Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що в 1960 році вона самовільно зайняла земельну ділянку по [ADDRESS] та господарські побудови до нього. Посилаючись на те. що вона протягом 52 років відкрито володіє та користується зазначеним житловим будинком та враховуючи те. що будинок визнаний придатним для подальшої експлуатації, позивач просить суд визнати за нею право власності на самовільно побудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги. Вказала, що з 1960 року самовільно зайняла земельну ділянку за вказаною адресою, ніяких дозволів не отримувала, земля була нічийна, брошена. Вона побудувала будинок та господарські побудови. В теперішній час вона має намір розпорядитись майном, але не може цього зробити у зв»язку з відсутністю документів. Просить позов задовольнити. Представник Краснодонської міської ради в судовому засіданні вимоги позивача не визнав. Вказав. що власником земельної ділянки, на якій позивач самовільно побудувала будинок, є територіальна громада м. Краснодона, від імені якої виступає Краснодонська міська рада. Позивач не зверталась до органів місцевого самоврядування із заявою про виділення їй земельної ділянки для обслуговування самовільно побудованого будинку, рішення про це не приймалось, межі земельної ділянки не визначались. Представники третіх осіб КП «Красно донське МБТІ» та Державної архітектурно-будівельної інспекції України державного архітектурно-будівельного контролю в Луганській області в судове засідання не з»явились, про дату розгляду справи повідомлялись належним чином, будь яких заяв суду не надавали. Відповідно до вимог ст.. 169 ЦПК України, неявка належним чином повідомлених представників третіх осіб в судове засідання не є підставою для відкладення розгляду справи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст.. 15 ЦПК України, справа підсудна суду. Із пояснень позивача та наданих до позову копій технічного паспорту та звіту про проведення технічного огляду будівельних конструкцій для встановлення права власності від 31.05.2012 року за адресою: [ADDRESS] вбачається, що позивач за зазначеною адресою самовільно, без отримання дозволу на будівництво житлового будинку та виділення земельної ділянки для будівництва житлового будинку, побудувала житловий будинок та господарські побудови. Із пояснень позивача, наданих в судовому засіданні вбачається, що позивач, фактично користуючись самовільно зайнятою земельною ділянкою понад 50 років, до органів місцевого самоврядування із заявами про надання їй зазначеної земельної ділянки користування під обслуговування побудованого житлового будинку не зверталась. Відповідно до положень ч. 1 ст. 376 ЦК України та п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року, самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. В п. 1 зазначеної Постанови вказано, що Положення статті 376 ЦК поширюється на випадки самочинного будівництва житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна як фізичними, так і юридичними особами. В судовому засіданні встановлено та сторонами не осопрюється той факт, що спірний будинок, який є предметом спору, побудований позивачем самовільно, тобто на земельній ділянці, яка не була відведена позивачу та без дозволу на будівництво та проекту будівництва, тому на спірні відносини поширюються положення ст.. 376 ЦК України. Згідно зі ст.. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване майно. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 30.03.2012 року, Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що питання про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно може розглядатись в судовому порядку лише за умови виділення у встановленому законом порядку земельної ділянки під обслуговування побудованого нерухомого майна. В даному випадку позивачем не отримано дозвіл на користування земельною ділянкою, за даними відділу Держкомзему в м. Краснодоні (а.с.8) земельна ділянка, на якій розташований спірний будинок, належить Красно донській міській раді, земельна ділянка в оренду не надавалась. Також в судовому засіданні позивач підтвердила, що вона не зверталась до органу місцевого самоврядування із заявою про надання їй в користування земельної ділянки. Це також підтвердив і представник Краснодонської міської ради. Посилання позивача на положення ст.. 344 ЦК України, а саме на те, що вона понад 50 років користується спірним нерухомим майном і на підставі цього має право на визнання за нею права власності на житловий будинок, суд вважає безпідставними, оскільки у данній статті закону йдеться про добросовісне володіння чужим майном, тоді як в судовому засіданні встановлено, що спірне нерухоме майно побудоване позивачем. На підставі наведеного суд дійшов до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та про необхідність відмови у позові у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed