Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-17 00:00:00

Прокурор м.Калуша звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що перевіркою, проведеною прокуратурою встановлено, що відповідачку [PERSON] зараховано згідно наказу від 28.07.2007р. на денну форму навчання за державним замовленням до Калуського коледжу культури і мистецтв. 01.09.2007р. за №22 у відповідності до Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою КМУ від 22.08.1996р. між адміністрацією Калуського коледжу культури та мистецтв та студенткою [PERSON] укладено письмову угоду про підготовку фахівців вищої освіти. Згідно вказаної угоди студентка зобов»язувалась після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати випускник відшкодовує до державного бюджету повну вартість навчання. В порушення умов вказаної угоди [PERSON] завершивши навчання та отримавши реальну можливість бути працевлаштованою в бібліотеку, за місцем персонального розподілу не прибула і до роботи не приступила. Загальна сума заборгованості відповідачки становить 4357,97 грн, з розрахунку плата за 1 рік навчання становить 1452,66 грн х 4 роки = 4357,97 грн. Просить стягнути в користь коледжу вказаний борг з відповідачки та судові витрати. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повній мірі, просить позов задоволити. Представник Калуського коледжу культури і мистецтв позов підтримав, просить його задоволити. Відповідачка у судовому засідання позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що на час укладення угоди з коледжем була неповнолітньою і не мала повної цивільної дієздатності. Після завершення навчання вона зверталася в бібліотеку згідно направлення, однак їй усно повідомили про відсутність вакантних місць. Крім того просить врахувати, що на даний час відсутній правовий механізм відшкодування витрат на навчання. Суд вислухавши сторін, свідка, дослідивши докази по справі вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. У статті 53 Конституції України зазначено, що держава забезпечує доступність та безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах. В ст.4 Закону України «Про вищу освіту» зазначено, що громадяни України мають право безоплатно здобувати вищу освіту в державних і комунальних вищих навчальних закладах на конкурсній основі в межах стандартів вищої освіти, якщо певний освітньо-кваліфікаційний рівень громадянин здобуває вперше. Вони вільні у виборі форми здобуття вищої освіти, вищого навчального закладу, напряму підготовки і спеціальності. Відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про вищу освіту» випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Відповідно до статуту Калуський коледж культури і мистецтв належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області і підпорядкований управлінню культури обласної державної адміністрації, яка є Органом управління майном. Коледж здійснює підготовку згідно з державним замовленням і договірними зобов»язаннями фахівців в галузі культури області (а.с.17-18) Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] 28.07.2007 року була зарахована на перший курс Калуського коледжу культури та мистецтв денної форми навчання за державним замовленням, що підтверджується наказом про зарахування в коледж №59-ОД від 28.07.2007р. (а.с. 9). 01.09.2007р. між відповідачкою та Калуським коледжем культури та мистецтв в особі її директора була укладена типова угода, відповідно до якої відповідачка зобов'язувалася прибути після закінчення навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку (а.с.З). Відповідно до плану персонального розподілу молодих спеціалістів, що закінчують Калуський коледж культури і мистецтв в червні 2010р. [PERSON] була направлена в розпорядження управління культури Калуської міської ради, в ЦБС м.Калуша (а.с. 11). Відповідно до листа від 21.12.2009р. управління культури міської ради мало змогу прийняти на роботу в бібліотеку випускницю [PERSON] (а.с. 10). Про те, що управління культури Калуської міської ради в 2010р. мало змогу працевлаштувати відповідачку зазначила в судовому засіданні свідок [PERSON], яка працює начальником вказаного управління. Посилання позивача на підзаконний нормативний акт, а саме Постанову КМУ України № 992 від 22 серпня 1996 року „Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням", застосуванню не підлягає, так як, прийнятий в 2002 році Закон України „Про вищу освіту" відшкодування вартості навчання не передбачає. Таким чином на підставі вищезазначеного суд приходить до висновку, що відповідно до Закону України «Про вищу освіту», основним завданням, що стоїть перед вищими навчальними закладами, є здійснення освітньої діяльності, яка забезпечує підготовку фахівців відповідних освітньо-кваліфікаційних рівнів. Цей закон не містить умов про обов»язковість трирічного відпрацювання та відшкодування у встановленому порядку до державного бюджету вартості навчання. Не зазначено у законі й те, що вищий навчальний заклад зобов»язаний гарантувати випускникові його працевлаштування. До обов»язків вищого навчального закладу входить виключно сприяння і працевлаштуванню своїх випускників. Про те, що одним із завдань коледжу є саме сприяння працевлаштування випускників зазначено і в п.4.2 статуту Калуського коледжу культури і мистецтв (а.с. 17-18). Через відсутність механізму, який би зобов»язав випускника вищого навчального закладу, підготовка якого здійснювалась за державним замовленням, відшкодувати до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі понесені витрати за договором, будь-які матеріальні претензії до нього є неправомірними. Окрім того, суд бере до уваги і той факт, що при укладенні типової угоди про підготовку фахівців з вищою освітою в 2007р. відповідачка [PERSON] не мала повної цивільної дієздатності. У відповідності до ст.32 ЦК України неповнолітня особа може вчиняти такі правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Такої згоди при укладенні вказаного правочину не було, а отже має місце порушення вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачене ст.203 ЦК України. Тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову прокурора м.Калуша в інтересах держави в особі управління культури Івано-Франківської обласної державної адміністрації - комунального навчального закладу Калуського коледжу культури і мистецтва до [PERSON] про відшкодування до державного бюджету вартості навчання слід відмовити. На підставі викладеного, ст.53 Конституції України, ст.ст. 4,56 Закону України «Про вищу освіту», ст.32,203 ЦК України,

Outcome: dismissed