Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 18.12.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 302/Ф/6, відповідно до якого банк надає [PERSON] кредит в сумі 81 000,00 доларів США для задоволення споживчих потреб Позичальника. Згідно п.п. 1.1 кредитного договору плата за користування кредитом була встановлена у розмірі 12,5% річних щомісячно, на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховуються виходячи із процентної ставки зазначеної у п.1.1 кредитного договору збільшеної на 1 процент, починаючи з дня виникнення заборгованості. Відповідно до п.п. 4.1 р. 4 кредитного договору про внесення змін (доповнень) до кредитного договору, зокрема щодо зміни позичальнику процентної ставки за користування кредитом, банк зобовязався попереджати позичальника не менше, ніж за сім календарних днів в письмовій формі. Тобто, укладаючи договір, сторони домовилися, що кредитор не вправі без згоди позичальника змінювати умови Кредитного договору з позичальником, унаслідок яких збільшувати обсяг вартості кредиту. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, як стало відомо позивачу з отриманого поштою позову, 21.04.2011р. Банк звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] та до [PERSON] про солідарне стягнення боргу за кредитним договором у сумі 690 110,00 грн., що включає основний борг, відсотки за користування кредитом, пеню. Про збільшення обсягу відповідальності позивача, як позичальника (без його згоди), свідчить дана позовна заява, зі змісту якої випливає, що банк в односторонньому порядку без його згоди та письмового попередження підвищив відсоткову ставку до 13,5% річних, внаслідок чого була істотно збільшена сума основного зобовязання. Позивач посилається на те, що відповідно до п. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем протятої семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь яка зміна відсоткової ставки є недійсною. З урахуванням односторонньо змінених процентних ставок банком булі нарахована заборгованість за кредитним договором. На переконання позивача кредитний договір від 18 грудня 2007 року № 302/Ф/6 є недійсним з передбаченої ст. 203 ЦК України підстави - зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам законодавства, моральним засадам суспільства. У відповідності до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»визначений перелік істотних умов договору про надання споживчого кредиту, а саме сума кредиту, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, дата видачі кредиту, річна відсоткова ставка за кредитом та інші умови. Утім, зміст кредитного договору взагалі не містить такої істотної умови, як розпис загальної вартості кредиту для споживача, зокрема з урахуванням одностороннього підвищення з боку Банку відсоткової ставки за користування кредитом, що є грубим порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживача». Таким чином, у договорі відсутня істотна умова договору - ціна (ст. 632 ЦК України). При цьому на момент укладення кредитного договору діяли Правила надання Банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління НБУ від 10.05.2007р. №168, які встановлювали обовязок Банку надавати детальний розпис вартості кредиту. Відповідно до ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На переконання позивача з вищенаведеного вбачається, що зміст укладеного кредитного договору не відповідає вимогам законодавства України, тобто прямо суперечить положенням ст. 638 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів»і відповідно внаслідок невідповідності його змісту вимогам законодавства має бути визнаний недійсним. У судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач в особі представника за довіреністю позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні; заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Разом з тим, за ст. 203 зазначеного вище Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; за ч. 1 ст. 1055 зазначеного вище кодексу кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом у цій справі було встановлено, що 18.12.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Укргазбанк» (правонаступником якого є відповідач) та [PERSON] був укладений кредитний договір № 302/Ф/6, відповідно до якого банк надає [PERSON] кредит в сумі 81 000,00 доларів США для задоволення споживчих потреб Позичальника (п.1.1, п. 1.2 договору від 18.12.2007 р.). Судом було встановлено, що банк виконав умови договору, надав позичальнику кредит; утім, позичальник порушив умови договору у частині обовязку (п. 3.3.1) здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені договором строки (починаючи з червня 2009 року кредит не повертається, що призвело до утворення заборгованості, про стягнення якої з позичальника ([PERSON]Л.) та поручителя за договором поруки ([PERSON]В.) у відповідному позові було заявлено вимогу (провадження у цивільній справі за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк»до [PERSON] та [PERSON] було зупинено (ухвала від 21.03.2012 р.)). Укладаючи договір, сторони за ним погодили права та обовязки сторін (розділ ІІІ договору), порядок внесення до нього змін (розділ ІУ), а також відповідальність за неналежне виконання договору (розділ У) та особливі умови (розділ УІ). За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, відповідно до ст. 60 цього кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Утім, позивач не виконав обовязок доказування, не надав доказів у відповідності до приписів ст.ст. 57-59 ЦПК України щодо того, що зміст кредитного договору від 18.12.2007 р. суперечить ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, не скористався в повному обсязі процесуальними правами, визначеними ЦПК України, зокрема, не клопотав про забезпечення доказів шляхом їх витребування, що надало би змогу суду дійти до іншого висновку у справі, яка розглядалася судом; зазначив в якості підстави позову ч. 1 ст. 203 ЦК України позов не визначився в чому саме укладений 18.12.2007 р. між ПАТ АБ «Укргазбанк»та [PERSON] кредитний договір суперечить вимогам ЦК, іншим актам цивільного законодавства. Разом з тим, щодо посилання позивача на те, що зміст кредитного договору не містить такої істотної умови як розпис загальної вартості кредиту для споживача, а також ціни договору (ст. 632 ЦК України), та договір є неукладеним в силу приписів ст. 638 ЦК, то зазначене позивачем спростовується вищенаведеними висновками суду. Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed