Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що вони з відповідачем з 08.04.1983 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами припинені з 2012 року у зв'язку з втратою почуттів один до одного. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, примирення неможливе. Однак, відповідач не бажає оформляти розлучення в органах РАЦС. На підставі наведеного, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надав суду письмову заяву, якою свої позовні вимоги підтримав, наполягав на розірванні шлюбу та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про час слухання справи була повідомлена належним чином в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про що свідчать поштові повідомлення з її підписом. Заяви про розгляд справи за її відсутність від відповідача не надходило. Відповідно до ч.4 ст. 169, 224 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 30 травня 2013 року відповідно до ст. 225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 08.04.1983 року було зареєстровано шлюб, що підтверджено відповідним свідоцтвом (а.с. 6). Із позову вбачається, що від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Так, за поясненнями позивача, викладеним в позові, сторони однією сім»єю не проживають з 2012 року, спільного господарства не ведуть, їх сім'я розпалася остаточно, примирення неможливе. Відповідач не скористалася правами, передбаченими ст. ст. 27, 30 ЦПК України, не виконала обов'язок, встановлений ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не з'явившись у судове засідання та не надавши доказів її наміру зберегти шлюб, хоча була повідомлена про розгляд даної справи належним чином в порядку частини 5 ст. 74 ЦПК України судовими повістками, про що у справі є відповідні докази (а.с. 10, 14, 16, 17). За таких обставин, суд вважає за необхідне розглянути дану справу у межах заявлених вимог в порядку ч. 1 ст. 11 ЦПК України та приймає до уваги доводи позивача щодо неможливості примирення з відповідачем, а також, ураховує, що збереження цього шлюбу буде суперечити інтересам позивача, тому надалі є недоцільним. Дані обставини є підставою для задоволення даного позову. Згідно зі ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Однак, оскільки відповідач, яка повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилася у судове засідання, суд не вбачає можливості вирішити дане питання.

Outcome: approved