Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з 01.10.2009 р. працює у відповідача на посаді техніка по підготовці технічної документації; за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. відповідач не здійснює виплату заробітної плати, не зважаючи на те, що підприємство проводило ремонтно-будівельні роботи та отримує грошові кошти за виконані роботи. Предмет позову становить вимога про стягнення з Приватної виробничо-комерційної фірми «Дніпро-Десна» на користь позивача заборгованості по виплаті заробітної плати, яка утворилася за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р., в розмірі 20 906,73 грн., на відшкодування моральної шкоди 3 100,00 грн., та про зобовязання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу індексацію заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати. У судовому засіданні позивач повністю підтримала вимоги заяви, надала пояснення, аналогічні викладеним, просила суд повністю задовольнити заяву. Відповідач в особі представника за довіреністю пояснив, що підприємство не відмовляється від обовязку сплати заборгованості, утім, на даний час це не є можливим через фінансові складнощі. У судове засідання, в якому ухвалено рішення, сторони не зявилися, Заслухав пояснення осіб та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення про задоволення позову частково, виходячи з наступного. За ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно зі ст. 24 Закону України «Про оплату праці» та ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Утім, відповідач не виконував вимоги закону у частині обовязку дотримання строків та періодичності виплати заробітної плати, що призвело до утворення заборгованості. Судом встановлено, що позивач працює з 01.10.2009 р. на посаді техніка по підготовці технічної документації Приватної виробничо-комерційної фірми «Дніпро-Десна»; за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. відповідач не здійснює виплату позивачу заробітної плати, що призвело до утворення заборгованості з її виплати в розмірі, який не заперечувався відповідачем - 20 906,73 грн. (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). Щодо вимоги позову про зобовязання відповідача здійснити нарахування та виплату [PERSON] індексацію заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, суд виходить з того, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону і Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Разом з тим, за ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Таким чином, позивач обрав спосіб захист управ, передбачений законом, та, виконуючи обовязок доказування, позивач, на переконання суду, довів слушність доводів, надав докази відповідно до ст.ст. 57-59 ЦПК України, у звязку з чим позов в частині заявлених вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі та пор зобовязання відповідача здійснити нарахування та виплату [PERSON] індексацію заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати підлягає задоволенню. Разом з тим, розвязуючи вимогу позову про відшкодування моральної шкоди та задовольняючи в цій частині вимогу позову частково, суд погоджується із слушністю доводів позивача, зазначених ним у позовній заяві, та при наданні пояснень суду за судового розгляду, та наявністю підстав для її відшкодування, визначених статтею 237№ КЗпП; щодо розміру такого відшкодування, то суд виходить з характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, їх тривалості та із засад розумності, виваженості та справедливості, через що, на переконання суду, з метою захисту порушених прав позивача присудження до відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 500,00 грн. відповідатиме тим моральним стражданням, яких зазнав позивач. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України з урахуванням рішення суду про задоволення позову частково.

Outcome: partial