Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він працював на посаді заготівельника мяса, овочів та іншої сільгосппродукції в Державному підприємстві Міністерства оборони України «Білоцерківський Військовий торг». 25. 07. 2012 року його було незаконно звільнено з роботи за прогул без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України наказом №139-К від 25.07.2012 року. Дане звільнення вважає незаконним та проведеним з грубим порушенням трудового законодавства оскільки він 23.07.2012 року звернувся до начальника Військторгу з заявою про надання одного дня відпустки (відгул) за раніше відпрацьований святковий день (9 травня) у зв'язку з сімейними обставинами з 25.07.2012 р. по 26.07.2012 р., яка була погоджена начальником Військторгу та направлена до відділу кадрів для підготовки наказу. 27.07.2012 року позивач написав заяву про звільнення в зв'язку тим, що Військторг не виконує умови трудового законодавства та не виплачує заробітну плату, що є грубим порушенням норм ст. 115 КЗпП України, яка встановлює, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановленні колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Систематична невиплата заробітної плати стала підставою для написання заяви про звільнення. Вказана заява була зареєстрована 27.07.2012 року вх. № 787, але після цього позивачу стало відомо, що його звільнили заднім числом 25.07.2012 року за прогул на підставі доповідної записки начальника гаража від 30.07.2012 року, при цьому керівництво підприємства не зажадало від нього письмових пояснень та не взяло до уваги, що відсутність на робочому місці була погоджена з начальником Військторгу. Діями відповідача позивачу завдана також моральна шкода, тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом, яким просить суд скасувати наказ про звільнення 139-к від 25.07.2012 року, змінити причини формулювання звільнення з п. 4 ст. 40 КЗпП України на п.1 ст. 39 КЗпП України в зв'язку з порушенням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору, стягнути з відповідача на його користь 8658,58 грн. заборгованості по заробітній платі та компенсацію за невикористану щорічну відпустку, стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за не своєчасно проведений кінцевий розрахунок, а також стягнути моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Під час розгляду справи представник позивача збільшив позовні вимоги та просить суд скасувати наказ про звільнення [PERSON] № 139-к від 25.07.2012 року, змінити причини формулювання причин звільнення з п. 4 ст. 40 КЗпП України на п.1 ст. 39 КЗпП України в зв'язку з порушенням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору, стягнути з відповідача на користь позивача 16728 грн. 62 коп. заборгованості по заробітній платі та компенсацію за невикористану щорічну відпустку, а також моральну шкоду в розмірі 2000 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, пославшись на ті ж обставини та підстави, викладені у позовній заяві, просять суд позов задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник відповідача позов не визнав, надав суду письмові заперечення в яких зазначив, що позивач дійсно працював на підприємстві «Білоцерківський військовий торг» та був звільнений за прогул у звязку з відсутністю на робочому місці 25.07.2012 року без поважних причин, а заяву про звільнення написав 27.07.2012 року. При звільнені заборгованість по зарплаті та інші виплати не проводились у звязку з матеріальним становищем підприємства, а також позивач не надав обхідний лист при звільнені, тому просить суд у задоволені позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідка, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на вказаному підприємстві з 3.06.1997 року спочатку на посаді товарознавця комерційного відділу, а з 1.08.2000 року на посаді заготівника мяса, овочів та іншої сільгосппродукції, що підтверджено копією наказу та трудової книжки ( а.с.6,33-34). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~23.07.2012 року позивач звернувся з заявою до керівника підприємства про надання йому відгулу за раніше відпрацьований день ( 9 Травня) у звязку з сімейними обставинами з 25 по 26.072012 року, яку погодив з начальником підприємства [PERSON] ( а.с. 71). Допитана у справі у якості свідка [PERSON] підтвердила дану обставину. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~26.07.2012 року позивач працював, що підтверджується копією доповідного листа ( а.с.32), а 27.07.2012 року звернувся до відповідача з заявою про звільнення у звязку з невиплатою заробітної плати ( а.с. 5). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Після цього позивач дізнався, що його звільнено наказом № 139-к від 25.07.2012 року за прогул без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП України з посади водія, на якій він ніколи не працював ( а.с.35). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 9 від 06.11.1992 року з послідуючими змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» в п. 24 розяснив, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позивача було звільнено незаконно та безпідставно, тому позовні вимоги в частині скасування наказу про звільнення підлягають задоволенню. При цьому суд також враховує, що позивача було звільнено з порушенням вимог ст. 43 КЗпП України без згоди виборчого органу первинної профспілкової організації, що підтверджується заявою позивача та протоколом засідання профспілкового комітету підприємства ( а.с. 67-70). Згідно ст.2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Частиною першою ст.36 КЗпП України визначені підстави припинення трудового договору. Однією з них є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). Відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У відповідності до ст.39 КЗпП України строковий трудовий договір підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі…. порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених ч.1 ст. 38 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно ч. 3 ст. 235 КЗпП України, яка передбачає підстави для поновлення на роботі та зміну формулювання причини звільнення, при визнанні формулювання причини звільнення неправильною або такою, що не відповідає діючому законодавству, у випадках коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, що розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання та вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, що розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку та на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Аналогічне положення закріплене у п.2.25 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року: «Записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. За вказаних обставин та підстав також підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зміни формулювання причин звільнення позивача та стягнення заборгованості.. Згідно із ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 и календарних днів. Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як видно з копії листа відповіді приватного підприємця [PERSON] від 22.08.2012 року позивачу [PERSON] було відмовлено у працевлаштуванні через наявність запису в трудовій книжці про звільнення з попередньої роботи за прогул. Оскільки неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню позивача, то суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Грошова сума заборгованості по заробітній платі та компенсацію за невикористану щорічну відпустку, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, нарахована згідно довідок ( а.с.29-30) та розрахунку позивача у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100. Зазначена заборгованість в сумі 16728,62 грн. не спростована стороною відповідача у судовому засіданні, тому підлягає стягненню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У відповідності до вимог ст.237-1 КЗпП України судом встановлено, що внаслідок порушення законних прав позивача, йому заподіяна моральна шкода. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд визначає з урахуванням обставин справи, характеру правопорушення та глибини душевних страждань позивача у звязку з неправомірним звільненням та неможливості працевлаштуватись за новим місцем роботи і вважає за можливе позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити частково в сумі 1000 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1 відсотку від суми 17728,62 грн. яка підлягає стягненню, що становить сумі 1772, 86 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial