Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-01 00:00:00

позивач просить суд шлюб між нею та [PERSON], який зареєстрований у відділі РАЦС Деснянського РУЮ м. Києва 20 травня 2006 року , а/з № 574 -розірвати, місце проживання дочки [PERSON], [INFO] залишити з нею, прізвище після розірвання шлюбу вона змінювати не бажає, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 20.05.2006року, що стверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Шлюбно-сімейні стосунки між нею та відповідачем припинені з квітня 2011 року, причиною цьому послужило те, що між нею та відповідачем на протязі всього їхнього сімейного життя виникали сварки та непорозуміння, оскільки у них з ним повна несумісність характерів та різні погляди на сімейні стосунки . Відповідач в процесі сварки обзивав її нецензурними словами, принижуючи її честь та гідність, бив її з нанесенням тілесних ушкоджень, така поведінка відповідача відбувалася в присутності їхньої малолітньої дитини , яка стала знервована , збуджена. Дочка боїться відповідача і просить її, щоб вони жили окремо від відповідача. Така поведінка в сім'ї негативно впливає на стан її та дитини здоров'я, а тому вона вважає, що між ними повинен бути розірваний шлюб, оскільки подальше збереження сім'ї, життя та примирення між ними не можливе. Спільно нажитого майна, яке б підлягало поділу між нею та відповідачем у них немає. Відповідач позовні вимоги позивача визнав частково з наступних підстав. Він не заперечує проти розірвання шлюбу між ними та щодо питання прізвища, яке бажає залишити собі позивач. Щодо питання визначення місця проживання дочки [PERSON], [INFO] з позивачем він заперечує та вважає, що дочку необхідно залишити з ним, оскільки позивач на протязі з квітня 2011 року майже не займалася нею. До вказаного періоду було все добре. В них була хороша сім'я. Позивач постійно займалася вихованням дитиною. Тому він вважає, що їхній дитині буде краще з ним, а не з позивачем. Вислухавши позивача, її представника і відповідача та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований 20.05.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного шлюбу Деснянського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 574. Шлюбно -сімейні стосунки між сторонами припинені з квітня 2011 року. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. Спільне життя у них не склалося, оскільки як виявилося згодом, їхні характери є зовсім різними, погляди на подружнє життя не співпадають, тобто шлюбні стосунки між сторонами припинені і їх сім'я розпалася, що визнали самі сторони в судовому засіданні. Сторони проживають окремо. Позивач в даний час проживає з іншим чоловіком та має намір створити сім'ю. За таких обставин, суд приходить до висновку про не можливість збереження сім'ї. Примирення між сторонами є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись не дали позитивного результату, а тому сторони як подружжя проживати у спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ними, оскільки їхнє спільне проживання завдають моральних та психологічних страждань позивачу та їхній дитині. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Виходячи з вищенаведених норм СК України позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. За положеннями ч.1 ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливі, суперечить інтересам подружжя, на примирення сторони не згодні, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов і розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу позивач залишається на прізвищі [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В судовому засіданні було встановлено, що позивач має житло та може забезпечувати нормальний всебічний розвиток і виховання дитини. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Посилання відповідача, що позивач не займалася дитиною з квітня 2011 року, часто вживала алкогольні напої та постійно була відсутня вдома самої позивачки є неналежним та не допустимим доказом того, що поведінка позивача може негативно вплинути на виховання і розвиток малолітньої дочки [PERSON], [INFO], оскільки відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів, відсутній факт перебування позивача у лікаря нарколога чи психіатра. Не може суд взяти до уваги дані пояснення відповідача та відсутність допустимих письмових доказів, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом не встановлено виняткових обставин, які можуть бути підставою для залишення проживати неповнолітню дочку сторін з відповідачем, тому суд приходить до висновку про необхідність залишити проживати неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO] з позивачем - [PERSON]. На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України "Про Державну реєстрацію актів цивільного стану", постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя",

Outcome: approved