Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-04 00:00:00

У жовтні 2013 року Сакська міжрайонна прокуратура Автономної Республіки Крим звернулася до суду із позовом до Іванівської сільської ради Сакського району АР Крим, [PERSON] про визнання недійсними рішень, державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Іванівської сільської ради від 25 липня 2003 року № 45 [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,05 га із земель не наданих у власність або користування в межах [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку та господарських споруд; рішенням Іванівської сільської ради від 06 червня 2008 року № 225 затверджено технічну документацію із землеустрою в частині складання документів, що посвідчують право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0660 га, розташовану в [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку та господарських споруд; на підставі зазначених рішень [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 531440 на вказану вище земельну ділянку. Підставною для звернення до суду із даним позовом стала окрема ухвала Сакського міськрайнного суду АР Крим від 29 травня 2013 року у справі № 2-0117-2328/11 щодо виявлених під час судового розгляду порушень земельного законодавства, допущених Іванівською сільською радою при прийнятті рішень про надання у власність громадянам України [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок на території сільської ради. Вважав, що названі рішення органу місцевого самоврядування є незаконними з тих підстав, що відповідно із діючим цивільним та земельним законодавством [PERSON] та [PERSON], як співвласникам квартир багатоквартирного житлового будинку, не можуть бути передані у власність земельні ділянки, на якій розташований будинок квартирного типу. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, можуть надаватися в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками, або у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Крім того, вважає що, органом місцевого самоврядування при прийнятті спірних рішень також було порушено вимоги ст.ст. 116, 118 ЗК України, а саме передано у власність земельну ділянку особі, яка не перебувала у неї в користуванні та за відсутності належних документів, що підтверджують її розмір. Також, передання сільською радою спірної земельної ділянки у власність [PERSON] на підставі технічної документації із землеустрою суперечить вимогам земельного законодавства, оскільки може бути здійснено лише за відповідним проектом землеустрою. Державний акт на право власності на земельну ділянку, оформлений на ім'я [PERSON], має бути визнаний судом недійсним, оскільки виданий на підставі незаконних рішень органу місцевого самоврядування. Зважаючи, що спірні рішення порушують права та охоронювані законом інтереси просить задовольнити позов. 29 листопада 2013 року треті особи заявили до Іванівської сільської ради Сакського району АР Крим, [PERSON] самостійні вимоги щодо предмета позову, а саме просили визнати та скасувати рішення Іванівської сільської ради від 25 липня 2003 року № 45, відповідно до якого [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,05 га рилі із земель не переданих у власність або постійне користування в межах [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку та господарських будівель; рішення Іванівської сільської ради від 06 червня 2008 року № 225, за яким передано у власність громадянки [PERSON] земельну ділянку площею 0,0660 га рилі із земель не переданих у власність або постійне користування в межах [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та господарських споруд; Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 531440, виданий [PERSON] на підтвердження права власності на зазначену земельну ділянку. Свої вимоги мотивують тим, що [PERSON], [PERSON] і треті особи є співвласниками у рівних частках квартир у житловому будинку, що розташований по [ADDRESS], державні акти на право власності на земельні ділянки, на яких розташований зазначений житловий будинок, видані лише на ім'я [PERSON] і [PERSON] Прохід до земельної ділянки, право власності на яку оформлено за [PERSON], можливий лише через земельну ділянку [PERSON] [PERSON] погодила технічну документацію [PERSON] за умови вільного проходу до своєї земельної ділянки, проте остання із 2010 року перешкоджає у цьому. [PERSON] [PERSON], [PERSON] вважають, що рішення сільської ради прийняте у порушення земельного законодавства, оскільки із ними не погоджували межі земельної ділянки [PERSON], вони не були зазначені у технічній документації як суміжні землекористувачі, з огляду на наявне у них право спільної сумісної власності на квартиру та право користування земельною ділянкою, на якій розташований їх житловий будинок. У державному акті зазначені неіснуючі адреси як житлових будинків, так і земельних ділянок. Спірні рішення та державний акт на право власності на земельну ділянку порушують права третіх осіб, оскільки позбавляють права проходу, проїзду до належної квартири, виключають можливість проїзду до їх помешкання аварійних служб. На зазначених підставах просять задовольнити їх вимоги. У судому засіданні прокурор Насрулаєв А.А. просив задовольнити позов, пославшись на ті ж обставини, що й зазначені у позовній заяві, проти задоволення самостійних вимог третіх осіб не заперечував. Крім того, зазначив, що підставою для звернення до суду із даним позовом є порушення інтересів держави, а саме незаконне вибуття із комунальної власності Іванівської територіальної громади земельної ділянки. Земельне законодавство України не передбачає можливості передачі у власність громадян земельної ділянки, яка фактично є прибудинковою територією. Орган місцевого самоврядування при прийнятті спірних рішень не прийняв до уваги, що передав у власність [PERSON] земельну ділянку, яка раніше не перебувала у неї в користуванні. Також сільською радою було порушено законодавство про землеустрій, відповідно до якого земельна ділянка, що не перебувала у користуванні особи може бути передана у власність після затвердження проекту землеустрою, а не технічної документації з землеустрою. Зважаючи, що порушення земельного законодавства відбулося з боку органу місцевого самоврядування, який уповноважений розпоряджатися землями територіальних громад, прокуратура вимушена звернутися до суду із даним позовом в інтересах держави за захистом її прав. Відповідач Іванівська сільська рада Сакського району АР Крим до суду не прибула, проте сільський голова Кучеренко Р.С. подав заяву з проханням справу розглянути у відсутності представника ради, позов визнав. Відповідач [PERSON] у судове засіданні не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 76 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] відмовився давати суду пояснення з приводу позовних вимог, та до закінчення розгляду справи покинув судове засідання. У своїх письмових запереченнях зазначив, що його довірителю належить частина житлового будинку, у 2011 році сільська рада присвоїла іншу адресу не будинку, а земельній ділянці належній [PERSON] Прокурор звертаючись до суду із даним позовом без поважних причин пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні його вимог. Прокурор своєчасно не виконав свого обов'язку щодо здійснення контролю за дотриманням діючого законодавства при прийняття органами місцевого самоврядування спірних рішень. [PERSON] у передбачений законом спосіб реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки. Прокурором не доведено, яким саме чином його довіритель порушила інтереси держави та які саме. Представник третіх осіб [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала, самостійні вимоги своїх довірителів щодо предмету позову підтримала у повному обсязі. Крім того зазначила, що адреса належної [PERSON] земельної ділянки, зазначена у спірних рішеннях, є відміною від адреси земельної ділянки, зазначеної у держаному акті на право власності на земельну ділянку, тобто на момент видачі правовстановлюючого документу адреси [ADDRESS] не існувало. Передача у власність відповідача [PERSON] земельної ділянки у розмірі визначеному органом місцевого самоврядування та конфігурацією встановленою землевпорядною організацією порушують право її довірителів на користування належною квартирою та обслуговування комунікацій підведених до неї, виключає можливість проходу та проїзду до житла. Також спірні рішення та державний акт на право власності на земельну ділянку порушують право довірителів на користування земельною ділянкою на якій розташовано належна їм на праві власності квартира. Просила визнати спірні рішення та державний акт на право власності на земельну ділянку недійсними. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про право на житло від 01 листопада 1994 року слідує, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками у рівних частках квартири [ADDRESS]. [PERSON] і [PERSON] належить у рівних частках квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на житло від 01 листопада 1994 року. Рішенням Іванівської сільської ради Сакського району АР Крим від 25 липня 2003 року № 45 передано у власність громадянці України [PERSON] присадибну ділянку площею 0,05 га рилі із земель, що не передані у власність або постійне користування у межах [ADDRESS] раніше наданій їй у постійне користування для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Рішенням Іванівської сільської ради Сакського районну АР Крим від 06 червня 2008 року № 225 затверджено технічну документацію із землеустрою в частині складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,0660 га громадянки України [PERSON] в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Внесено зміни у рішення № 45 8 сесії Іванівської сільської ради 24 скликання від 25 липня 2003 року «Про передачу земельних ділянок громадянам» шляхом заміни цифри і слова « 0,05га» на цифру та слово « 0,0660 га». 18 травня 2009 року на ім'я [PERSON] було видано Державний акт на право власності на землю серії ЯЖ № 531440 на підтвердження права власності на підтвердження права власності на земельну ділянку площею 0,0660 га, розташовану в [ADDRESS] на території Іванівської сільської ради Сакського району АР Крим. 20 травня 2009 року на ім'я [PERSON] було видано Державний акт на право власності на землю серії ЯЖ № 531453 на підтвердження права власності на підтвердження права власності на земельну ділянку площею 0,1900 га, розташовану в [ADDRESS] на території Іванівської сільської ради Сакського району АР Крим. Стаття 382 ЦК України розкриває поняття квартири об'єкта нерухомості. Так, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації. Відповідно з ч.3 ст. 24 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Зазначені принципи закріплені у ЗК України. Таким чином, Іванівська сільська рада Сакського району АР Крим приймаючи спірні рішення не врахувала зазначені вище положення діючого законодавства, як наслідок ухвалила незаконні рішення, чим порушила інтереси держави. Крім того, як слідує із зазначених вище державних актів місцем знаходження земельних ділянок є: [ADDRESS] та [ADDRESS], проте на момент прийняття спірних рішень та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки таких адрес не існувало, лише 16 грудня 2011 року Іванівська сільська рада Сакського району АР Крим прийняла рішення про присвоєння земельній ділянці належній [PERSON] поштової адреси [ADDRESS], чим фактично, на думку суду, змінила статус двоквартирного житлового будинку на два окремих об'єкта нерухомості. Суд вважає, що права третіх осіб є порушеними, а тому підлягають судовому захисту виходячи з наступного. Як безспірно встановлено судом, [PERSON] [PERSON], [PERSON] є співвласниками у рівних частках квартири [ADDRESS], як наслідок є співвласниками приміщень загального користування, опорних конструкцій будинку, механічного, електричного, сантехнічного та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно зі ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Пленум Верховного Суду України у абз. 4 п. 19 постанови від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснив, що при приватизації громадянами одно- або багатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно з п. 5 ст. 10 Закону від 19 червня 1992 р. N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду" здійснюється в порядку та на умовах, передбачених ч. 3 ст. 42 ЗК України, якою встановлено, що порядок використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Якщо в жилому будинку приватизовано частину квартир, питання про користування прибудинковою територією вирішується відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЗК України, тобто шляхом отримання в користування її частини, що відповідає частці приватизованих квартир та інших приміщень у вартості будинку і споруд. При цьому розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації. Статтею 183 ЗК України встановлено, що одним із основних завдань землеустрою є встановлення на місцевості меж земельних ділянок власників і землекористувачів. Згідно з пунктами «ґ», «д», «е», «з» ст. 184 ЗК України землеустрій передбачає, зокрема: складання проектів впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань та створення нових; складання проектів відведення земельних ділянок; встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок; розроблення іншої землевпорядної документації, пов'язаної з використанням та охороною земель. Відповідно до пункту «б» ст. 198 ЗК України, при виконанні комплексу робіт для визначення та відновлення меж земельної ділянки необхідне узгодження меж земельної ділянки із суміжними власниками і землекористувачами. Як слідує із технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки, яка передана у власність [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] не погоджували кадастровий план земельної ділянки із експлікацією. Отже права зазначених вище третіх осіб, є порушеними. Відповідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. З огляду на викладене, порушене право держави та третіх осіб підлягає судовому захисту шляхом визнання недійсними рішень, та зобов'язання відповідача [PERSON] повернути земельну ділянку сільській громаді. Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. На момент видачі спірного державного акту частина перша статті 126 ЗК України передбачала, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки були документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. З огляду на норми діючого земельного законодавства, на думку суду, у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Так, згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Cтаттею 140 ЗК України встановлено перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку для випадків, коли право власності набуто в установленому законом порядку. Таким чином судом установлено, що відповідач [PERSON] набула право власності на земельну ділянку на підставі незаконних рішень органу місцевого самоврядування, як наслідок наявні підстави для визнання державного акту недійсним. Щодо заяви представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Так, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ч. 2 ст. 45 ЦПК України прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу. За змістом ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу, звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють. Отже, норми, установлені ч. 1 ст. 261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності, поширюються на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів; перебіг позовної давності в такому разі починається від дня, коли прокурор довідався або міг довідатися про порушення інтересів держави. Судом безспірно встановлено, що Сакська міжрайонна прокуратура дізналася про існування спірних рішень 11 червня 2013 року, а саме після окремої ухвали Сакського міськрайонного суду АР Крим від 29 травня 2013 року про виявленні судом порушення земельного законодавства при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення земельного сервітуту . З огляду на викладене позивач не пропустив строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом. На підставі викладеного, відповідно зі ст. 382 ЦК України, ст.ст. 42, 89, 152, 158 ЗК України, ст.ст. 24, 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»,

Outcome: approved