Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-28 00:00:00

01.08.2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Пасажирського вагонного депо м. Миколаєва про поновлення на роботі на\~ посаді провідника пасажирського вагону. \~ В позовній заяві позивач зазначив, що 01.09.2011 року він був прийнятий на роботу в пасажирське вагонне депо [PERSON] до резерву провідників на посаду провідника пасажирського вагону, згідно контракту. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ 12.07.2012 року наказом №ЛВЧДк-13/33-408/ос був звільнений з роботи за ст. 40 п. 4 КЗпП України.\~ Вважає звільнення з роботи протиправним\~ і не законним, оскільки завершивши свою роботу згідно встановленого графіку 29.06.2012р. мав 8 вихідних днів та вийшов на роботу по графіку 07.07.2012р., прогулів у період з 03.07.12 по 06-07.2012р. не скоював. Ухвалою суду від 23.08.2012 року первісного відповідача Пасажирське вагонне депо Миколаєва замінено на належного відповідача [PERSON] залізницю. \~ В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] збільшили позовні вимоги та просили задовольнити позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнути з відповідача на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 15000 грн. Позивач [PERSON] суду пояснив, що відповідно до компютерного розподілу з квітня 2012 року він як провідник пасажирського вагону був зарахований до бригади провідників №4 під керівництвом начальнику поїзду [PERSON] Разом зі своєю бригадою він відпрацював зміну з 21.06.12р. по 29.06.12р., наступні 8 днів були його вихідні дні. Відповідно до графіку роботи після вихідних днів він повинен був вийти на роботу 07.07.12р. Про те, що він був виключений зі списку складу бригади [PERSON] та переведений в поїзну бригаду причіпних вагонів, його ніхто не повідомляв, а тому він не був повідомлений про необхідність виходу на роботу 03.07.12р. та вважаючи цей день своїм вихідним днем перебув на відпочинку зі своєю родиною. Вийшовши на роботу 07.07.12р. він до 09.07.12р. знову був у рейсі разом з бригадою [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що звільнення [PERSON] з роботи було проведено відповідно до вимог чинного законодавства, підставою для звільнення стало його невихід на роботу з 03.07.12р. по 06.07.12р. відповідно до графіку роботи поїзних бригад по депо на липень 2012 року. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Згідно контракту №4300 (далі Контракт) укладеного 01.09.2011 року між Пасажирським вагонним депо [PERSON] в особі начальника пасажирського депо [PERSON] [PERSON] та громадянином [PERSON], останній прийнятий на роботу в пасажирське вагонне депо [PERSON] до резерву провідників за посадою провідника пасажирського вагона. (а.с.5-7). Строк дії Контракту з 01.09.2011р. до 31.12.2015 року. Відповідно до протоколу №1839 від 12.04.12 року компютерного формування списків бригад провідників пасажирських вагонів поїзду 62/122 [PERSON] Москва - Київ [PERSON] зарахований до бригади №4, в якій начальником поїзду призначений [PERSON] (а.с.88-89) Протоколом №ЛВЧД-13/09-357 оперативної наради при начальнику депо від 24.05.2012 року [PERSON] виключено зі списку Протоколу №1839, поїзна бригада №4 ЛНП [PERSON] та переведено в поїзну бригаду №2 причіпних вагонів до складу п. 122/121 сполученням [PERSON] - Київ. (а.с.95-96) Згідно графіку роботи поїзних бригад на липень 2012 року (а.с.52), затвердженого 27.06.12р. начальником ЛВЧД-13, [PERSON] повинен був працювати з 03.07.12р. по 09.07.12р. Проте, в період з 03.07.12р. по 06.07.12р. [PERSON] не зявився на роботу, а зявився лише 07.07.12р. Відповідно до Наказу (розпорядження) №ЛВЧДк-13/33-408/ос від 12.07.2012 року [PERSON] звільнений з посади провідника пасажирського вагона за статтею 40 п.4 КЗпП України, в звязку з незявленням на роботу та ненаданням виправдовувальних документів з 03.07.12р. по 06.07.12р. (а.с.17) В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона здійснювала комплектацію поїзних бригад на липень 2012 року. 29.06.12р. [PERSON] здав зміну разом з бригадою [PERSON] В звязку з тим, що [PERSON] був виключений з бригади [PERSON] та переведений до бригади провідників відчипних вагонів, то він повинен був вийти на роботу 03.07.12р. Вона 02.07.12р. повідомила за телефоном [PERSON] про необхідність прибуття на роботу 03.07.12р. Але наступного дня їй зателефонував [PERSON] та повідомив, що не вийде на роботу, оскільки знаходиться на лікарняному. Прибувши на роботу 07.07.12р. [PERSON] листок непрацездатності не представив, в звязку з чим нею було написано доповідну записку керівництву. Крім того, свідок [PERSON] пояснила, що графік роботи поїзних бригад на наступний місяць складається та розміщується на стенді в резерві провідників наприкінці попереднього місяця. Коли саме було розмішено на стенді графік роботи на липень 2012 року, вона не памятає, але це було в останні дні червня 2012р. Провідників з графіком роботи під розпис не ознайомлюють. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що 29.06.12р. його бригада, в тому числі і [PERSON], здали зміну та повинні були вийти на роботу 07.07.12р. У зазначений день [PERSON] зявився на роботу та разом з його бригадою був у рейсі, повернулися з рейсу 09.07.12р., після чого [PERSON] зняли з наступного рейсу. Про те, що [PERSON] ще в травні 2012 року був виключений зі списку провідників його бригади, йому не було відомо. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не був ознайомлений з Протоколом №ЛВЧД-13/09-357 від 24.05.2012 року про його виключення з поїзної бригади [PERSON] та переведення в поїзну бригаду причіпних вагонів, хоча відповідно до пункту 3 зазначеного протоколу нарядник резерву провідників повинен був ознайомити його під розпис. Відповідно до ст.. 40 ч.1 п.4 КЗпП України, трудовий договір може бути розірваний власником, або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як вбачається з розяснень, наданий у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. Про практику розгляду судами трудових спорів, невихід працівника на роботу в звязку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин. Приймаючи до уваги, що [PERSON] був не повідомлений про переведення до поїзної бригади №2 причіпних вагонів та відповідно про зміну графіку його роботи, суд вважає, що його невихід на роботу з 03.07.12р. по 06.07.12р. не є прогулом без поважних причин. Пояснення представника відповідача про те, що [PERSON] був заздалегідь повідомлений про необхідність виходу на роботу 03.07.2012р., що підтверджується його підписом у Книзі обліку явки і уходу з роботи працівників поїзних бригад, суд оцінює критично, оскільки в судове засідання не надано оригінал зазначеної Книги, в звязку з витребуванням її до ДП [PERSON] залізниця для проведення ревізії, а позивач, ознайомившись з наданою копією Книги, оспорював свій підпис у графі підпис за здачу зміни. Крім того, на думку суду, навіть наявність підпису [PERSON] в графі підпис за здачу зміни не доводить того факту, що на момент здачі [PERSON] зміни 29.06.12р. та поставлення свого підпису, графа дата наступної явки та номер була заповнена, оскільки, як вбачається з наданої копії Книги, в цій графі відсутні записи щодо деяких інших працівників, а тому суду не доведено, коли саме напроти прізвища [PERSON] в графі дата наступної явки та номер було зазначено дату 03.07 п.122. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає Наказ №ЛВЧДк-13/33-408/ос від 12.07.2012 року та відповідно і звільнення [PERSON] незаконним, в звязку з чим, на підставі ст.. 235 КЗпП України він підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до наданої довідки №59-ф від 20.02.2013 року, за травень та червень 2012 року позивачу була нарахована заробітна плата в загальній сумі 5989,27 грн. (а.с.49-51). Середньоденній заробіток позивача за два місяці, що передували звільненню, розрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, становить 149,73 грн. (заробітна плата за травень-червень 2012 року 5989,27 грн., відпрацьовано 40 днів). Час вимушеного прогулу складає 183 дні (з 12.07.2012 року по 29.03.2013 року). З урахуванням середньоденного заробітку, з [PERSON] залізниці на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата за час вимушеного прогулу в розмірі 27400,59 грн. (183 дні х 149,73 грн.) без врахування сум податків та обовязкових платежів. Крім того, незаконним звільненням з роботи, позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, повязаних з порушенням його права на працю, втратою сну, відшуканням грошей для матеріального забезпечення сімї та сплати послуг адвоката. Зазначене призвело до втрати нормальних життєвих звязків та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, з урахуванням всіх обставин справи, а також виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що достатньою компенсацію завданої позивачу моральної шкоди буде сума 2000 грн., яка підлягаю стягненню з відповідача на підставі ст.237-1 КЗпП України. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] залізниця на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 504,41 грн. (114,70 грн. за задоволення позовної вимоги про поновлення на роботі, 274,01 грн. за задоволення позовної вимоги про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, 114,70 грн.- за задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди).

Outcome: approved