Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-15 00:00:00

у липні 2012 року позивачка [PERSON] звернувся у суд з позовом до відповідачів ПАТ "[PERSON] Аваль" та [PERSON] про визнання кредитного договору від 14.06.2007 року недійсним, оскільки, вважає позивачка, цей договір був укладений під впливом психічного насисльства. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов повністю і пояснила, що в червні 2007 року її привезли до банку, взяли паспорт, вона розписалася в договорі кредиту, у квитанції про одержання грошей, але грошей в руки не брала, гроші забрала дружина [PERSON] Тепер вияснилось, що кредит не погашено і банк вимагає повернення кредиту [PERSON] Позивачка [PERSON] вважає, що кредитний договір, укладений між нею та ПАТ "[PERSON] Аваль" 14.06.2007 року, необхідно визнати недійсним, оскільки вона грошей в кредит не отримувала, гроші банку повинен повертати [PERSON], який психологічно тиснув на неї і примушував взяти кредит.Вона з чоловіком оформлялись на пенсію і [PERSON] сказав, що не дасть трудових книжок до того часу, поки вона з чоловіком не оформлять на своє ім"я кредиту і не передатуть гроші на ФГ "Поділля інввест".Обіцяли гроші погасити без позивачки, але до цього часу не погасили і з її пенсії за рішенням суду утримують кошти на погашення кредиту. Просить задовольнити позов. Представник відповідача ПАТ "[PERSON] Аваль" [PERSON] надав суду письмові заперечення на позов ( а.с.9). Під час судового засідання позов не визнав і пояснив, що 14.06.2007 року між позивачем та ПАТ "[PERSON] Аваль"був укладений кредитний договір строком на 36 місяців, відповідно до якого позивачка отримала 15000 гривень . Ні зі сторони банку, ні зі сторони [PERSON] до позивача не застосовувалося будь-яке насильство для укладення кредитного договору.Позивачка свідомо добровільно отримала кредит у банку, нею підписаний кредитний договір, вона отримала кредит і розпорядилася ним на свій [PERSON] не укладав договір кредиту з ПАТ "[PERSON] Аваль", не підписував його, не отримував гроші в банку, а тому не може бути відповідачем. Оскільки позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили, що позивач уклав кредитний договір з ПАТ "[PERSON] Аваль " під впливом насильства, пропустив строк позовної давності звернення до суду , то представник відповідача [PERSON] просить позов залишити без задоволення. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] також не визнав позов і пояснив, що [PERSON] взагалі не належний відповідач по цій справі, оскільки кредитний договір між позивачкою [PERSON]. та відповідачем ПАТ "[PERSON] Аваль" був укладений з дотриманням всіх вимог, передбачених ст.203 ЦК України. [PERSON] не заперечує, що між позивачкою [PERSON]та працівниками ФГ "Поділля Інввест" було укладено усний договір позики кредитних коштів [PERSON], які вклали у виробництво та згодом частково повернули з доходів господарства. Оскільки ФГ "Поділля Інввест" продало свої корпоративні права [PERSON], що мешкає в м.Вінниця, який обізнаний з залученням коштів громадян, і в п.7 договору купівлі-продажу ( а.с.18) зазначено щодо розрахунків з позичальниками, то , вважає [PERSON], позивач з вимогою повернення грошей має право звернутися до нового власника ФГ "Поділля інввест" [PERSON] Представник відповідача [PERSON] [PERSON] також вважає, що позивачкою без поважних причин пропущено строк позовної давності звернення до суду за захистом свого права, просить позов залишити без задоволення. Вислухавши сторони та їх представників,вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення по слідуючим підставам. Як вбачається з договору ( а.с.29-30 ) 14.06.2007 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем ПАТ "[PERSON] Аваль" було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивачка отримала 15000 гривень кредиту. Цей договір позивачка просить визнати недійсним, оскільки, на її думку, цей договір був вчинений проти її волі, внаслідок психічного насильства зі сторони відповідача [PERSON] Відповідно до до ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачка [PERSON],крім своїх голослівних тверджень, що відповідач [PERSON] вчинив до неї психічне насильство та примушував укласти кредитний договір з ПАТ "[PERSON] Аваль", пообіцявши не видати трудові книжки її та чоловіку, не надала суду жодних доказів, які б свідчили про це. Навпаки, як вбачається з тексту позовної заяви, який не заперечила у суді позивачка, у червні 2007 року позивачці [PERSON] відповідач [PERSON] запропонував оформити кредитний договір з ПАТ "[PERSON] Аваль", а грошові кошти, що будуть надані банком, передати господарству для забезпечення його виробничих потреб, пообіцяв самостійно погашати кредит та відсотки за його користування, на що вона добровільно згодилася. Тобто, позивачка не надала суду доказів, які б свідчили, що зі сторони відповідача [PERSON] до неї був застосований такий психічний тиск, під дією якого вона не могла відмовитися від отримання кредиту в банку . Відповідно до вимог ст.203 ЦК України правочин є чинним , якщо особа, яка вчиняє правочин, має необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі; правочин вчинено у формі, встановленій законом; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків. З показів сторін у суді, з матеріалів справи вбачається, що вказаний кредитний договір відповідає всім вимогам Закону і підстав для визнання його недійсним немає. Позивач та його представник у суді не надав суду жодних доказів, які б свідчили, що зі сторони працівників ПАТ "[PERSON] Аваль" або з боку іншої особи до неї був застосований фізичний чи психічний тиск. З оглянутої у суді архівної судової справи №2-Н-99/09 вбачається, що 09.11.2009 року Чечельницьким районним судом за заявою ПАТ "[PERSON] Аваль" було видано наказ про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] 17477 гривень кредиту. Копія наказу та всі додані до нього документи позивачка отримала 23.11.2009 року, що підтверджується поштовим повідомленням. З заявою про скасування цього наказу позивачка до суду не зверталася. Суд вважає, що позивачка [PERSON]. пропустила передбачений ст.257 ЦК України трирічний строк звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права,що є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відповідно до ч.2 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства.З позовної заяви, з показів позивачки у суді вбачається, що насильство до позивачки [PERSON] було застосовано в червні 2007 року. Позивачка також пропустила п"ятирічний строк позовної давності звернення до суду, передбачений ч.3 ст.258 ЦК України, яка була чинна на момент укладення кредитного договору 14.06.2007 року.

Outcome: dismissed