Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-10 00:00:00

Позивачі 01.04.2013 року звернулись до суду з позовом до [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], треті особа: Орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, відділ громадянства і реєстрації фізичних осіб Святошинського районного управління головного управління Міністерства внутрішніх справ в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що 16.03.1998 року квартира [ADDRESS] була приватизованою у рівних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 28.12.2007 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у Відділі РАЦС Святошинського РУЮ м. Києва, актовий запис №2126. [INFO] року у зазначеного подружжя народився син [PERSON], який був зареєстрований з 11.11.2008 року в квартирі [ADDRESS]. Починаючи з вересня 2010 року шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] погіршились, внаслідок чого в січні 2011 року [PERSON] разом зі сином [PERSON] переїхала жити до своєї матері, за адресою [ADDRESS]. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.06.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина у розмірі ? частини з доходу чоловіка. Враховуючи, що [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] на нього нараховуються витрати за житлово-комунальні послуги, які позивачі змушені сплачувати в той час, як останній за згаданою адресою не проживає понад два роки. Враховуючи зазначені обставини позивачі просили суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні 11.06.2013 року позивачі підтримали позов та просили суд його задовольнити. [PERSON], яка діє в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що у її колишнього чоловіка [PERSON] були проблеми з законом з приводу нерухомості, а зняття їх спільного сина з реєстраційного обліку квартири [ADDRESS] може призвести до того, що [PERSON] її в подальшому продасть, і їх спільний син залишиться без житла. Третя особа Служба у справах дітей в судове засідання не з'явилась, надіслала до суду лист про розгляд справи без участі їхнього представника, просили винести рішення в інтересах дитини (а.с.36). Третя особа відділ громадянства і реєстрації фізичних осіб Святошинського районного управління головного управління Міністерства внутрішніх справ в м. Києві в засідання суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неприбуття суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивачів, пояснення [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON], дослідивши матеріали справи, письмові докази, вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до абз. 2 ст. 156 ЖК Української РСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом [PERSON], [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с.37 - копія свідоцтва про народження). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] - 1/3 частки, [PERSON] - 1/3 частки, [PERSON] - 1/3 частки (а.с. 10). Згідно довідки Форми №3 КП РЕО від 04.03.2013 року в зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08.06.2011 року у справі №2-3261/2011 шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, вирішено питання щодо стягнення аліментів на утримання дитини (а.с. 12-13). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.07.2012 року у справі №22-ц/2690/10873/2012 визначено способи участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] (а.с.18-21). 15.02.2013 року [PERSON] звертався до Відділу громадянства і реєстрації фізичних осіб Святошинського районного управління ГУ МВС України в м. Києві з заявою про зняття з реєстраційного обліку [PERSON] (а.с.23). Зі слів [PERSON] 21.02.2013 року зазначеною державною установою йому відмовлено у знятті з реєстраційного обліку [PERSON]. Письмового підтвердження цієї обставини, останнім суду не було надано жодного доказу. Таким чином [PERSON] наголосив в судовому засіданні, що цією відмовою з боку Відділу громадянства і реєстрації фізичних осіб Святошинського районного управління ГУ МВС України в м. Києві порушено його права, за захистом яких, останній разом з іншими позивачами змушений був звернутися до суду. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Диспозитивність цивільного судочинства визначена ст. 11 ЦПК України в якій зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Як правило, особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Зважаючи на зазначені норми права, викладені обставини справи, письмові докази, в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості кожного доказу окремо, а також у їх достатності і взаємному зв'язку, суд дійшов висновку, що позивачами обрано не вірний спосіб захисту свого порушеного права, а відтак підстав для задоволення позову у суду немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed