Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-15 00:00:00

У лютому 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд визнати недійсним договір дарування, який посвідчений державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Коваленко Н.В. 22 липня 2008 року та зареєстрованого за № 4-960. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказувала на те, що 22 липня 2008 року вона та відповідач уклали договір дарування, відповідно до умов якого вона передала у власність (подарувала) своєму онукові [PERSON] квартиру [ADDRESS] , а останній прийняв у дар вищезазначену квартиру. Зазначений договір було посвідчено державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Коваленко Н.В. 22 липня 2008 року та зареєстрованого за № 4-960. Посилаючись на те, що підписуючи зазначений договір, вона була у тяжкому стані здоров`я та вважала, що цей договір є договором довічного утримання та відповідач буде матеріально її утримувати, тобто помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, просила суд визнати зазначений договір недійсним на підставі положень ст. 229 ЦК України. У судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали та просили суд його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на безпідставність позовних вимог. Відповідач зазначив, що позивач сама запропонувала йому укладення зазначеного договору, на даний час усі особові рахунки по комунальним послугам відкриті на його ім`я та ним не чиниться будь - яких дій щодо перешкод у користуванні зазначеною квартирою. Представник третьої особи - П`ятої Миколаївської Державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, у письмових поясненнях, які надійшли на адресу суду, зазначив, під час укладання договору дарування позивачу було роз`яснено правові наслідки договору дарування квартири, а саме що цей договір є безоплатним, тобто не передбачає зі сторони обдарованого ніякого грошового відшкодування за передану йому у власність квартиру, а також не передбачає будь - якої матеріальної або іншої допомоги на користь дарувальника. Посилання позивача на те, що вона не розуміла зміст цього договору, підписала не прочитав його умови, була у тяжкому стані є безпідставними, оскільки нотаріусом було перевірено дієздатність сторін та в повному обсязі роз`яснені правові наслідки правочину. Просив слухати справу за відсутності представника нотаріальної контори та у задоволенні позову відмовити. Вивчивши матеріали справи у межах заявлених позовних вимог, вислухавши пояснення сторін та їх представників, надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, суд вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспоруваний правочин) (ч. З ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що 22 липня 2008 року сторони уклали договір дарування, відповідно до умов якого позивач [PERSON] передала у власність (подарувала) своєму онукові відповідачу [PERSON] квартиру [ADDRESS] , а останній прийняв у дар вищезазначену квартиру. Зазначений договір було посвідчено державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Коваленко Н.В. 22 липня 2008 року та зареєстрованого за N9 4-960. Під час укладення зазначеного договору сторонам нотаріусом роз`яснено, що цей договір дарування квартири є безоплатним, тобто не передбачає зі сторони обдарованого ніякого грошового відшкодування за передану йому у власність квартиру, а також не передбачає будь - якої матеріальної або іншої допомоги на користь дарувальника. В присутності нотаріуса ключі від відчужуваної квартири, технічний паспорт та книжки по оплаті за комунальні послуги передані обдарованому [PERSON] від дарувальника [PERSON] 26 серпня 2008 року право власності на квартиру квартиру [ADDRESS] на підставі вказаного договору дарування № 4- 960 від 22.07.2008 року зареєстровано КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно N9 20007009 від 26.08.2008 року. В п. 19 Постанови Пленум Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачкем та її передставником не доведено судові, що вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, а саме те, що зазначений договір дарування є договором довічного утримання та враховуючи те, що така помилка не має правового значення, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed