Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-14 00:00:00

29 січня 2013 року [PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з зазначеним позовом, який було уточнено окремою позовною заявою від 08 лютого 2013 року, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 2007 року він є власником недобудованого житлового будинку № 42-А, розташованого по вул. Пушкіна смт. Малинівка, Чугуївського району, Харківської області. Відповідно до рішення Малиновської селищної ради Чугуївського району від 22 грудня 2005 року попередньому власнику цього будинку [PERSON] було передано у власність земельну ділянку за вказаною адресою, але вона не отримала акт про право власності на землю. 13 серпня 2008 року відповідно до рішення Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області йому було надано дозвіл на завершення будівництва будинку та господарчих будівель У 2008 році він самовільно добудував житловий будинок літ. «А», розміром 6,83 м х 7,70 м з прибудовою «А1», розміром 4,25 м х 7,70 м. Згідно висновку КП «Архітектурне бюро м. Чугуїв» від 15 січня 2013 року, зробивши аналіз містобудівної ситуації, яка склалася на обстеженій земельній ділянці № 42-А на вул. Пушкіна, в смт Малинівка, зроблене будівництво житлового будинку літ. «А», з прибудовою «А1» відповідає містобудівній документації, не суперечить суспільним інтересам, не порушує права та інтереси інших осіб, не має істотних порушень будівельних норм і правил. Відповідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до вимог ст. 376 Цивільного кодексу України, право власності на самочинне збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети. З зазначених правових підстав позивач просить визнати за ним право власності на вказане самочинне побудоване нерухоме майно. У судове засідання від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримав, відповідач проти позову не заперечував. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок доказів по справі в їх сукупності, приходить до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, не заперечується сторонами, що [PERSON] на праві приватної власності належить недобудований житловий будинок, розташований за адресою: смт. Малинівка, Чугуївського району, Харківської області, по вул. Пушкіна, 42-А, що підтверджується договором купівлі-продажу від 12 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївської районного нотаріального округу за реєстраційним номером 6860. На підставі рішення № 74/4 виконавчого комітету Малинівської селищної ради Чугуївського району, Харківської області від 13 серпня 2008 року, [PERSON] наданий дозвіл щодо будівництва прибудови до літньої кухні, розміром 7,70 х 7,00 м, сараю для птиці, розміром 3,00 х 2,30 м, гаражу, розміром 9,20 х3,50 м, альтанки, розміром 3,00 х 2,30 м, бані розміром 2,50 х 2,40 м та туалету, розміром 1,50 х 1,20 м в смт. Малинівка, Чугуївського району, Харківської області, по вул. Пушкіна, 42-А. У 2008 році позивач добудував житловий будинок літ. «А», розміром 6,83 м х 7,70 м з прибудовою «А1» розміром 4,25 м х 7,70 м., що згідно висновку КП «Архітектурне бюро м. Чугуїв» від 15 січня 2013 року, розміщено відповідно до містобудівної документації, не порушує права та інтереси власників сусідніх садиб, суспільні інтереси та відповідає вимогам ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень» в частині протипожежних та санітарних норм. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Місце проживання та місцезнаходження майна на зміст права власності не впливають. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 325 ЦК України, субєктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи ту обставину, що позивач своїми силами та за рахунок своїх коштів добудував власний будинок, що не заперечується відповідачем, є підставі для узаконення самочинного будівництва зазначеного нерухомого майна. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно матеріалів справи за період проведення позивачем будівництва і на цей час заяв, скарг, приписів від будь-яких громадян, юридичних осіб або компетентних органів з приводу недотримання позивачем встановлених норм та правил чи порушення чиїх-небудь прав не надходили. Цього факту не спростовано і відповідачем. Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). На підставі вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. За правилом ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що обставини, на які позивач посилався у позові, як на підстави своїх вимог, - обґрунтовані. З зазначених підстав, суд вважає, що за позивачем повинно бути визнане право власності на побудований їм по вул. Пушкіна, 42-А в смт. Малинівка, Чугуївського району, Харківської області, житловий будинок «А», розміром 6,83 м х 7,70 м з прибудовою «А1», розміром 4,25 м х 7,70 м. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє підтвердження в ході судового засідання. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved