Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-31 00:00:00

У вересні 2012 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Державна міграційна служба України Управління в Запорізькій області Орджонікідзевський РВ у м.Запоріжжі про виселення та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову зазначало, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2011 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 834358,43 грн. 26.12.2011 року на адресу [PERSON] було відправлено лист вимогу щодо добровільного виселення та зняття з реєстрації осіб, які мешкають та зареєстровані в іпотечній квартирі, протягом 30-денного строку з часу отримання цієї вимоги. Посилаючись на те, що вимогу про виселення та зняття з реєстрації [PERSON] отримала 03.02.2012 року, проте у добровільному порядку відповідач квартиру не звільнила за вказаною адресою, позивач просив суд виселити відповідача та інших осіб з квартири [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою.В процесі розгляду справи уточнив свої вимоги, залучивши до участі у справі [PERSON] яка прописана та проживає за вказаною адресою і остаточно просив виселити [PERSON] зі зняттям з реєстраційного обліку. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позові та наполягаючи на них, просить суд задовольнити їх в повному обсязі. У судове засідання відповідачі не з'явилися, причину неявки суду не сповістили, про день і час слухання справи повідомлялася завчасно, у встановленому законом порядку, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу заочно по наявних матеріалах у відсутність відповідачів.Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи Державної міграційної служби України Управління в Запорізькій області Орджонікідзевський РВ у м.Запоріжжі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Заслухавши осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 28.04.2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 93530 доларів США строком до 28.04.2017 року. У цей же день, на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між сторонами було укладено договір іпотеки, за яким [PERSON] передала банку в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2011 року, яке набрало законної сили, звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 28.04.2007 року, укладеним між ПАТ КБПриватБанк та [PERSON], а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 834358,43 грн., шляхом застосування процедури передбаченої ст. 38 Закону України Про іпотеку.Як вбачається з довідки МКП Основаніє від 20.12. 2012 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідач [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 40 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.3 ст. 109Житлового Кодексу України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу України, статей 39, 40 Закону України Про іпотеку виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення його мешканців. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2011 року ПАТ КБ ПриватБанк направило на адресу [PERSON] вимогу № б/н про звільнення квартири, яка є предметом іпотеки та на яку прийнято рішення про звернення стягнення, протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, яку [PERSON] отримала 03.02.2012 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 12). Проте, відповідач не звільнила в добровільному порядку квартиру, що стало підставою для звернення позивача до суду із позовом про виселення. Як свідчать матеріали справи [PERSON] зареєстрована [INFO] у квартирі №9 буд.№2 у м.Запоріжжі зареєстрована [PERSON] [INFO]. З урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідач [PERSON] мешкає в квартирі, на яку звернуто стягнення за рішенням суду, яке набрало законної сили, суд вважає позовні вимоги Банку про їх виселення з квартири обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про зняття з реєстраційного обліку місця проживання відповідача [PERSON], суд виходить з наступного. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистомсвого особистого немайнового або майнового права та інтересу.Відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 року Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. З урахуванням викладеного, а також у звязку із задоволенням судом позовних вимог про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS], суд вважає обґрунтованими вимоги про зняття з реєстраційного обліку за зазначеною вище адресою [PERSON] В силу ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 107,30 грн.

Outcome: approved