Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-04 00:00:00

05 грудня 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], разом з ним. В обґрунтування позовних вимог [PERSON], вказав, що від зареєстрованого шлюбу з [PERSON] вони мають доньку [PERSON], [INFO]. На даний час шлюб між ним та [PERSON], розірвано, дитина проживає з матірю. Після розлучення він постійно спілкується з дитиною, надає матеріальну допомогу тощо. 08 жовтня 2012 року на засіданні з питань захисту прав дитини Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області розглядалося питання про статус сімї [PERSON] та визначено, що родина опинилася в складних життєвих умовах, мати дитини не виконує свої батьківські обовязки, не працює, зловживає спиртними напоями. [PERSON] повідомив комісію про те, що має змогу забрати доньку на виховання, що і стало підставою його звернення до суду. На підставі того, що він має суттєво кращі умови проживання ніж відповідач, має стабільний дохід, оскільки отримує пенсію, житло, де є все необхідне для життя та розвитку дитини, дуже любить доньку, з урахуванням обставин, що [PERSON] ухиляється від виховання доньки та забезпечення їй нормальних умов для розвитку, просив визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] разом з ним. Позивач [PERSON] у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, з урахуванням інтересів дитини, її віку та потреби в материнській підтримці та турботі, вважали за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки, відповідач, як рідна мати зможе забезпечити доньку достатнім рівнем проживання, виховання та розвитку. [PERSON] вказала, що вона не зловживає спиртними напоями та працює продавцем в магазині АТБ сел. Комсомольського, але надати відповідні відомості на підтвердження свого працевлаштування на даний час не має змоги. Представник опікунської ради при Комсомольській селищній раді Зміївського району Харківської області [PERSON] у судовому засіданні вказала на доцільність задоволення позову та передання дитини на виховання батькові. Представник третьої особи Служби у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації Харківської області до суду не зявився, надали заяву з проханням провести розгляд справи за відсутності їх представника та ухвалити рішення суду з урахуванням інтересів дитини. Представник третьої особи Зміївського районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді [PERSON] у судовому засіданні вказувала на необхідність прийняття рішення з урахуванням інтересів дитини. Заслухавши пояснення сторін, представників третіх осіб, свідків, перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного: Згідно зі статтею 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Згідно зі статтями 160, 161 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2007 року по 20 лютого 2009 року. / а.с.9/ Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії 1-ВЛ №197936 від 26 лютого 2002 року, актовий запис №28./а.с.10/ Між [PERSON] та [PERSON] не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання неповнолітньої доньки [PERSON]. Згідно положень Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити дитині належні умови проживання. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок, схваленої Постановою Верховною Радою України №475-ХІУ від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок. Ураховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, а також частин 7 і 8 статті 7 Сімейного кодексу України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини 3 статті 10, частини 1 статті 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] на посилання своїх позовних вимог надав наступні докази: З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] з 16 серпня 2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] / а.с.15/ З довідки №1551 від 27.11.2012 року вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років, розмір якої за період з червня 2012 року по листопад 2012 року складає 10528 грн. 81 коп./ а.с.14/ З характеристики голови правління ОСББ Донець вбачається, що [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно. / а.с. Відповідно до довідки класного керівника Шебелинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, де навчається [PERSON], батько дитини неодноразово приходив до школи та відвідував доньку, цікавиться справами та навчанням дитини. / а.с. Висновком спільного засідання комісії по захисту прав дитини та громадської комісії у справах дітей при виконкомі Комсомольській селищній раді Зміївського району Харківської області від 08 жовтня 2012 року, визначено за доцільне проживання [PERSON], 28.01.2012 року разом з батьком [PERSON], з огляду на те, що він має всі належні умови для проживання дитини. / а.с.12/ У судовому засіданні з пояснень сторін було встановлено, що до опікунської ради Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області з заявою звернулася бабуся дитини [PERSON], в ході розгляду звернення було запропоновано [PERSON] порушити питання про визначення місця проживання доньки разом з ним, на що той надав свою с згоду. [PERSON] отримує аліменти із пенсії [PERSON], за період з липня 2012 року по січень 2013 року їх розмір склав 3199 грн. 96 коп. / а.с.62/ [PERSON] за місцем проживання характеризується посередньо. / а.с.60/ З довідки Зміївської ЦРБ від 17.01.2013 року вбачається, що [PERSON] на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває. / а.с. 38/ Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON], [PERSON], кожний окремо, вказували, що [PERSON] є неналежною матірю, вони часто бачать дитину та матір разом, дівчинка дуже прихильна до матері, має охайний вигляд. В свою чергу свідок [PERSON], бабуся дитини, у судовому засіданні вказувала, що її донька [PERSON] виконує свої батьківські обовязки, дуже любить дитину, в межах можливості забезпечує всім необхідним, спиртними напоями не зловживає, крім того вона матеріально підтримує доньку. Відповідно до ч.1 ч. 2 ст. 171 Сімейного Кодексу України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сімї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сімї; дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. На час розгляду справи дитина [PERSON] досягла десятирічного віку. / а.с.10/ З урахуванням вимог Сімейного кодексу України та інтересів дитини, у судовому засіданні [PERSON] надала пояснення за відсутності матері та батька та у присутності представника опікунської ради при Комсомольській селищній раді Зміївського району Харківської області та Зміївського районного центру соціальних служб для сімї та молоді. [PERSON] висловила свою думку та вказала, що дуже любить свою маму та бажає жити разом з нею, вказала, що мати добре відноситься до неї. При розмові з дитиною суд не встановив, що бажання дитини склалося під впливом фізичного або психічного насильства про що також засвідчили представники опікунської ради та центру соціальних служб для сімї та молоді. З огляду на пояснення неповнолітньої [PERSON], що вислухана у судовому засіданні, та з урахування зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку, що дитина більш прихильна до матері ніж до батька. Отже, судом встановлено, що ставлення [PERSON] до виконання своїх батьківських обовязків є задовільним, зокрема проблема полягає у матеріально побутових потребах, які спричинені низьким соціальним рівнем життя відповідачки. Обєктивних відомостей та даних, що підтверджують факт зловживання [PERSON] спиртними напоями суду надано не було, рівно як і відомостей, що свідчать про ухилення матері від виконання своїх батьківських обовязків відносно доньки. В свою чергу, суд дійшов до висновку, що умови проживання [PERSON] та його матеріальний стан, значно ліпші ніж у відповідача, що зокрема не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. При визначенні місця проживання неповнолітньої [PERSON], слід взяти до уваги її стать, врахувавши ту обставину, що дівчинці з точки зору статі, гігієни, обслуговування доцільно залишити з матір'ю. Дитина зараз у віці, коли починає формуватися її особистість й потребує постійного материнського догляду. З огляду на те, що неповнолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матірю, та з урахуванням думки дитини, що є найбільш пріоритетним у вирішенні спірного питання про місце її проживання, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог.

Outcome: dismissed