Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-06 00:00:00

18 жовтня 2012 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги мотивувала тим, що 26 квітня 2001 року померла її мати [PERSON], а 07 квітня 2005 року помер її батько [PERSON]. Після їх смерті відкрилась спадщина, яку вона своєчасно на себе не оформила у звязку із юридичною необізнаністю та відсутністю коштів на належне оформлення спадщини. Коли вона звернулась до нотаріуса із заявою щодо переоформлення спадщини батьків на себе, то їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у звязку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини. Посилаючись на те, що вона не може реалізувати своє право на спадщину за законом, позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, надала письмову заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутність і визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю в один місяць з дня набрання чинності рішенням суду. Представник відповідача Гуринівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання також не зявився. Сільський голова листом повідомив, що з позовом згодний, просив розглянути справу без участі представника сільради. Представник третьої особи Білопільської державної нотаріальної контори Сумської області у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилась, надіслала заяву про розгляд справи в її відсутність, з позовом згодна. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, третіх осіб, за наявними у справі доказами та у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що батьками позивачки [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) був [PERSON] і [PERSON] (а. с. 8-9). Згідно свідоцтва про смерть серії 1-БП №118323, мати позивачки - [PERSON] - померла 26 квітня 2001 року (а. с. 10). У відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ №034129, виданого Гуринівською сільською радою 29 вересня 1999 року, [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,53 га (а. с. 12). З довідки Гуринівської сільської ради №622 від 12 жовтня 2012 року вбачається, що [PERSON] постійно і до дня смерті проживала у с. Мар»янівка, буд. 7 Білопільського району Сумської області разом із своїм чоловіком [PERSON]. Заповіт від імені померлої виконавчим комітетом Гуринівської сільської ради не посвідчувався. Спадкоємцем на майно, яке залишилось після смерті [PERSON], був її чоловік [PERSON], який постійно протягом шести місяців з дня смерті дружини, зберігав її Державний акт на право приватної власності на землю (а. с. 14). Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-БП №005948, 07 квітня 2005 року помер батько позивачки [PERSON] (а. с. 7). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ №034148, виданого Гуринівською сільською радою 29 вересня 1999 року, [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,53 га (а. с. 11). У відповідності до заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Гуринівської сільської ради Білопільського району Сумської області 15 травня 1998 року, зареєстрованого в реєстрі за №39, [PERSON] все своє майно заповів дочці [PERSON] позивачці у справі (а. с. 26). Згідно довідки Гуринівської сільської ради №621 від 12 жовтня 2012 року, [PERSON] постійно і до дня смерті проживав у с. Мар»янівка, буд. 7 Білопільського району Сумської області. Заповіт від імені померлого [PERSON], посвідчений виконавчим комітетом Гуринівської сільської ради 15 травня 1998 року, зареєстрований в реєстрі за №39, не змінювався і не відмінявся. Спадкоємцем на майно, яке залишилось після смерті [PERSON], є його донька [PERSON], яка постійно протягом шести місяців із дня смерті батька здійснювала догляд за будинком, зберігала Державний акт на право приватної власності на землю( а. с. 13). Відповідно до довідки Білопільської державної нотаріальної контори спадкова справа після [PERSON], яка померла 26 квітня 2001 року, і [PERSON], який помер 07 квітня 2005 року, не заводилась (а. с. 22). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності до ч. 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця і народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1272 ЦК України визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивачка має право на спадщину після смерті матері за законом і після смерті батька за заповітом, однак вона не може реалізувати його у звязку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. Як вбачається із матеріалів справи, встановлений законом строк для прийняття спадщини позивачка пропустила у звязку із юридичною необізнаністю та скрутним матеріальним становищем. Суд вважає причини пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини поважними і приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після матері [PERSON], яка померла 26 квітня 2001 року, та після батька [PERSON], який помер 07 квітня 2005 року, тривалістю в один місяць з дня набрання чинності рішенням суду. На підставі викладеного

Outcome: approved