 ЦК України, якою передбачено, що фізична або юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним трудовим обов'язків, є безпідставними. Суд, визначаючи ступінь вини кожного з учасників ДТП, дослідив матеріали кримінальної справи, не вбачає в діях [PERSON] та [PERSON] вини, як підстави для відшкодування матеріальної шкоди, і вважає за доцільне звільнити від її відшкодування, оскільки шкода завдана не з їх вини (ч.2 ст.1166 ЦК України): відповідно до постанови слідчого про закриття кримінальної справи від 30.07.2012 р., яка ніким не оскаржувалася, [PERSON] рухався зі швидкістю 200 км/год., чим перевищив дозволену максимальну швидкість на даному відрізку дороги, водій мотоцикла «Сузукі» мав технічну можливість попередити зіткнення з причепом та автомобілем «МАN» шляхом виконання вимог ПДР України, попередження даної ДТП від дій водія [PERSON] не залежало. З технічної точки зору в діях водія автомобіля «МАN» невідповідностей вимогам ПДР, які знаходяться в причинному зв'язку із даним ДТП, не вбачається. В даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, в діях водія мотоцикла «Сузукі» [PERSON] вбачається невідповідність технічним нормам вимог п.п. 12.3, 12.6 (ґ) ПДР України, які знаходяться в причинному зв'язку з даним ДТП. В діях [PERSON] вбачаються порушення ПДР України (п.2.9 (в) - керування транспортним засобом без номерного знака, однак дані порушення ПДР [PERSON] носять адміністративний характер і в причинному зв'язку з наслідками ДТП не знаходяться. Відповідно до ч.1.2 ст.1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. В постанові про закриття кримінальної справи від 30.07.12 зазначено, що водій мотоцикла «СУЗУКІ» [PERSON] рухався автодорогою Житомир-Могилів-Подільський зі швидкістю 200 км/год., чим перевищив максимальну дозволену швидкість майже в двічі, крім того, відповідно до висновку автотехнічної експертизи від 04.07.12 №209А водій мотоцикла «СУЗУКІ» мав технічну можливість попередити зіткнення з причепом та автомобілем МАN, шляхом виконання вимог ПДР України, однак потерпілий не вжив заходів для зменшення швидкості. Суд, перевіривши наявність умов для відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а саме: протиправності поведінки заподіювача шкоди, наявності цієї шкоди у потерпілого і причинного зв'язку між ними, вважає, що дані обставини переконливо свідчать про наявність вини в діях самого потерпілого, враховує нехтування ним Правилами дорожнього руху як грубу необережність, що виключає підстави для відшкодування відповідачем матеріальної та моральної шкоди, крім того, позивачами не доведено, що тілесні ушкодження були отримані [PERSON] внаслідок неправомірних дій [PERSON] чи [PERSON] та з їх вини, а відповідно до ч.2 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, їй не відшкодовується. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», на осіб, які заподіяли моральну шкоду, розмір відшкодування визначається з урахуванням вини особи, при заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб. Також позивачами не доведено, що батьки потерпілого досягли пенсійного віку, що вони знаходились на утриманні потерпілого, що дружина потерпілого [PERSON] не працювала та здійснювала догляд за дитиною, не надано жодних доказів доходу потерпілого. Також суду не зрозумілі вимоги повнолітнього та працездатного брата на отримання моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене, обставини загибелі потерпілого та відсутність вини відповідача, що підтверджено належними доказами, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed