Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Одесазооветпромпостач" про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав та пояснив, що 07 березня 2013 року придбав у відповідача належні йому нежитлові приміщення, розташовані в [ADDRESS]. На підтвердження цього у простій письмовій формі уклав з відповідачем договір купівлі-продажу, домовившись у подальшому його нотаріально посвідчити. Однак, через неявку представника відповідача до нотаріуса він позбавлений можливості належним чином оформити правочин та його нотаріально посвідчити, оскільки його запрошення відповідач ігнорує. З цих підстав, враховуючи погодження ними всіх істотних умов правочину, просив позов задовольнити. Представник відповідача Жовтан М.С. (голова правління ПрАТ) в судове засідання не з'явився, надавши заяву про визнання позову [PERSON] та розгляд справи без нього, оскільки прибути в судове засідання він змоги не має. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З цих підстав подані сторонами заяви про розгляд справи без їх участі підлягають задоволенню. Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, що є у справі, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону і не порушує прав і інтересів сторін та третіх осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. За загальним правилом, встановленим ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставою їх виникнення, поряд з іншими, є договори та інші правочини. Згідно зі ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пункт другий цієї ж статті встановлює, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 29 листопада 2002 року Кодимською міською радою Одеської області, власником будівель та споруд, розташованих в [ADDRESS] є ПрАТ "Одесазооветпромпостач" (а.с.8). 15 листопада 2012 року рішенням Загальних зборів акціонерів ПрАТ "Одесазооветпромпостач", які відповідно до п.7.1 ст.7, п.8.1, 8.2, 8.4 статті 8 Статуту ПрАТ, затвердженого Загальними зборами акціонерів 12 травня 2011 року, є вищим органом управління Товариства і якому належать повноваження щодо відчуження належного Товариству майна, було прийнято рішення про реалізацію шляхом продажу належних ПрАТ нежитлових будівель, розташованих в [ADDRESS]. Продаж зазначеного нерухомого майна доручено Голові правління ПрАТ Жовтан М.С. (а.с.5-6,11-37). 07 березня 2013 року, Голова Правління Жовтан М.С., діючи відповідно до рішення Загальних зборів ПрАТ від 15 листопада 2012 року та ст.10 Статуту Товариства, уклав з позивачем письмовий договір купівлі-продажу будівель та споруд, розташованих в [ADDRESS] (адміністративне приміщення, гаражі, склад, вбиральня). Після цього позивач [PERSON] сплатив ПрАТ визначену договором вартість нерухомого майна у розмірі 31000 грн., і відповідно до акту прийому-передачі спірне нерухоме майно було передано [PERSON] ( а.с.7,9,10). Отже, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України між сторонами внаслідок укладення угоди купівлі-продажу виникли відповідні цивільні права та обов'язки. Згідно зі ст.ст.208, 209, 210 та 657 ЦК договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.209 ЦК нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом (або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії) у відповідності до закону України „Про нотаріат" шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Державна реєстрація прав на нерухоме майно відповідно до ст.210 ЦК проводиться згідно з законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень". Невиконання цих умов відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України може бути підставою для визнання договору нікчемним. Проте, відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Наступного нотаріального посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст.658 ЦК право продажу майна належить його власнику. Судом встановлено, що ПрАТ "Одесазооветпромпостач" є власником спірного нерухомого майна, що підтверджується наявним у справі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.8). Отже, на момент укладення вказаного правочину ПрАТ "Одесазооветпромпостач" було власником спірних нежитлових будівель та мало право їх відчужувати. Згідно зі ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, коли між сторонами у належній формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, є необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони досягнуто згоди. Судом встановлено, що сторони правочину - продавець і покупець - досягли згоди з усіх істотних умов купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, зокрема - погодили сам факт його купівлі-продажу, визначили його ціну, позивач передав продавцеві грошові кошти в сумі 310000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №45 від 07 березня 2013 року, та прийняв майно у своє володіння, а продавець прийняв грошові кошти за вказані будівлі та за актом прийому-передачі передав їх, а також правовстановлюючі документи на них позивачеві, що свідчить про виконання сторонами вказаного правочину. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при розгляді справ такої категорії суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Отже, враховуючи, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу є консенсуальним, тобто права і обов'язки сторін виникають у момент досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов, суд вважає, що здійснений між сторонами правочин відповідав вимогам закону, справжній волі сторін, ними було досягнуто згоди з усіх істотних умов, ці істотні умови були сторонами виконані в повному обсязі, інших підстав нікчемності правочину, окрім недотримання вимоги про нотаріальне посвідчення договору не має, а здійсненню нотаріального посвідчення та державної реєстрації перешкоджає неподолана обставина, яка не залежить від волі позивача, зокрема ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину, внаслідок чого відсутня можливість нотаріального посвідчення правочину та його державної реєстрації. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна. Отже, встановивши законні підстави придбання позивачем вказаного нерухомого майна, суд приходить до висновку про необхідність визнання за ним права власності на нього. На підставі викладеного,

Outcome: approved