Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ „Константа про стягнення заробітної плати невиплаченої при звільненні, компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги, грошової компенсації за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Під час розгляду справи позивачем подано уточнену позовну заяву про стягнення заробітної плати невиплаченої при звільненні, компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, у якій вказує наступне (а.с.197). З 26.05.2008 року по 05.03.2010 року він працював у будівельно-монтажному управлінні ТОВ „Константа у складі бригади бетонників. Заробітна плата йому нараховувалась з урахуванням коефіцієнту трудової участі. Наказом №27-к від 05.03.2010 року його звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України в звязку з невиконанням власником підприємства законодавства про працю. Трудову книжку при звільненні йому було видано, але повний розрахунок ним не здійснено. У травні 2009 року листом начальника юридичного відділу ТОВ „Константа за вих. №390/1 від 07.05.2009 року його було запрошено до офісу підприємства для одержання не виплаченої заробітної плати за період до травня 2009 року в сумі 6\~ 174 грн. 64 коп. Коли він приїхав по цьому запрошенню, його повідомили, що на даний час грошей не має і виплата заборгованості по заробітній платі буде здійснена пізніше. В подальшому він неодноразово проїздив за розрахунком, але кожного разу виплату заборгованості відкладали. У серпні 2010 року, для розрахунку виплат на випадок безробіття, йому видали довідку про середні заробітну плату, розмір якої не відповідає дійсності і суперечить вимогам законодавства про працю. Фактично розмір його середньої заробітної плати перевищував рівень мінімальної заробітної плати, встановлений Законом про Державний бюджет України на 2009 рік. Станом на квітень травень 2009 року мінімальна заробітна плата встановлена законодавством на рівні 625 грн., а на день звільнення її розмір становив 869 грн.. Відповідно до вимог ст.111 КЗпП України, у разі невиконання норм виробітку не з вини працівника, місячна заробітна плата не може бути нижчою від двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду. А відповідно до ч.1 ст.113 КЗпП України „час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). У ТОВ „Константа для всіх робітників (без урахування професій, кваліфікації, розрядів) були встановлені тарифні ставки виходячи з оплати за 1 годину роботи: у розмірі 3 грн. 90 коп. у 2009 році та 5 грн. 32 коп. у 2010 році. Заробітна плата на підприємстві нараховувалась без урахування вимог ст.ст. 111 і 113 КЗпП України. На час звільнення сума заборгованості відповідача перед ним по заробітній платі становить 9556 грн. 09 коп. без індексації. Станом на лютий 2013 року час затримки фактичного розрахунку після його звільнення становить 35 місяців. Виходячи з рівня мінімальної заробітної плати на день звільнення в сумі 869 грн. та з урахуванням вимог Закону України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати від 19.10.2000 року (з наступними змінами та доповненнями) ст.34 Закону України „Про оплату праці, відповідач зобовязаний додатково виплатити грошову суму за час затримки розрахунку, яка складає 30\~ 534 грн. 84 коп.. Окрім заробітної плати йому також не виплачена компенсація за невикористану щорічну відпустку у 2009 році, розмір якої, з урахуванням індексу інфляції за 2009 рік, складає 875 грн. 34 коп.. Згідно ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстави, зазначеної в ч.3 ст.38 КЗпП України працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку. Вихідна допомога відповідачем також не виплачувалась. Виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 869 грн., станом на лютий 2010 року, сума вихідної допомоги (з урахуванням індексу інфляції) становить 2656 грн. 53 коп.. В наказі про його звільнення виплати компенсації та вихідної допомоги зазначені але не виплачені. Окрім того, невиконання відповідачем законодавства про працю призвело до порушення його законних прав і, в звязку з цим, до моральних страждань через втрату заробітку, порушення установленого укладу життя та виникнення обставин, що вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя. Тим самим відповідач спричинив йому моральну шкоду, яку він оцінює в 2000 грн.. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача: заборгованість по заробітній платі за період роботи до звільнення в розмірі 9556 грн.09 коп.; компенсацію за невикористану у 2009 році щорічну відпустку у розмірі 875 грн. 34 коп.; вихідну допомогу в розмірі 2\~ 656 грн. 53 коп., середній заробіток за 35 місяців затримки розрахунку при звільненні в розмірі 30\~ 534 грн. 84 коп.; моральну шкоду в розмірі 2000 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, наполягаючи на обставинах та підставах викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача ТОВ „Константа [PERSON], позов визнав частково. В судовому засіданні пояснив, що заборгованість ТОВ „Константа по виплаті позивачу заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні і компенсації за невикористану щорічну відпустку у 2009 році складає 2\~ 317 грн. 03 коп.. Відповідач не заперечує проти стягнення вказаною суми у судовому порядку. В іншій частині позовних вимог просить відмовити у звязку з необґрунтованістю та недоведеністю. Письмові заперечення залучені до матеріалів справи (а.с.39). Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріли справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 26.05.2008 року по 05.03.2010 року позвач працював у будівельно-монтажному управлінні ТОВ „Константа теслярем. Звільнений з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з порушенням адміністрацією умов трудового договору. Згідно ст.56 ч.1, ч.2 КЗпП України, „За угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийняття на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках проводиться пропорціонально відпрацьованому часу або залежно від виробітку. Наказами генерального директора ТОВ „Константа у 2009 та 2010 роках було затверджено індивідуальні графіки робочого часу для працівників ТОВ „Константа, вирішено оплату труда проводити пропорціонально відпрацьованому часу та встановлені тарифні ставки виходячи з оплати за 1 годину роботи: у розмірі 3 грн. 90 коп. у 2009 році та 5 грн. 32 коп. у 2010 році. Згідно ст.83 ч.1 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору … внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Як вбачається з наказу №27-к від 05.03.2010 року генерального директора ТОВ „Константа про припинення трудового договору з [PERSON] за ч.3 ст.38 КЗпП України, позивачу було нарахована компенсація: за 20 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період з 26.05.2009 року по 05.03.2010 року та виплату вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку (а.с.43). Судом також встановлено, що у травні 2009 року позивачу було виплачено заборгованість по заробітній платі в розмірі 3080 грн., а за період з 29.01.2010 року по 03.04.2010 року йому виплачено заборгованість по заробітній платі в розмірі 3141 грн. (а.с.45-57). Станом на 13.12.2011 року заборгованість ТОВ „Константа по виплаті позивачу заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні і компенсації за невикористану щорічну відпустку у 2009 році складає 2317 грн. 03 коп. (а.с.58). Згідно ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань суму. В звязку з викладеним, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість по заробітній платі, вихідну допомоги при звільненні і компенсації за невикористану щорічну відпустку у 2009 році в загальному розмірі 2317 грн. 03 коп. Згідно ст.117 ч.ч.1, 2 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. За нормами ст.2 Закону України „Про оплату праці , п.п.3.9, 3.13 Інструкції за статистики заробітної плати №5 від 13.01.2004 року, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, компенсація за порушення строків її виплати та моральна шкода при затримці виплати заробітної плати не відноситься до фонду оплати праці. Тому до цих вимог застосовуються норми ст.233 КЗпП України щодо тримісячного строку звернення до суду працівника з заявою про їх вирішення. Перебіг цього строку розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався, що власник, з вини якого була затримка виплати всіх належних йому сум, фактично з ним розрахувався. Оскільки позивача було звільнено 05.03.2010 року, до суду з дійсним позовом він звернувся у листопаді 2011 року, то ним пропущено строк передбачений законодавством для такого звернення, заяв про поновлення цього строку останнім не заявлено. В звязку з викладеним позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди, задоволенню не підлягають. У відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. в дохід держави.

Outcome: partial