Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-19 00:00:00

Позивач просить виселити відповідача [PERSON] з гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], без надання іншої житлової площі, та зняти його з реєстрації у вказаному гуртожитку. Вказував, що власником та правом оперативного управління гуртожитком належить позивачу. Згідно рішення Київської обласної ради п'ятого скликання за № 832-34-V від 30.09.2010 року, акту передачі від 03.11.2010 року, в зв'язку із реорганізацією Київського обласного інституту післядипломної освіти педагогічних кадрів, комунальний заклад "Білоцерківський гуманітарно - педагогічний коледж" являється самостійною юридичною особою та правонаступником майнових прав та обов'язків Київського обласного інституту післядипломної освіти педагогічних кадрів. До вказного гуртожитку був вселений відповідач на підставі договору найму строком на один рік, який було укладено між відповідачем та дирекцією Київського обласного інституту післядипломної освіти педагогічних кадрів, але без реєстрації відповідача в гуртожитку. На сьогодні строк дії договору найму сплив, але відповідач з гуртожитку не виселився і продовжує проживати в ньому безпідставно при цьому не сплачуючи борг по оплаті за користування квартирою в гуртожитку та спожиті комунальні послуги в розмірі 11 145, 15 грн. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні у зв'язку з його безпідставністю, мотивучи тим, що він проживає на підставі ордера та сплачує комунальні послуги. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає до часткового задовленння . Відповідно до ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлене наступне, що спірною є житлова площа в гуртожитку, який розташований в [ADDRESS]. Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України»вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, чи є гуртожитком приміщення, яке займає відповідач. Для цього, зокрема, необхідно витребувати дані про те, чи перебуває будинок, в якому розміщено таке приміщення, у віданні позивача; чи зареєстрований він як гуртожиток у виконкомі районної, міської, районної в місті Ради; чи видався відповідно до Положення про гуртожиток ордер на зайняття жилої площі в гуртожитку; та інші. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майне, яке видано виконкомом Білоцерківської міської ради 22.03.2011 року, власником вказаного гуртожитку є територіальна громада сіл, селищ, міст Київської області в особі Київської обласної ради, а право оперативного управління вказаним гуртожитком належить комунальному закладу "Білоцерківський гуманітарно - педагогічний коледж". Згідно рішення Київської обласної ради п'ятого скликання за № 832-34-V від 30.09.2010 року, акту передачі від 03.11.2010 року, в зв'язку із реорганізацією Київського обласного інституту післядипломної освіти педагогічних кадрів, комунальний заклад "Білоцерківський гуманітарно - педагогічний коледж" являється самостійною юридичною особою та правонаступником майнових прав та обов'язків Київського обласного інституту післядипломної освіти педагогічних кадрів. В спірну кімнату згідно договору найму № 17-09 від 11.02.2009 року гуртожитку був вселений відповідач строком на один рік, який було укладено між відповідачем та дирекцією Київського обласного інституту післядипломної освіти педагогічних кадрів, але без реєстрації відповідача в гуртожитку. Проте в матералах справи не міститься данних про те, що вказаний договір укладався та підписувався сторонами, що не заперечується самим відповідачем [PERSON] На сьогодні відповідач з гуртожитку не виселився і продовжує проживати в ньому без правових на те підстав.. Відповідно до ст. ст. 128 і 129 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, та ні підставі цього рішення видається громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану житлову площу. Відповідач не є студентом коледжу і ніколи не перебував у трудових відносинах з позивачем, поселився в гуртожиток з порушенням діючого ЖК України, а тому суд вважає, що його поселення в гуртожиток було незаконним, а тому він не має права на проживання в гуртожитку. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідач мешкає в гуртожитку з 11.02.2009 року на підставі листа міського голови [PERSON] до ректора Київського обласного інституту пілядипломної освіти педагогічних кадрів від 24.12.2008 року № 1-75119. Проте договір про надання кімнати в гуртожитку, між сторонами не укладався, ордер на проживання [PERSON] не видавася, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст.8, 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»: Ст. 8 Громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, які на законних підставах зареєстровані та тривалий час (не менш як п'ять років) проживають у гуртожитках, віднесених до недержавного житлового фонду (які перебувають у власності чи у повному господарському віданні відповідних державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також підприємств та організацій, утворених шляхом корпоратизації чи приватизації колишніх державних підприємств, крім тих організацій, які створено органами державної влади, органами місцевого самоврядування для управління житловим фондом) та призначених для проживання працівників (членів їх сімей), які не мають можливості самостійно придбати чи побудувати власне житло, у разі, коли такі гуртожитки не передаються їх власникам у власність територіальних громад, мають право подальшого проживання в таких гуртожитках до розв'язання їх житлової проблеми. Ст. 19 Забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сімям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення прийнятого відповідно до частини першої статті 20 цього Закону. Враховуючи наведене, судом встановлено, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню в частині, що стосується виселення [PERSON] з гуртожитку, оскільки останній проживає в гуртожитку безпідставно. З урахуванням наведеного суд задовольняє позов в цієї частині і виселяє відповідача з гуртожитку без надання іншої житлової площі. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] борг по оплаті за користування квартирою в гуртожитку та спожиті комунальні послуги в розмірі 11 145, 15 грн. Так, згідно п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. N 208 предбачеється, що плата за користування жилою площею в приміщеннях, що знаходяться в спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках, провадиться за встановленими ставками. Витрати на комунальні послуги входять до ставки плати за користування жилою площею і окремо плата за них не стягується. Громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Пунктом 39 передбачено, що плата за користування жилою площею в гуртожитку і за комунальні послуги вноситься не пізніше десятого числа наступного за оплачуваним місяця. Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, що у відповідача [PERSON] Михайловчиа існує борг по оплаті за користування квартирою в гуртожитку та спожиті комунальні послуги в розмірі 11 145, 15 грн.. Проте дані висновки не узгоджуються з матеріалами справи. Як вбачається з листа Київського обласного іституту післядипломної освіти педагогічних кадрів № 40 від 20.01.2012 року станом на 01.01.2009 року за кімнатою 49 в гутрожитку по вулиці Революції, 16 в м. Біла Церква рахувався борг в сумі 6965,76 грн. Проте як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача та відповідача [PERSON] останній проживає в гуртожитку лише з 11.02.2009 року тобто, вже після того як утворився борг. А тому позовні вимоги позивача щодо стягнення боргу з [PERSON] по оплаті за користування квартирою в гуртожитку та спожиті комунальні послуги підлягають частковому задовленню, а саме стягненню боргу в розмірі 4179, 39 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial