Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-04 00:00:00

12.09.2011 р. позивач [PERSON]М.(1) звернувся з позовом до колишньої дружини [PERSON]В.(2), яка діє в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON]М.(3), з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі № 2 будинку № 34 в м. Маріуполі, тому що відповідачі вибули на постійне проживання в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті. 13.09.2011 р. відповідачка [PERSON]В.(2), діюча в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON]М.(3), звернулася до [PERSON] (1) із зустрічним позовом про вселення та визнання порядку користування жилим приміщенням у зв*язку з тим, що останній заперечує у користуванні квартирою. Позивач по першому позову і відповідач по зустрічному [PERSON] (1) свій позов підтримав, позов [PERSON]В.(2) не визнав. Пояснив, що спірна квартира [ADDRESS] була виділена йому в порядку черги 25 травня 1992 року і перебуває у державному житловому фонді. Вона складається з двох кімнат загальною площею 26 кв.м. У травні 1998 року він уклав шлюб з [PERSON] (2), а 15.07.1998 року у них народилася донька [PERSON]М.(3). Дружина була прописана в спірній квартирі з 09.06.1998 року, а донька 02.06.1999 року , як члени його сім*ї. Спірна квартира на цей час не приватизована, обслуговується ЖКП № 4 Приморського району м. Маріуполя. Відповідальним наймачем квартири, згідно особистого рахунку, визнаний він. 11.03.2001 року, тобто 10 років тому, дружина розірвала з ним шлюбні відносини і переселилася на постійне місце проживання до квартири своїх батьків у трикімнатну квартиру № 125 у будинку № 123А по просп.. Леніна в м. Маріуполі, де мешкає з донькою і зараз. У жовтні 2002 року за ініціативою відповідачки(2), шлюб між нами був розірваний Приморським районним судом м. Маріуполя. До 2008 року він добровільно надавав на утримання доньки матеріальну допомогу, а в 2008 році колишня дружина звернулася до суду з заявою про стягнення аліментів і з 26.07.2008 року за рішенням суду сплачує аліменти. На протязі 10 років він був змушений сплачувати всі комунальні послуги з урахуванням не проживаючих, але зареєстрованих в квартирі відповідачів, що при його статках робити важко, але виписуватися добровільно відповідачка не бажає. Вважає, що з дня добровільного виселення з квартири відповідачі перестали бути членами його сім*ї. Наведене позивачкою (2) в позовній заяві щодо її побиття, вигнання з квартири і те, що він хронічний алкоголік вважає нічим не підтвердженим наклепом. Отже на той час у нього на утриманні знаходилася його хвора 86-річна мати за якою потрібен був постійний нагляд . Йому була потрібна допомога дружини в цьому, але їй це заважало, тому вважає, що це було причиною розпаду сім*ї. З дня, коли відповідачі залишили квартиру і переїхали на інше постійне місце проживання ключі від спірної квартири у них не відбирав, замки не міняв. Зараз заперечує проти спільного життя в однієї квартирі, тому що відповідачі виселилися з квартири добровільно на інше постійне місце проживання, на протязі 10 років жодного разу не скористалися можливістю вселитися до неї, забезпечені житлом і втратили всякий зв*язок із спірною квартирою. Відповідач по першому позову і позивач по зустрічному [PERSON]В.(2) позов [PERSON]М.(1) не визнала, свій підтримала. Пояснила, що спірну квартиру була вимушена покинути з донькою через те, що відповідач (1) пиячив, влаштовував сварки і побиття. Вона зверталася із заявами до Приморського РВ м. Маріуполя, але їй було відмовлено у притягненні його до кримінальної відповідальності. Вона не зверталася до суду із позовами про вселення, вважаючи, що в неї на утриманні неповнолітня дитина і виписати їх з квартири за законом неможливо. Вже 10 років вона проживає у своїх батьків або за іншими адресами, має намір поліпшити свої житлові умови через продаж кімнати в спірній квартирі. В разі виділення їй кімнати проживати в неї наміру не має. Представник ЖКП-4 Приморського району м. Маріуполя [PERSON] вважає, що позов [PERSON]М.(1) слід задовольнити, в зустрічному відмовити через те, що після вибуття відповідачів у 2001 році на постійне проживання до іншого жилого приміщення договір найму вважається розірваним. Суд, вислухав сторони, вивчив матеріали справи, вважає, що позов [PERSON]М.(1) слід задовольнити, в позові [PERSON]В.(2) слід відмовити. При цьому суд приймає до уваги наступні факти : -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~відповідачі [PERSON]В.(2) та [PERSON] (3) розірвали договір найму жилого приміщення, коли вибули із спірної квартири у 2001 році на інше жиле приміщення ; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ствердження відповідачки [PERSON] (2) , що причиною вибуття було пияцтво позивача, побої, свари, заміна вхідного замка при розгляді справи не знайшло свого підтвердження ; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~протягом 10 років з боку відповідачки не було зроблено ніяких зусиль до вселення в житло, не зверталась з належним позовом до суду; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~в суді відповідачка [PERSON]В.(2) пояснила, що не має наміру проживати в спірній квартирі, має бажання в подальшому продати виділену їй кімнату для покращення своїх жилих умов; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~неповнолітні діти повинні проживати разом із батьками, позивач [PERSON]М.(1) рішенням суду був позбавлений батьківських прав відносно доньки (3). Відмовляючи [PERSON]В.(2), яка діє в інтересах неповнолітньої дитини, у задоволенні її позову суд виходив із вищезазначених обставин, вважаючи, що розірвав договір найму житла, вона взагалі втратила право на користування ним разом із дитиною. У ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб … державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім*ї на постійне проживання в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Стосовно ст.104 ЖК України у разі відмовлення членів сім*ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Outcome: approved