Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-07 00:00:00

28 січня 2013 року представник позивача за довіреністю [PERSON] звернулась до суду з позовом до СТОВ Золотий колос, в якому посилаючись на зайняття відповідачем належної їй земельної ділянки, на підставі договору оренди, який вона не підписувала, просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки укладений 01 вересня 2008 року зареєстрований в Державному реєстрі земель за № 041049100744 (далі Договір). До початку розгляд судом справи по суті представник позивача подала до суду заяву про зміну предмету позову, а саме просила витребувати у відповідача належну позивачу земельну ділянку. Змінений предмет позову прийнятий до розгляду. В обґрунтуванні позовних вимог [PERSON] зазначила, що їй належить на праві\~ приватної власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,80 гектарів, розташована на\~ \~ території Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІV - МК № 042024, яку остання самостійно не обробляла, а передала в оренду згідно договорів від 2002 року та 2007 року відповідачу СТОВ Золотий колос до 2012 року, після закінчення якого повідомила відповідача про небажання продовжувати договір оренди з наміром самостійно використовувати земельну ділянку. Відповідач СТОВ Золотий колос в добровільному прядку зазначену земельну ділянку не повернув, посилаючись на наявність діючого між ними договору оренди землі від 01.09.2008 року строком на десть років, продовжує користуватись,\~ \~ без достатніх правових підстав\~ земельною ділянкою. Позивачка просить суд захистити право власності на належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області шляхом витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. Представник відповідача до початку розгляду судом справи по суті подав до суду зустрічний позов, в якому посилаючись на дотримання усіх вимог законодавства при укладені Договору, просив визнати його дійсним. Зустрічний позов обєднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до СТОВ Золотий колос. В обґрунтуванні позовних вимог представник СТОВ Золотий колос за угодою адвокат [PERSON] зазначив, що наполягає на тому, що дійсно між СТОВ Золотий колос та [PERSON] укладено договір оренди землі від 01.09.2008 року, строком на десть років, який зареєстровано в Казанківському секторі реєстрації Миколаївської філії центру ДЗК 09.09.2010 року за № 041049100744 і підприємство продовжує користуватись земельною ділянкою\~ \~ за достатніх правових підстав з урахуванням норм законодавства України та умов зазначеного договору. [PERSON] з 2009 по 2012 рік було сплачено кошти за оренду земельної ділянки в сумі 18740 гривень, які остання отримувала з часу укладення договору. Так, ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст.ст. 13-15 Закону України, Про оренду землі від 6 жовтня 1998 року за № 161-XIV (в чинній на день укладення договору редакції) (далі - Закон № 161-XIV) договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння\~ \~ і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди укладається у письмовій формі та відповідно до ст. 18 Закону N 161-XIV набуває чинності після його державної реєстрації. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Статтею 20 Закону N 161-XIV передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами цього правочину. У той же час, ч. 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, відсутність у договорах оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у частиною першою статті 15 Закону України Про оренду землі, зокрема умов збереження стану об'єкта оренди (абзац 6), є підставою для визнання таких договорів оренди недійсними. Такий правовий висновок щодо недійсності договору оренди,\~ \~ який не відповідає приписам указаних норм матеріального права, був зроблений у постановах Верховного Суду України від 18 липня 2012 року № 6-77 цс 12 та від\~ \~ 4 квітня 2012 року № 21 цс 12. Зазначені постанови, в силу вимог ст. 3607 ЦПК України, є обов'язковими для суду, який вирішує справи пов'язані з орендою землі. Крім того, 6 березня 2013 року при розгляді справи № 6-5\~ \~ цс\~ \~ 13 Верховний Суд України\~ \~ зробив правовий висновок про те, що державна реєстрація договору оренди земельної ділянки у період визначеного сторонами строку дії договору забезпечує правомірне, договірне використання орендарем орендованої земельної ділянки відповідно до норм ЗК України, ЦК України, Закону №\~ \~ 161-XIV та Закону України від 11\~ \~ лютого 2010\~ \~ року №\~ \~ 1878-VІ, Про внесення змін до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень та інших законодавчих актів України незалежно від дати проведення такої реєстрації - до пред'явлення позову про повернення земельної ділянки чи після його пред'явлення. Згідно ст. 360-7 ЦПК України вказане рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх судів. З матеріалів справи вбачається, що за Державним актом на право приватної власності на землю від 02 січня 2001 року позивачці належить спірна земельна ділянка.\~ \~ 09 вересня 2010 року в Казанківському секторі реєстрації Миколаївської філії центру ДЗК 09.09.2010 року за № 041049100744 був зареєстрований договір оренди спірної земельної ділянки, укладений 01 вересня 2008 року між сторонами, строком на 10 років. В наступні роки відповідач користувався спірною земельною ділянкою, а позивачка отримувала від нього орендну плату. Також матеріали справи містять відомості про намагання позивачки розірвати спірний договір оренди. Позивачка оспорює вказаний договір оренди, посилаючись на те, що вона його не підписувала. Проте, на такій підставі договір може бути визнаний недійсним, у разі подання позивачем відповідних доказів. До визнання Договору оренди землі недійсним позивачка не має право вимагати повернути їй земельну ділянку, яка є предметом спірного договору оренди, оскільки державна реєстрація договору оренди земельної ділянки у період визначеного сторонами строку дії договору забезпечує правомірне, договірне використання орендарем орендованої земельної ділянки. За такого позивачка могла звернутись до суду із позовом про визнання\~ недійсним указаного правочину, а не вимагати повернення земельної ділянки через його не укладання. Договір оренди земельної ділянки пройшов державну реєстрацію, тобто є дійсним до визнання його недійсним, його дійсність ніким не оспорюється, а тому зустрічний позово також не підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги те, що докази, наявні в матеріалах справи, свідчать про виникнення у відповідача, з моменту державної реєстрації вказаного договору оренди, права користування спірною земельною ділянкою на відповідній правовій підставі, то положення статей 1212, 1213 ЦК України, на які посилалась позивачка, у даному випадку застосуванню не підлягають.

Outcome: dismissed