Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-16 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до ТОВ «Пром Порт-Сервіс», в якому просила розірвати трудовий договір, укладений між нею та ТОВ «Пром Порт-Сервіс», визнати її звільненою за власним бажанням та зобовязати видати їй трудову книжку. При цьому посилалась на те, що наказом від 22.12.2006 р., № 10-К її призначено на посаду директора ТОВ «Пром Порт-Сервіс».08.09.2011 року нею була направлена відповідачу поштою заява про звільнення за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, проте, засновниками ТОВ «Пром Порт-Сервіс», [PERSON], та [PERSON], які володіють 100 % статутного фонду, ігноруються. В судове засідання позивач не зявився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе, у відповідності до ст.224 ЦПК України, та зі згоди позивача, розглянути позов за його відсутністю та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що, згідно протоколу засідання загальних зборів ТОВ «Пром ПортСервіс»від 04.12.2006 р., та на підставі наказу від 22.12.2006 р. № 10-К, [PERSON], було призначено на посаду директора підприємства ТОВ «Пром Порт-Сервіс». Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язаний виконувати роботу, визначену цією угодою. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому, зокрема, строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови розірвання договору можуть встановлюватися угодою сторін. Згідно зі ст. 24 КЗпП України, укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Наказом від 22.12.2006 р., № 10-К [PERSON], призначено на посаду директора ТОВ «Пром Порт-Сервіс». 08.09.2011 року позивачем, було направлено відповідачу поштою заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Розділом 13 п. (в) Статуту ТОВ «Пром Порт-Сервіс»передбачено, що до компетенції зборів учасників належить обрання, переобрання і відкликання директора, проте, заява позивача про звільнення за власним бажанням була залишена без відповіді. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. ст. 38, 39 КЗпП України). Крім того, на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Неможливість звільнення позивача з посади директора ТОВ «Пром Порт-Сервіс»суперечить ст.43 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він вільно погоджується. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Згідно до ст.2 Кодексу законів про працю України (надалі- КЗпП України), право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Враховуючи викладене, а також те, що матеріалами справи підтверджується факт відсутності трудових відносин між сторонами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial