Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Рівненської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. В заяві вказувала, що 14 січня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість про придбання нею в нього двокімнатної квартири [ADDRESS], котра належала йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 січня 1993 року та свідоцтва про право на спадщину від 31.10.2011 року. При укладанні цієї угоди про продаж квартири вони домовились про всі умови купівлі-продажу щодо ціни квартири, передачі її у власність позивачці, оформлення договору в нотаріальній конторі. Оскільки одразу у нотаріальній конторі вони не змогли укласти цей договір, то була домовленість, що [PERSON] самостійно оформить договір купівлі-продажу в нотаріальній конторі до 01 червня 2012 року. В присутності свідків [PERSON] та [PERSON], [PERSON] написав розписку про отримання ним від [PERSON] 10 тис. євро саме за спірну квартиру. Однак оформити договір купівлі-продажу квартири, перешкодила обставина, яка не залежала від його волі [PERSON] помер 10 квітня 2012 року. У звязку з необхідністю одержати правовстановлюючі документи позивач не може належним чином реалізувати свої правомочності у цих зобовязальних правовідносинах, що і є підставою звернення до суду. За клопотанням представника позивача до участі в справі, як належного відповідача, в порядку ст.33 ЦПК України залучено виконавчий комітет Рівненської міської ради. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задоволити, визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач повністю підтримала вимоги заяви в суді, просить їх задоволити. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Вважає, що розписка не може вважатися договором, оскільки згідно її змісту [PERSON] зобовязувався договір купівлі-продажу квартири оформити нотаріально і самостійно. Зазначив, що право власності на нерухоме майно набувається з моменту нотаріального посвідчення такого договору, що встановлено в ст.328 ЦК України або з моменту державної реєстрації, якщо така реєстрація є обовязковою. Крім того вказав, що позивач може набути право власності на квартиру в порядку спадкування, а не на підставі договору купівлі-продажу, а в даному випадку розписки. Оцінюючи пояснення сторін, дослідженні надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Сукупністю досліджених доказів встановлено, що [PERSON], 02.06.1934р.н. дав розписку [PERSON], 04.01.1950р.н. про те, що в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] він отримав від неї 10000 євро повну суму за продаж їй належної йому квартири [ADDRESS] та зобовязувався договір купівлі-продажу вказаної квартири нотаріально оформити самостійно до 01.06.2012 року. Договір купівлі-продажу квартири він не оформив, оскільки помер у віці 77 років 10 квітня 2012 року, згідно свідоцтва про смерть, про що зроблено відповідний актовий запис за № 582 від 11.04.2012 року. Згідно витягу про державну реєстрацію прав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину /ВРО № 137663 р. № 2143 /31.10.2011р./ на праві приватної власності належить 1/2 частка квартири [ADDRESS]. Згідно ст.203 ч.4 ЦК Україниправочин має\~вчинятись\~у\~формі, встановленій\~\~законом. Відповідно до ст.657 ЦК Українидоговір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Судом\~\~встановлено,\~\~що\~\~сторонами\~було укладено письмовий правочин, який вони не посвідчили\~нотаріально та не зареєстрували у встановленому\~\~законом порядку, як того вимагає\~\~закон.\~ Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недотримання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Дослідивши розписку суд встановив, що вона не містить у собі всі істотні умови угоди, тому\~\~не може бути доказом укладеного договору купівлі-продажу спірної квартири між [PERSON] та [PERSON] Істотними умовами договору про перехід права власності на нерухоме майно є: найменування сторін, вид угоди, конкретний предмет угоди з указівкою місця розташування домоволодіння, документ, що підтверджує право власності на нього, зведення про відсутність заборон і обмежень на відчуження, договірна ціна і зобов'язання сторін.\~ Згідно до вимог ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів. Тому, суд вважає, що дії позивачки суперечать положенням ст.328 ЦК України, що дає право позивачки визнати за нею право власності.\~ Відповідно до ст.60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивачка у суді не довела факт, відповідно до якого, суд має законні підстави\~для визнання за позивачкою право власності на спірне нерухоме майно, адже у неї є можливість стати повноправним власником спірного майна в порядку спадкування, а не на підставі договору купівлі-продажу, в даному випадку розписки. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що не можливо визнати право власності позивача на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, який є нікчемним, тому позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed