Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами до відповідача та просить задовільнити його вимоги за рахунок майна та стягнути з відповідача кошти в сумі 15894,26 грн. виходячи з розміру середньої зарплати 836,54 грн. за місяць за весь час затримки по день фактичного розрахунку, мотивуючи тим, що при його звільненні 01.05.2010 року йому не було виплачено заробітну плату у сумі 4412,07 грн. Заборгованість була виплачена 10.12.2011 року. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав повністю. Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що остаточний розрахунок з позивачем проведено 18.11.2011 року. З даними вимогами позивач не звернувся у 2-х місячний строк з моменту оголошення в газеті про ліквідацію товариства. Окрім того, згідно ст.233 КЗпП України він пропустив тримісячний термін звернення до суду. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. Згідно копії трудової книжки (а.с.2) позивач був звільнений з ВАТ «Приладобудівник» 01.05.2010 року. Розрахунок з ним проведений не був. В газеті «Урядовий курєр» №145 від 10.08.2011 року було дано оголошення, про ліквідацію ПАТ «Приладобудівник» та що заяви кредиторів приймаються у письмовому вигляді протягом 2-х місяців з дня публікації повідомлення про припинення юридичної особи (а.с16). Із платіжного доручення №255 від 18.11.2011 року (а.с.17) та відомості по зарплаті сформованої 18.11.2011 року (а.с.18-20) вбачається, що позивачу було виплачено 4412,07 грн. заробітної плати лише 18.11.2011 року. Позивач звернувся в ліквідаційну комісію із заявою виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 15894,26 грн. (а.с.9). 13.02.2012 року отримав лист відмову від ліквідаційної комісії ПАТ «Приладобудівник» (а.с.10). З довідки ПАТ «Приладобудівник» №13 від 22.03.2012 року (а.с.29) вбачається, що середня заробітна плата [PERSON] становить 926,29 грн., зокрема: березень 2010 року 1016,91 грн., а в лютому 2010 року 976,87 грн. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємтсва, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Той факт, що позивач працював в день звільнення сторонами не спростовується, а тому 01.05.2010 року з ним мав бути проведений розрахунок. Окрім того, в ч.2 п.2.26 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», зареєстрованої в [PERSON] юстиції України від 17.08.1993 року за №110, зазначено, що днем звільнення вважається останній день роботи. Відповідачем не доведено, що позивачеві не виплачено належні від підприємства суми не з їх вини. А згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Не виплачуючи заборговану позивачеві суми, відповідач порушив право його на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване Конституцією України (ст.43), Законом України «Про оплату праці» та обмеживши право на використання його власності для задоволення В рішеннях Європейського Суду з прав людини по численних заявах до суду громадян України зазначається, що невиплата заробітної плати, інших належних працівникові сум є втручанням у право заявника на мирне володіння майном у сенсі першого речення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції ( 994-535 ). Європейський Суд з прав людини також звертає увагу на те, що відсутність достатніх коштів у підприємства-боржника не може бути виправданням тривалого невиконання судових рішень. Тобто має місце порушення Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Як вбачається з матеріалів справи повний розрахунок відповідача з позивачем був проведений 18.11.2011 року після прийняття рішення про ліквідацію підприємства та опублікування оголошення в пресі. У відповідності до вимог ст.112 ЦК України відповідач звернувся із заявою до ліквідаційної комісії про виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На яку, 13.02.2012 року отримав відповід відмову. 23.02.2012 року позивач звернувся до суду, тобто протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову. Таким чином, суд вважає поважною причиною пропуску строку звернення до суду за вирішенням трудового спору передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України. Хоча ч.2 ст.112 ЦК України зазначено, що позов предявляється до ліквідаційної комісії, але відповідачем по такій справі є юридична особа, оскільки ліквідаційна комісія тільки має право вести справи від імені юридичної особи (ст.105 ЦК) і не може самостійно виступати відповідачем та позивачем, оскільки не є юридичною особою. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідачем заборгованість по заробітній платі погашена 18.11.2011 року, тобто відповідно до ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню на користь працівника середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно з відповідача слід стягнути компенсацію за несвоєчасний розрахунок в розмірі середнього заробітку за весь час затримки, який складає: 01.05.2010 року був звільнений. Термін розрахунку-останні два повних робочих місяці (ч.2,3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затверджена Постановою КМ України від 08.02.1995 року №100), тобто березень-лютий 2010 року. Середньоденна заробітна плата складає:976,87 (лютий 2010р.)+1016,91 (березень 2010р.):42 робочі дні за два місяці (20 роб.днів 02.2010р. та 22 роб.дні 03.2010р.)=47,47 грн. (п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затверджена Постановою КМ України від 08.02.1995 року №100). Період не виплати належної індексації заробітної плати з 01.05.2010 року по 18.11.2011 рік (день повного фактичного розрахунку з позивачем) та згідно [PERSON] праці та соціальної політики України «Про розрахунок тривалості робочого часу на 2010 та 2011 року» становить 388 робочих дні. Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 14006,29 грн. (47,47*388 робочий день=18418,36 грн.-4412,07грн., які були виплачені 18.11.2011 року). Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути судовий збір в розмірі 214грн. 60 коп. в дохід держави.

Outcome: partial