Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-21 00:00:00

В травні 2012 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором в сумі 104715,57 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13 листопада 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній був наданий кредит на споживчі цілі в сумі 22700 доларів США з розрахунку 13,5% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 12 листопада 2016 року. В цей же день, з метою забезпечення виконання зобовязання позичальника за кредитним договором, між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобовязався перед банком відповідати за виконання всіх зобовязань [PERSON] Позивач вказує, що відповідно до постанови правління Національного банку України № 369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства» 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України був укладений Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до умов якого ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед Національним банком, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, та АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Як зазначає позивач, позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що повідомлявся з вимогою про виконання зобовязань, за кредитним договору, проте зобовязання не виконується і станом на 09.04.2012 року заборгованість за кредитним договором складає 104715,57 грн., яку відповідно до вимог ст. ст. 526, 530, 536, 1046-1050, 1054, 1056-1 ЦК України позивач просив стягнути з відповідачів солідарно. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 20 липня 2012 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено в повному обсязі. В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що ПАТ «Дельта Банк» не повідомив у встановленому порядку відповідачів про заміну кредитора у зобовязанні, оскільки відповідно до умов Договору про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк» від 30 червня 2010 року повідомлення із зазначенням повної інформації про факт відступлення та про нового кредитора було направлено на адресу [PERSON] 06 липня 2010 року, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів з повідомленням. Апелянт наголошує, що з липня 2010 року відповідачем здійснюються регулярні платежі на погашення заборгованості за кредитним договором саме до ПАТ «Дельта Банк», що підтверджує факт обізнаності відповідача про передачу її зобовязань ПАТ «Дельта Банк». В письмових запереченнях представник відповідача [PERSON] [PERSON] просить відхилити апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк», а рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 20 липня 2012 року залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з дотриманням нормам матеріального та процесуального права. Вислухавши суддюдоповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте, зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає. Судом по справі встановлено, що 13 листопада 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за умовами якого останній був наданий кредит на споживчі цілі в сумі 22700 доларів США з розрахунку 13,5% річних за весь час фактичного користування кредитом з кінцевим строком повернення - 12 листопада 2016 року. 13 листопада 2006 року з метою забезпечення виконання зобовязання позичальника за кредитним договором, між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель взяв на себе обовязок відповідати перед банком за виконання всіх зобовязань [PERSON] по кредитному договору. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови правління Національного банку України № 369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства» 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладений Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до умов якого ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед Національним банком, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, та АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, відповідно умов зазначеного договору АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 245/ФВ-06 від 13.11.2006 року, укладеному з [PERSON] Банком умови кредитного договору виконані в повному обсязі та надано позичальнику вказані кредитні кошти, проте позичальник умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків не виконував, в звязку з чим станом на 09 квітня 2012 року утворилась заборгованість в сумі 104715,57 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом 103211,12 грн., суми заборгованості за відсотками 1504,45 грн. Зазначена сума заборгованості по кредиту, несплачених по ньому відсотках та штрафних санкцій підтверджується наданими суду розрахунками та графіком погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору і зазначені докази в апеляційному суді відповідачами по справі не оспорювались і жодним чином не спростовані. Як вбачається з матеріалів справи, письмове повідомлення ПАТ «Дельта Банк» про заміну кредитора в зобовязанні та вимога про повернення боргу новому кредитору, а також наслідки її невиконання від 29 березня 2012 року, залишене відповідачем без задоволення. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач, як новий кредитор, не надав доказів про те, що він у встановленому порядку згідно умов договору повідомив відповідача як боржника про заміну кредитора у зобов'язанні та не надав боржнику доказів переходу до нього прав у зобов'язанні. Проте, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, зроблені в результаті порушення норм матеріального права. Відповідно до статей 512-514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання. До нового кредитора переходять у повному обсязі права первісного кредитора у зобов'язанні. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом вказаних норм для заміни кредитора у зобов'язанні необхідно укласти правочин в письмовій формі, що і було зроблено шляхом укладення у письмовій формі договору про передачу активів та зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта Банк». Крім того, ухвалюючи рішення, суд вважав, що новий кредитор не надав боржнику доказів переходу до нього прав у зобов'язанні, а відтак згідно ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник [PERSON] має право не виконувати свого обов'язку по поверненню кредиту. Такі висновки суду першої інстанції суперечать матеріалам справи, з яких вбачається, що позивач ПАТ «Дельта Банк» як новий кредитор 29 березня 2012 року направив письмове повідомлення боржнику [PERSON], в якому вказав про заміну кредитора у зобов'язанні і підстави заміни, а також висунув вимогу про повернення боргу новому кредитору. Після звернення ПАТ «Дельта Банк» до суду відповідачу була направлена копія позову з додатками, в тому числі з договором про передачу активів та зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», укладеним 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк»і Національним банком України, яку відповідач отримав. За таких обставин, висновки суду про наявність у боржника [PERSON] права не виконувати свого обов'язку по поверненню кредиту є хибними. Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору, тому відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. З викладених вище підстав, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог з наступних підстав. З огляду на те, що відбулася заміна кредитора у спірному зобов'язанні і до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором від 13 листопада 2006 року, ПАТ «Дельта Банк» вправі пред'являти вимоги до позичальника про повернення боргу. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Наслідки порушення договору позичальником передбачені ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, відповідно до яких, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Тому, оскільки відповідач [PERSON] не виконала своїх обов'язків, покладених на неї кредитним договором від 13 листопада 2006 року, після закінчення терміну договору кредитні кошти не повернула, станом на 09 квітня 2012 року має борг в розмірі 104715,57 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 103211,12 грн., сума заборгованості за відсотками 1504,45 грн., які апеляційний суд вважає за необхідне відповідно до вимог закону та умов кредитного договору суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк». Також апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду доказів про те, що відповідач [PERSON] була обізнаною про наявність договору про відступлення права вимоги та заміну кредитора, враховуючи наступне. Як вбачається з наданого апеляційному суду розрахунку заборгованості, загальна сума заборгованості станом на 01.10.2012 року становить 95779,72 грн. і з липня 2010 року [PERSON] здійснюються регулярні платежі на погашення заборгованості за кредитним договором саме до ПАТ «Дельта Банк», що достовірно підтверджує факт обізнаності відповідача про передачу її зобовязань ПАТ «Дельта Банк» і ніяких вимог новому кредиторові про надання доказів переходу до нього прав у зобовязанні [PERSON] не предявляла. Отже, дії [PERSON] щодо продовження сплати ПАТ „Дельта Банк заборгованості за кредитним договором після передачі активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», апеляційний суд розцінює як її волевиявлення на погашення заборгованості перед ПАТДельта банк. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд знаходить, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» підлягають задоволенню, оскільки позичальник не виконує зобовязання взяті на себе за кредитним договором, а тому банк правомірно звернувся з вимогою до відповідача [PERSON], як боржника за основним зобовязанням та відповідача [PERSON], як поручителя про стягнення з них солідарно суми заборгованості за кредитним договором.. Таким чином, апеляційний суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тому приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які привели до неправильного вирішення справи. Крім того, у відповідності до приписів ст. 88 ЦПК України, відшкодуванню на користь ПАТ «Дельта Банк» підлягають також судові витрати понесені банком за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 1570 грн. 74 коп. (по 785,37 грн. з кожного відповідача).

Outcome: approved