Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Соснівського райради м. Черкаси (виконавчий комітет Черкаської міської ради (сектор опіки, піклування та усиновлення дітей відділу у справах дітей Соснівського району служби у справах дітей Черкаської міської ради) про встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 11.09.2004р. до квітня 2008р. перебувала в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільну дитину сина [PERSON], [PERSON], який проживає з нею і перебуває на її утриманні та вихованні. Не заперечувала проти спілкування батька з дитиною, але в межах м. Черкаси. Коли відповідач переїхав до м. Кременчук, то вимушений був бачитись з сином менше і почав вимагати від неї віддавати йому сина на тривалий термін, на період відпустки. За заявою відповідача рішенням від 23.03.2011р. №160 виконкому Соснівської райради м. Черкаси встановлено порядок та спосіб спілкування та виховання батька з сином. Позивачка не згідна з таким рішенням, оскільки вважає, що стан здоров»я дитини потребує постійної материнської допомоги, йому необхідне відповідне харчування і догляд (син хворіє на хронічні захворювання та інш.). Вважає, що на тривалий час віддавати сина батькові - відповідачеві по справі, не можливо, т.я. сам факт розлучення дитини з матір»ю є психотравматичним фактором, не дивлячись на те, що дитина прихильно ставиться до обох батьків. Просить: встановити [PERSON] час і місце виховання та спілкування з малолітнім сином [PERSON]: щомісяця у 1-шу та 3-тю суботу і неділю з 10 до 13 та з 17 до 19 години; при цьому батько отримує дитину від матері і повертаю дитину за місцем постійного проживання - до квартири [ADDRESS], а виховання, спілкування та спільний відпочинок проводити як за місцем своєї реєстрації та проживання у м. Черкаси, так і в місцях культурного відпочинку громадян м. Черкаси. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], третя особа: виконавчий комітет Черкаської міської ради (сектор опіки, піклування та усиновлення дітей відділу у справах дітей Соснівського району служби у справах дітей Черкаської міської ради) про усунення перешкод у вихованні дитини та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що з 11.09.2004р. до 2009р. проживав у шлюбі з [PERSON], від шлюбу мають спільну дитину сина [PERSON], 2007р. народження. Після розлучення син проживає з матір»ю в м. Черкаси, а він - в м. Кременчук. Зазначив, що сплачував регулярно аліменти, купував одяг, взуття дитині, надавав кошти на відпочинок, через матір дізнавався про життя [PERSON], тобто намагався приймати активну участь в розвитку та вихованні сина, приїздив до нього, щоб провести разом час. В жовтні 2010р. [PERSON] одружилася та почала чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною. Домовитися з матір»ю спільної дитини не вдалось. Вважає, що [PERSON] навмисно обмежує його у часі спілкування з дитиною, спираючись на хвороби та психологічний стан сина. Він був змушений звернутися до органу опіки і піклування з заявою про визначення способу його участі з сином. За рішенням виконкому Соснівської райради від 23.03.2011р. йому встановлено спосіб та порядок у спілкуванні та вихованні сина [PERSON]. Але, незважаючи, що рішення обов»язкове для виконання, [PERSON] продовжувала створювати перешкоди у його спілкуванні з дитиною, чим порушує права його та сина. 10.06.2011р. відмовила відвести дитину на відпочинок у Крим. Вважає, що [PERSON] розпоряджається дитиною на свій розсуд: не відпустила сина з батьком на відпочинок; залишила дитину вдома, а сама виїхала до м. Москва; вона та її чоловік налаштовують сина проти нього та інш. Щодо невиконання [PERSON] рішення опікунської ради від 23.03.2011р. звернувся до органу опіки з відповідною заявою. Також рішенням виконкому Соснівської райради від 15.08.2011р. №402 встановлено термін літнього та зимового відпочинку його - батька з сином щороку в визначені періоди. Таким чином, позивач вважає, що [PERSON] умисно порушуються його права щодо спілкування з дитиною, порушуються права малолітньої дитини, яка також потребує спілкування з батьком. Просить: зобов»язати [PERSON] надавати йому можливість спілкуватися з сином у літній період з 01 травня по 30 вересня 1-у та 3-ю суботу т неділю з 10.00 до 13.00год. та