Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-19 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач [PERSON] 25 вересня 2012 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ' БМК Планета Міст' про стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу та інших видів заборгованості, відшкодування моральної шкоди \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 18 березня 2011 року його було поновлено на роботі на посаді машиніста гусеничного крану 6-го розряду ТОВ "БМК Планета-Міст" та стягнуто на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 5229,57 гривень та моральну шкоду у розмірі 1500 гривень. Незважаючи на вимоги закону у частині обов'язку негайно поновити на роботі, відповідач не виконав рішення суду. 02 квітня 2011 року він послав відповідачу для оплати листок непрацездатності за період з 21.03.2011 року по 31.03.2011 року. Зазначений лист був отриманий відповідачем, але його до наступного часу не оплачено. Після одужання і закінчення лікарняного 31.03.2011 року він прибув до роботи, але йому було відмовлено у негайному поновленні на роботі. 29 грудня 2011 року він по пошті отримав від відповідача наказ № 278-к від 20 грудня 2011 року про поновлення його на роботі. 17 січня 2012 року він приступив до виконання своїх трудових обов'язків. 25 червня 2012 року його було звільнено у зв'язку зі скороченням штату працівників, згідно до ст. 40 п.1 КЗпП України. При звільнення відповідач повинен був виплатити йому вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Але відповідач не провів з ним повного розрахунку та не виплатив усіх належних йому сум. Просить стягнути на його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 9765 гривень, вихідну допомогу у сумі 3255 гривень, середній заробіток за час відпустки за два повних місяці у сумі 6510 гривень, середній заробіток з часу його поновлення на роботі за рішенням суду з 18 березня 2011 року по час звільнення 25 червня 2012 року у сумі 42315 гривень, оплату за проїзд до місця роботи за період з 18 березня 2011року по 25 червня 2012 року у сумі 645,37 гривень, грошову компенсацію у сумі 718,73 гривні за витрачені кошти на листування рекомендованими та цінними листами, як з відповідачем, так і різними інстанціями. Також позивач просить стягнути на його користь оплату листків непрацездатності та грошову компенсацію за ненадання трьох разового харчування. Крім того, позивач, вважає, що діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яку оцінює в 350000 гривень. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, але вважав, що розгляд справи неможливий без наявності усіх документів, витребуваних у відповідача, так як вони можуть вплинути на розмір позовних вимог, який може бути значно вище, вказаного їм у позові. Відповідач ТОВ" БМК Планета -міст" в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи їх було неодноразово повідомлено належним чином, про що в справі є розписки, заяву з клопотанням про відкладення розгляду справи або розгляду справи у їх відсутності, суду не надав, причини неявки не повідомив. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню підлягають частково з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що відповідно до рішення Дружківського міського суду від 18 березня 2011 року позивача було поновлено на посаді машиніста гусеничного крану 6-го розряду ТОВ "БМК Планета-Міст", що підтверджується відповідним рішенням (а.с.66-67). Дане рішення в частині поновлення на роботі підлягало негайному виконанню. Виходячи зі змісту ст. 24,31 ч.5 ст. 235 КЗпП України, ст. 76 Закону України "Про виконавче провадження" негайне виконання рішення означає обов'язок, а не право власника не пізніше наступного дня після оголошення судового рішення видати наказ про поновлення працівника на роботі та фактично допустити його до виконання попередніх обов'язків. Оскільки поновлення на роботі - це повернення працівника в попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, то правовими наслідками поновлення на роботі працівника є надання йому попередньої роботи, з тими же функціональними обов'язками, які мали місце до звільнення; здійснення оплати всього часу вимушеного прогулу у зв'язку із незаконним звільненням; поновлення непреривного стажу роботи, в тому числі стажу для відпустки та поновлення у всіх правах за цією посадою. Як пояснив позивач у судовому засіданні його було фактично допущено до роботи лише 17 січня 2012 року, незважаючи на всі його звернення до відповідача. Дані обставини підтверджуються і матеріалами справи, а саме наказом № 278-к від 20 грудня 2011 року про поновлення на роботі [PERSON], згідно якого було скасовано наказ від 08 листопаду 2010 року № 411-к про звільнення [PERSON] та поновлено на посаді машиніста гусеничного крана 6-го розряду з 15 листопаду 2011 року (а.с.160). Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Згідно рішення Дружківського міського суду від 18 березня 2011 року було встановлено, що при восьмигодинному 5-деному робочому тижні середньоденна заробітна плата позивача до звільнення складала 107 грн. 91 коп.(13.48 грн.х8 год.) (а.с.66-67). За період з 18 березня 2011року по 10 січня 2012 року позивач має 201 день вимушеного прогулу. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки поновлення його на роботі у сумі 21689,91 гривень ( 107,91 грн.х 201 день). В своїх позовних вимогах позивач також просить стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу, яку йому не було сплачено при звільненні у зв'язку із скороченням штату, суд вважає, що дані позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 26 червня 2012 року позивача було звільнено у зв'язку із скороченням штату працівників, згідно ст. 40 п.1 КЗпП України, що підтверджується наказом № 45-к (а.с.92). Відповідно до ст. 44. КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Згідно розрахункового листка по заробітній платі за червень 2012 року позивачу були виплачені належні йому сумі, але вихідна допомога виплачена не була (а.с.166). Відповідно до довідки про середню заробітну плату № 30 від 25 червня 2012 року середній заробіток позивача [PERSON]складає 3255 гривень (а.с.98) Відповідач не надав суду доказів щодо сплати та іншого розміру вихідної допомоги при звільненні позивача, тому суд вважає, що з відповідача треба стягнути на користь позивача вихідну допомогу у розмірі 3255 гривень. Крім того, позивач просить стягнути на його користь грошову компенсацію за проїзд до місця роботи у сумі 645,37 гривень. Суд, вважає, що дані позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Як вибачається із розрахункових листків позивача за січень, квітень, червень 2012 року у заробітну плату включено такий вид нарахування як компенсація за проїзд (а.с.164,166,168). Але позивачу нарахувань відповідно до даного виду не здійснено, незважаючи на те, що згідно проїзних документів від 16 січня 2012 року, 31 січня 2012 року, 30 березня 2012 року, 31 березня 2012 року, 15 квітня 2012 року, 17 квітня 2012 року позивачем витрачено на проїзд до міста Києва та назад 645,37 гривень (а.с.29-30). Відповідачем не надано суду доказів щодо оплат позивачу вказаної суми, тому суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача компенсація за проїзд у сумі 645,37 гривень. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки повного розрахунку з ним при звільненні 26 червня 2012 року, суд вважає, що дані позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що відповідач до теперішнього часу не здійснив з позивачем розрахунку, не виплатив йому вихідну допомогу та компенсацію за проїзд, чим порушив право позивача на своєчасне отримання допомоги в терміни, передбачені ст.115, 116 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці». \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Оскільки відповідач до теперішнього часу не виплатив позивачу добровільно всі суми, що належать йому від підприємства, зазначені суми підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку. Згідно ст.. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.. 116 КЗпП, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 ( з подальшими змінами та доповненнями). Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджено постановою Кабінетом Міністрів країни від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядку) у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. З матеріалів справи вбачається, що позивача звільнено 26 червня 2012 року, тому середня заробітна плата повинна обчислюватися виходячи з виплат за попередні два місяці роботи, тобто за травень, квітень 2012 року. Але, як вибачається із матеріалів справи, позивач в травні, березні, лютому не працював. Тому, суд, вважає, що треба середню заробітну плату обчислювати виходячи з виплат за попередні два місяці роботи позивача, а саме: квітень, січень 2012 року. Згідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З розрахункового листа позивача за січень 2012 року вибачається, що позивачу [PERSON] була нарахована заробітна плата 3705 грн. (до сплати 3049,65 грн), відпрацьовано 15 днів, 154 год. (а.с.168) З розрахункового листа позивача за квітень 2012 року, вибачається що позивачу [PERSON] була нарахована заробітна плата 395 гривень (до сплати 325,50 гривень), відпрацьовано 2 дні, 17 годин (а.с.164) На підприємстві передбачено вахтовий метод роботи по 15 - 16 днів по 12 годин. Таким чином, позивач відпрацював 17 днів, тобто 171 годину (а.с.164-168). При восьмигодинному 5-деному робочому тижні середньо денна заробітна плата позивача складає 157,90 грн. (3375,15 грн.:171 год.х8 год.) За період з 26 червня 2012 року по 20 люте 2013 року позивач має 168 днів затримки розрахунку. Таким чином, суд, вважає, що на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку у сумі 26527,49 гривень. В своїх позовних вимогах позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 350000 гривень, суд, вважає що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 237-1 Кзпп України відшкодування власником або уповноваженою їм особою робітнику проводиться у випадку, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втратам нормальних життєвих стосунків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст.. 237-1 Кзпп за наявності порушень прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Оскільки судом встановлено порушення відповідачем прав позивача, він має право на відшкодування моральної шкоди. Визнаючи розмір суми, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань позивача, вплив незаконного звільнення на його душевний стан, неможливість жити повноцінним життям, та стягує на відшкодування моральної шкоди 5000 гривень. Щодо позовних вимог позивача відносно стягнення на його користь середнього заробітку за час відпусток за два повних місяці у сумі 6500 гривень, то суд, вважає, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як вибачається із матеріалів справи, відповідно до наказу № 25-к від 17 квітня 2012 року та наказу № 30-к від 14 травня 2012 року, позивачу було надано дві відпустки тривалістю по 24 календарних дні (а.с.96-97). Відповідно до розрахункового листка позивача за червень 2012 року йому було оплачено відпустка поточного місяця та слідкуюча відпустка (а.с.166). Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач не довів суду свої позовні вимоги щодо неправильності нарахування відпускних. Також позивач не довів суду, що підприємство не оплатило йому листки непрацездатності АБЯ № 329530, АВП № 979505, АВЖ № 402868, що йому було передбачено трьох разове харчування та підприємство повинно йому було це оплачувати. Позивач в загалі не вказав у позовній заяві в якій сумі вважає, не донарахованими лікарняні та трьох разове харчування, оскільки позивач не довив суду цих обставин, то суд вважає, що в даній частині позовних вимог треба відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення грошової компенсації у сумі 718,73 гривень, то суд, вважає, що в їх задоволенні також треба оскільки позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що ці витрати він поніс саме з вини відповідача. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати, пов'язані з розглядом справи необхідно покласти на відповідача, оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, тому він стягується з відповідача в доход держави у розмірі 229,40 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial