Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-11 00:00:00

В жовтні 2011 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням –квартирою № 65 в буд. № 47 по вул. Комсомольській в м. Миколаєві, зобов’язати відповідача передати ключі від зазначеної квартири, вселити її у квартиру та зобов’язати [PERSON] привести вказану квартиру у технічний стан відповідно до розпорядження Адміністрації Центрального району виконкому Миколаївської міської ради за № 493-р від 14.07.2005 р. В подальшому позивачка надала заяву про уточнення позовних вимог та просила залишити вимоги про приведення квартири до попереднього технічного стану без розгляду, інші позовні вимоги підтримала в повному обсязі . Ухвалою суду позовні вимоги про зобов’язання [PERSON] привести квартиру у технічний стан відповідно до розпорядження Адміністрації Центрального району виконкому Миколаївської міської ради за № 493-р від 14.07.2005 р. залишено без розгляду. У судовому засіданні позивачка та представник позивача вимоги уточненого позову підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові. Суду пояснили, що позивачка не має у власності іншого житла, потребує користування житловими приміщеннями спірної квартири, в чому відповідач їй чинить перешкоди. Відповідач [PERSON] в минулих судових засіданнях вимоги позову не визнав, посилаючись на небажання самої позивачки реально проживати в вказаній квартирі, а лише на її бажання отримати грошову компенсацію за належну її частку. Судом за його клопотанням та за згодою позивачки неодноразово надавався строк на укладення мирової угоди, яким сторони не скористалися. В останні судові засідання не зявився, повідомлений судом належним чином , направив в суд свого представника, який проти задоволення позову заперечував в звязку з відсутністю доказів на те, що [PERSON] чинить які-небудь перешкоди позивачці у вселенні та користуванні квартирою. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши доводи позову та матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, квартира [ADDRESS] на теперішній час належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] - 924 часток та [PERSON] - 1524 часток. Рішенням Центрального районного суду від 27 березня 2009 року визнано за [PERSON] право власності на 924 часток вищезазначеної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Відповідно до матеріалів справи та пояснень сторін, спірна квартира має загальну площу 62,2 кв.м.. житлову площу –43,0 кв.м., складається з трьох окремих житлових кімнат, дві з яких є прохідними в результаті самовільного внутрішнього перепланування. Таким чином, частка житлової площі, що належить позивачці, складає приблизно 14,5 кв.м. На теперішній час Центральним районним судом м. Миколаєва розглядається справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування житловими приміщеннями квартири. Як слідує із пояснень сторін, тексту численних позовних заяв, поданих обома сторонами до суду, позивачка робила спроби для вселення до спірної квартири, однак із-за неприязнених стосунків та неправильної поведінки обох сторін вони не змогли дійти згоди. Відповідно до положень ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до положень ст..ст. 317,321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст . 383 цього Кодексу, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За статтею 391 цього Кодексу, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном Таким чином, судом встановлено, що позивачка як власник житлового приміщення відповідно до положень ст.. 383 ЦК України має право на безперешкодне користування тим житловим приміщення, про вселення до якого заявлені позовні вимоги, а відповідач перешкоджає їй у вселенні до цього приміщення. Відповідно до ч. 3 ст.385 ЦК України, кожен із співвласників у праві спільної часткової власності має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці. За змістом положень п.п.6-7 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства , що регулює право власності громадян на житловий будинок»№ 7 від 04.10.1991 року, в спорах про поділ будинку в натурі, якщо виділ частки неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. При цьому виділенню учасникам спільної часткової власності підлягає частина, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. В тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться за наявності дозволу на це виконкому міськради (ст.. 152 ЖК.) На підставі викладеного, у відповідності до наведених норм права, . ст. 9, 150 ЖК України, суд дійшов висновку, що порушено право позивачки на користування своєю власністю, а за такого позовні вимоги в частині вселення та зобов’язання відповідача не чинити перешкоди позивачці у проживанні в спірній квартирі та передачі ключів від неї підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності зі ст. 84, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, а також інформаційно-технічні послуги у розмірі 45 грн.50 коп.

Outcome: approved