з 17.00 до 20.00, у зимовий період з 01 жовтня по 30 квітня 1-у та 3-ю суботу та неділю з 10.00 до 13.00год. та з 17.00 до 19.00. Проводити спільний відпочинок разом з сином щороку з 01 по 10 лютого та з 12 по 22 червня, з урахуванням змін, пов»язаних з різними обставинами. При цьому, отримувати дитину від матері і повертати дитину за місцем постійного проживання, а саме, - до квартири №50 буд. 222, що по бульв. Шевченка в м. Черкаси. Стягнути з [PERSON] на його користь завдану йому моральну шкоду в сумі 5000грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] (вона ж відповідачка по зустрічному позову) повністю підтримала свої вимоги і просила їх задовольнити. Зустрічний позов просила задовольнити частково. Зазначила, що після розірвання шлюбу син [PERSON] проживає з нею. Не повністю погоджується з рішенням органу опіки щодо надання [PERSON] 10 днів відпочинку за межами м. Черкаси. При цьому, не заперечує проти спілкування батька з сином. Вважає, що дитина часто хворіє, у нього часто спостерігається підвищена температура, він заїкається. Вона намагається встановити діагноз, займається лікуванням сина. Зазначила, що батько до дитини добрий, але вона не може довірити сина батькові на тривалий час поза межами м. Черкаси. Після зустрічей з батьком, син повертається додому «нормально», є спокійним, на батька не скаржився. Її теперішній чоловік постійно спілкується з [PERSON], називає його «папа». Пояснила, що, як на її думку вона з сином може виїздити в інші міста, а батько - [PERSON], - ні, т.я., на її думку, він не знає, як поводитись з дитиною такого віку. Вона ж, постійно знаходиться з дитиною, розуміє його, може відреагувати на різного роду ситуації. Коли запитувала сина, чи поїде він до тата в гості, він відповів, що не бажає. Не погоджується також з рішенням щодо надання дитини батькові на термін 10 днів. Не визнає заявлену [PERSON] позовну заяву в частині відшкодування йому моральної шкоди. Вважає, що рішення опікунської ради, не порушувала. Щодо судових витрат, покладається на розсуд суду. В судовому засіданні відповідач [PERSON] (він же позивач по зустрічному позову) не визнав позовні вимоги [PERSON], а свої - просив задовольнити. Зазначив, що має бажання спілкуватися з сином [PERSON]. До виповнення дитині 3х років, він постійно спілкувався з сином, брав його до себе додому (м. Черкаси) на ніч. Коли ж [PERSON] одружилась з іншим чоловіком, то перестала давати йому дитину. Почала перешкоджати у спілкуванні, мотивуючи, що син хворіє. Між тим, у лікарських висновках відсутнє посилання на заборону йому спілкуватися з сином. На даний час він проживає в м. Кременчук, у визначенні рішенням опікунської ради дня для спілкування з сином, приїздить до м. Черкаси, але були випадки, коли [PERSON] навмисно не давала йому сина, мотивуючи різними причинами. Від утримання сина він не відмовляється, - має стабільний заробіток, сплачує аліменти; на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, до відповідальності не притягувався. В м. Кременчук має власну квартиру, житлові умови якої належні. Також зазначив, що з рішенням опікунської ради він згоден. Вважає, що [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, спільної згоди щодо виховання дитини, вони не дійшли. Доводи [PERSON] про те, що дитину не можна йому давати, т.я. та є хворою - безпідставні, оскільки відсутні відповідні медичні документи. [PERSON] не виконує рішення органу опіки щодо встановленого способу і порядку у спілкуванні та вихованні дитини, в т.ч. не узгоджує з ним, як батьком, питання щодо лікування сина; не дає дитину у визначені рішенням опікунської ради дня; не дає дитину, щоб спільної виїхати на відпочинок. На думку відповідача, порушуються його права як батька та спільної дитини. Моральна шкода полягає в тому, що його батьківські права ігноруються [PERSON]; вона не віддає сина для спільного відпочинку; моральні втрати полягають в тому, що позбавлений можливості спілкуватися з сином; знаходиться в нервовому стані, переживає, Оцінив моральну шкоду в розмірі 5000грн. Крім того, зазначив, що дитина завжди чекає на нього, називає «папа». Представник третьої особи з дорученням [PERSON] в судовому засіданні заявила, що мати дитини [PERSON] не заперечує проти рішення опікунської ради щодо встановленого способу та порядку спілкування батька з дитиною, крім оздоровлення та відпочинку. Але батько з матір»ю мають рівні права на спілкування та виховання дитини, в т.ч. на її оздоровлення. Вважає, що права батька [PERSON] принижені. Відсутні докази, що батько негативно впливає на дитину, навпаки він бажає приймати участь у вихованні дитини, позитивно ставиться до неї. На даний час є два рішення опікунської ради з даного питання. З [PERSON] проводились бесіди профілактичного характеру щодо припинення чинити перешкоди батькові спілкуватися з сином. Додала, що [PERSON] не регулярно перешкоджала у виконанні рішень органів опіки. Вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, оскільки він збігається з вимогами [PERSON]. Крім того, зустрічні позовні вимоги [PERSON] також підтримує частково, не заперечує проти збільшення часів та надання батькові 10 днів для спільного відпочинку з сином, а при вирішенні вимог про відшкодування [PERSON] моральної шкоди, покладається на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що на даний час одружений з позивачкою [PERSON] З 2009р. її син [PERSON] проживає разом з ним. Хлопчик часто хворіє, підвищується температура, але причини та діагноз не встановлені. Вважає, що за таких обставин дитину не можна давати рідному батькові [PERSON], оскільки останній не знає як піклуватися за ним. Він з дружиною - позивачкою по справі не заперечують проти спілкування батька з дитиною, але проти того, щоб [PERSON] забирав сина на 10 днів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] - його онук, а [PERSON] - його дочка. Допомоги [PERSON], в т.ч. на лікування дитини, не надає. У [PERSON] часто підвищена температура, але причини не встановлені. Зазначив, що [PERSON] нового чоловіка дочки називає батьком. Дитина не отримує позитива від рідного батька. Він, особисто, не чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у [PERSON] є складності з батьками. Зі слів матері їй відомо, що хлопчик часто хворіє. Дитина відвідує зайняття 2-3 рази на місяць. [PERSON] пояснила, що пропускають зайняття, т.я. у дитини підвищена температура. Стверджувати, що [PERSON] хворіє з-за спілкування з батьком, не може. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], відповідача [PERSON], представника третьої особи [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи та докази і їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги як [PERSON], так і зустрічні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення за таких підстав: встановлено, що на підставі рішення Соснівського райсуду м. Черкаси від и11.03.2009р. розірвано шлюб між сторонами по даній справі, що також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 29.01.2010р. №051341. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [PERSON], який проживає з матір»ю - позивачкою по даній справі. За рішенням виконкому Соснівської райради м. Черкаси №160 від 23.03.2011р. встановлено години зустрічі [PERSON] з малолітнім [PERSON], 2007р. народження, щомісяця у 1-шу та 3-тю суботу і неділю з 10-00 до 13-00 та з 17-00 до 19-00, а також 10 днів протягом року для спільного оздоровлення разом з дитиною, з урахуванням змін, пов»язаних з різними обставинами; зобов»язано [PERSON] не перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні; зобов»язано [PERSON] вчасно повертати сина матері. За рішенням виконкому Соснівської райради м. Черкаси від 15.08.2011р. №402 встановлено термін літнього та зимового відпочинку з малолітнім [PERSON], 2007р.н., щороку з 01 по 10 лютого та з 12 по 22 червня, з урахуванням змін, пов»язаних з різними обставинами; зобов»язано [PERSON] не перешкоджати організації спільного відпочинку батька з дитиною; зобов»язано [PERSON] вчасно повертати сина матері. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] працює, має стабільний заробіток. За даними акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 14.05.2012р. м. Кременчук, - санітарно-гігієнічні умови помешкання, де проживає [PERSON] разом з дружиною та дитиною дружини, - добрі, панує атмосфера затишку, речі побутового вжитку в достатній кількості.. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані поважати дитину (ст. 150СК). Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ст. 151 СК). Відповідно до положень ст. 153 СК, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Крім того, як зазначено у статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов»язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення, в т.ч. стан психічного здоров»я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ст. 159 СК України). Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Отже, з»ясувавши обставини справи та оцінивши досліджені докази по справі, суд вважає, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] дійсно має наміри спілкуватися з дитиною, вживає для цього відповідні заходи, а доводи - заперечення позивачки за первісним позовом [PERSON] проти заявлених вимог позивача [PERSON] є безпідставними та не обгрунтованими. Під час розгляду справи не встановлено будь-яких обставин, доказів, які б свідчили про негативне відношення батька до дитини, про його неправомірну поведінку щодо нього. Суд критично ставиться до показів свідка [PERSON], дані ним в судовому засіданні про те, що дитина не отримує позитива від батька, оскільки вони спростовуються поясненнями самої позивачки [PERSON] про те, що батько - [PERSON] «добрий» по відношенні до сина, після зустрічей з батьком, син повертається додому «нормально», є спокійним, на батька не скаржиться. Також на критичне ставлення заслуговують доводи [PERSON] про те, що, нібито, причиною для відмови у наданні сина [PERSON] на 10-ти денний термін є наявність хвороб у сина [PERSON] - енурез, заїкання, раптові підвищення температури, оскільки такі хвороби у дитини маються (відповідно до медданих) незалежно від місця знаходження дитини, - чи то з батьком, чи то з матір»ю. Випадки можливого підвищення температури у дитини також не є причиною відмови у наданні сина батькові, т.я. піклування, в т.ч. за здоров»ям дитини є обов»язком як матері, так і батька. Крім того, жоден з батьків не мають медичної освіти, а тому при виникненні таких симптомів можуть і повинні усунути їх, шляхом звернення за кваліфікованою медичною допомогою. Не знайшли свого підтвердження пояснення [PERSON], покази свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що малолітнього [PERSON] не можливо давати батькові [PERSON] для спільного відпочинку, в т.ч. на оздоровлення. Позивачкою [PERSON] в судовому засіданні не доведено, що спілкування батька з сином [PERSON], його участь у вихованні дитини негативно вплине на розвиток , психологічний стан останнього, або є/буде небезпечним для життя та здоров»я. Крім того, питання щодо встановлення способу участі батька було предметом перевірки відповідних органів, за результатами якої участь батька [PERSON] у вихованні дитини - сина [PERSON], визнано доцільною. Відповідно до положень ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов»язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов»язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить за рахунок [PERSON] відшкодувати завдану йому, як він вважає, останньою, моральну шкоду в розмірі 5000грн. Між тим, суд вважає, що такі позовні вимоги ні в позові, ні в судовому засіданні [PERSON] не доведені, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Отже, суд приходить до висновку, що, оскільки сторони не дійшли спільної домовленості з питань спілкування та виховання дитини, то позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягають до часткового задоволення, а саме, необхідно: усунути [PERSON] перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини - [PERSON], [PERSON], шляхом визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні дитини, тобто встановити [PERSON] такий спосіб виховання та спілкування з [PERSON], - щомісяця у першу та третю суботу та неділю з 10-00 до 13-00 та з 17-00 до 19-00 та повертати дитину матері [PERSON] за місцем постійного проживання, а також у зимовий період - з 01 лютого по 10 лютого та в літній період - з 12 червня по 22 червня для спільного відпочинку за місцем проживання батька, в тому числі оздоровлення. В решті частині позову [PERSON] відмовити; в решті частині зустрічного позову [PERSON] відмовити. Таке рішення є справедливим та таким, що не зашкодить правам та інтересам неповнолітньої дитини. На підставі викладеного та,

Outcome: partial