Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] позов визнала, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила розглянути справу в попередньому судовому засіданні без її участі. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. \~ \~ \~ \~Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: - копія паспорту громадянки України на ім`я [PERSON] [INFO] ; - копія паспорту громадянки України на ім`я [PERSON] [INFO] ; - копія свідоцтва про смерть [PERSON] , померлого [INFO] ; - копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 04.10.2012 р., яким за [PERSON] було визнано право власності на спадкове майно, а саме на: житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] ; - копія технічного паспорту на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] , власницею якого вказана [PERSON] ціле; - копія витягу КП Ренійське БТІ№ 36224942 від 13.11.2012 р., про державну реєстрацію прав, з якого вбачається, що житловий будинок садибного типу [ADDRESS] , зареєстрований на праві власності за [PERSON] 1/1 ч.; - копія договору дарування від 05.09.2009 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 05.09.2009 р. між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про дарування нерухомості, згідно якої відповідач подарувала, а позивач прийняла у дарунок житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 05.09.2009 р. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги укладений договір посвідчити нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Після вчинення правочину позивач організувала догляд за нерухомістю, сплачує всі необхідні комунальні платежі. Пізніше, позивач дізналась, що відповідач на момент укладення договору не була належним власником нерухомого майна. На момент укладення зазначеного договору відповідач, нібито, тільки-но оформляла права власності за собою у відповідних органах після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , однак до кінця відповідач спадщину не оформила, а тому позивач самостійно оформила всі спадкові документи на ім`я відповідача після смерті її чоловіка, що підтверджується рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 04.10.2012 р., а технічний паспорт та витяг з КП Ренійське бюро технічної інвентаризаціїпро державну реєстрацію прав власності на житловий будинок [ADDRESS] , були видані лише 13.11.2012 р. Тому, прийняте у дар позивачем нерухоме майно на момент укладення угоди дарування, було відчужено особою, яка формально не мала на це права, але набула таке право у подальшому. З метою нотаріального засвідчення правочину, позивач неодноразово зверталась до колишнього власника будинку [PERSON] , однак вона від посвідчення договору ухиляється. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на житловий будинок на позивача, позивачу було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушена була звернутися із позовом до суду. Таким чином, позивач вважає, що прийняте у дар (відчужене) нерухоме майно було відчужено особою, яка не мала на це права. А якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо, відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки доводи позивача знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. По-перше, ст. 1299 ЦК України, зобов`язує спадкоємця зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно. А право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (ст. 182 ЦК України). Свідоцтво про право власності на нерухоме майно відповідач отримав лише 14.06.2012 р. Таким чином, прийняте у дар (придбане) позивачем нерухоме майно було відчужено особою, яка не мала на це права. А якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо, відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України). Так, ст. 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленого для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, позивач, як добросовісний набувач, у відповідності ст. 330 ЦК України, набула право власності на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] , придбавши у відповідача це нерухоме майно, яке вона фактично не мала права відчужувати. У відповідності ст. 388 ЦК України, судом було встановлено, що майно придбане позивачем у відповідача не було загублене власником, не було вкрадено та не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з його волі іншим шляхом, а тому воно не може у нього витребувано. По-друге, як вже вище зазначалося, між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про дарування нерухомості, згідно якої відповідач подарувала, а позивач прийняла у дарунок житловий будинок [ADDRESS] . Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. З метою нотаріального засвідчення правочину, позивач неодноразово зверталась до колишнього власника, однак вона від посвідчення договору ухиляється. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе, позивачу було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Згідно ст. 719 ЦК України, договір дарування повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору нікчемним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, дарувальник передав обдарованому документи, нерухомість в натурі. Позивач фактично вступила у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладення правочину організувала догляд за майном, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Факти укладення угоди, підтверджуються договором дарування від 05.09.2009 р. В даний час звернення за оформленням договору дарування є неможливим, оскільки прохання позивача з цього приводу відповідачем не сприймаються. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо житлового будинку та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS] за позивачем, як добросовісним набувачем. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved