Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом. В позові вказує, що відповідно до укладеного кредитного договору від 03.05.2006 року між АТ «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачем, останній отримав кредит у розмірі 2702,69 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом. Далі зазначає, що у зв'язку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість в загальному розмірі 43600,35 грн. На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору. Оскільки відповідач не надав суду інформації щодо його адреси, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою та копіями відповідних документів була надіслана відповідачу поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Вимогами вказаної норми Закону визначено, що у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. В судове засідання сторони не явилися, позивач не заявляв суду проти заочного розгляду справи. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалив розглянути справу заочно. Дослідивши надані у справі докази, суд вважає, що існують законні підстави для часткового задоволення позову. Можливість укладення договору шляхом фіксування його змісту в кількох документах визначена ст. 207 ЦК України. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (штрафом, пенею). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до укладеного договору від 01.03.2006 року між АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем, останній отримав кредит у розмірі 2702,69 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом. У зв'язку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору станом на 26.09.2013 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка складається з наступного: 2702,70 гривень - заборгованість за кредитом, 13354,25 гривень - несплачені проценти за користування кредитом, 24991,00 гривень - пеня, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 2052,40 гривень - штраф (процентна складова). Перелічені обставини суду підтверджені: копією вищезазначеного кредитного договору з додатком, розрахунком позивача заборгованості відповідача, правовстановлюючими документами позивача. Разом з тим вимоги банку про стягнення з боржника окрім штрафу у розмірі 500 гривень також 5% від суми позову, що складає 2052,40 гривень, як це передбачено п. 5.3. Умов надання споживчого кредиту не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Тобто пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Заявлені позивачем вимоги про одночасне стягнення з відповідача фіксованого штрафу та штрафу, нарахованого у відсотку від суми заборгованості свідчать про безпідставне застосування до боржника подвійної цивільно-правової відповідальності одного й того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобов'язання, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК, згідно до яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 549 ЦК пеня і штраф як різновид неустойки обчислюються у відсотках саме від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, можливість нарахування одного виду неустойки на інший виключається. Таким чином умова кредитного договору про подвійну відповідальність боржника, викладена у вказаному вище пункті Правил, відповідно до ч. 2 ст.215 ЦК України являється нікчемною і не може застосовуватися до боржника. Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial