Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-03 00:00:00

Позивач кредитна спілка «Спілка пенсіонерів України» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що 29 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №ЧФ-290208А, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 50000 грн. на споживчі потреби. Відповідно до умов договору відповідач зобовязався повернути кредит до 29 травня 2008 року, проте 29 травня 2008 року між сторонами укладено додаткову угоду, згідно якої термін повернення кредиту був встановлений 29 травня 2009 року. Вказував на те, що всупереч умовам кредитного договору відповідач так і не повернув кредит у передбачений строк, чим порушив істотні умови договору та внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 21.09.2012 року становить 50000 грн. Просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 50000 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не зявився в судове засідання незважаючи на те, що двічі належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Причини своєї неявки суду не повідомили і не подали заяви про відкладення розгляду справи. Так, згідно положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з довідка АДБ при УМВС України в Чернівецькій області відповідач зареєстрований за адресою м. Чернівці, вул. Білоруська, 32/8. Саме за цією адресою судом неодноразово надсилались судові повістки та матеріали позовної заяви з додатками. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідачів, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 29 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №ЧФ-290208А (а/с 5). У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з умов вказаного кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредитні кошти в розмірі 50000 грн. на споживчі цілі, строком на три роки, датою повернення 29 травня 2008 року, під проценту ставку 36% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Так, 29 травня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено додатковий договір до кредитного договору №ЧФ-290208А, відповідно до умов якого дата повернення кредиту 29 травня 2009 року (а/с 11). Судом встановлено, що відповідач протягом дії кредитного договору та додаткового договору, систематично порушував їх умови, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 21.09.2012 року становить 50000 грн., що підтверджується особовою карткою позичальника (а/с 17). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Судом встановлено, що на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач в порушення вимог ст.1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, вказаний вище борг у сумі 50000 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved