Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-12 00:00:00

16.04.2013 року позивач звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, з проханням стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 10556,37 грн., середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку та моральну шкоду у розмірі 3000 грн., обґрунтовуючи тим, що з 06.02 2013 року її було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України з посади комплектувальника Відділу забезпечення Комплексу наземного обслуговування ПАТ Авіакомпанія Аеросвіт. Однак, при звільнені з роботи з нею не було проведено повного розрахунку, зокрема не виплачено: заборгованість по заробітній платі, компенсацію витрат на відрядження у вигляді добових, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу. У судове засідання позивач не зявилася, через канцелярію суду подала заяву, відповідно до якої, просила справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Ніяких заперечень щодо позову не надавав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] по 06.02.2013 року працювала в Приватному акціонерному товаристві Авіакомпанія АЕРОСВІТ та була звільнена на підставі наказу №370-ос від 06.02.2013 року у звязку зі скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується даними його трудової книжки /а.с. 4-10/, та довідкою про доходи від 21.02.2013р. /а.с. 11/. Згідно довідки про доходи від 21.02.2013р., яка видана ПАТ Авіакомпанією Аеросвіт за період з грудня 2012 року по лютий 2013 року сума заборгованості становить 10556,37 грн. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України „Про оплату праці, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з наданих відповідачем довідки від 21.02.2013р. /а.с.11/ зазначених вимог чинного законодавства при звільненні позивача дотримано не було. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що невиплата належних позивачу сум була допущена не з вини відповідача, суду надано не було та не було зазначено джерел їх здобуття. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення на його користь сум заборгованості, що становить 10556,37 грн. Крім того, у звязку з порушенням встановлених строків виплати заробітної плати позивач має право на отримання компенсації відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати. Утрата частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їхньої виплати компенсується у разі затримання виплати доходів на один і більше календарних місяців відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (з урахуванням внесених змін за постановами Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2001 року № 958 і від 31 березня 2003 року № 430). Відповідач зобовязаний зробити розрахунок суми такої компенсації. Відповідно до частини 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст.177 Кодексу законів про працю України Під час звільнення позивача, всі належні суми повинні були виплачені йому в день звільнення. Оскільки відповідач порушив цю норму, то відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України підлягає виплаті позивачу середній заробіток за весь час затримки по день винесення судового рішення, а саме з 06.02.2013 року по день ухвалення судового рішення, який становить ( 96 днів х (3861,44 грн. середньомісячного заробітку/30 днів), ця сума становить 12356,61 грн. Крім того, відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а саме пункту 13 постанови, визнається за можливим відшкодування моральної шкоди, викликаної невиплатою належних працівникові грошових сум. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено обовязкове відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди. Обовязок по відшкодуванню моральної шкоди виникає за умови, що спричинені моральні страждання, концентрація додаткових зусиль для організації усунення ускладнень життя стали наслідками порушення законних прав працівника. Відповідач цинічно ігнорує людську гідність позивача, не рахується з тим, що позивач вимагає елементарної, правомірної виплати законно заробленої заробітної плати. Суд вважає, що незаконними діями відповідача, тривалою затримкою виплати заробітної плати, психологічних страждань з цього приводу, [PERSON] завдана моральна шкода, яка повинна бути компенсована відповідачем в розмірі 1 000 грн. 00 коп. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 239 грн. 12 коп., які підлягають покладенню на відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, - слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від їх оплати. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобовязаний допустити негайне виконання рішення про присудження працівникові заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 47, 115, 117 КЗпП України, ст. 24 Закону України „Про оплату праці,

Outcome: partial