Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-28 00:00:00

У березні 2013 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилалась на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 06.10.2005 року по 02.02.2011 року. Від шлюбу сторони мають доньку: [PERSON] ([INFO]), яка проживає з дня народження разом із позивачкою. Позивачка наполягає, що неодноразово зверталась до відповідача з метою отримання письмового дозволу на перетин кордону неповнолітній доньці, однак відповідач відмовлявся, як батько, надавати такий дозвіл. Свою відмову він нічим не мотивував та не наводив жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його позицію, тому безпідставно створює перешкоди для перетину державного кордону неповнолітній доньці, чим перешкоджає нормальному всебічному розвитку та формуванню світогляду дитини, порушує її права та розвиток особистості, шкодить інтересам та не сприяє гармонійному розвитку. [PERSON] навчається у 1-Б класі Спеціалізованої середньої школи № 94 «Еллада» Печерського району м. Києва з поглибленим вивченням англійської, грецької (новогрецької) мов. У вказаному навчальному закладі відбуваються постійні поїздки для учнів за кордон, які спрямовані на вдосконалення отриманих мовних знань, тому донька потребує оздоровчого відпочинку та духовного і культурного розвитку, в тому числі, як учениця спеціалізованої школи. Представник позивачки у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивачки, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 30). Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивачки не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 06.10.2005 року, згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02.02.2011 року, вказаний шлюб між сторонами - розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку: [PERSON] ([INFO]), що підтверджується свідоцтвом про народження від 07.04.2006 року, актовий запис № 802 (а.с. 9). Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із позивачкою, про що свідчить довідка форми № 3 від 20.02.2013 року, яка видана КП «Дирекцією замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» (а.с. 10). Обґрунтовуючи позов [PERSON] наполягала на тому, що неодноразово зверталась до відповідача з метою отримання письмового дозволу на перетин кордону неповнолітній доньці, однак відповідач відмовлявся, надавати такий дозвіл, свою відмову він нічим не мотивував та не наводив жодних вагомих аргументів, які б пояснювали, обґрунтовували його позицію. Таким чином, на думку позивачки, [PERSON] створює перешкоди для перетину державного кордону неповнолітній доньці, чим перешкоджає її нормальному всебічному розвитку та формуванню світогляду дитини, порушує її права та розвиток особистості, шкодить інтересам та не сприяє її гармонійному розвитку особистості. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі, або у супроводі осіб, які ними уповноважені. Згідно зі ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток Як визначено у ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїздний документ дитини. У відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 18 Правил оформлення та видачі паспортів громадянину України для виїзду за кордон та проїздних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31.03.1995 року передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Статтею 29 Конвенції про права дитини передбачено, що освіта дитини має бути спрямована на: розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі; підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно та необґрунтовано не надає згоди на тимчасовий виїзд дитини за межі України в супроводі матері, оскільки жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували таку поведінку ним суду не надано, в той же час така позиція відповідача шкодить інтересам дитини і не сприяє її всебічному, гармонійному, духовному, моральному розвитку та оздоровленню. З огляду на викладене,

Outcome: approved