Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-27 00:00:00

В січні 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила, уточнивши в ході розгляду справи заявлені вимоги, змінити визначений заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 8 жовтня 2010 року розмір аліментів, стягнувши з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що з часу ухвалення судового рішення про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів доходи останнього зросли, а отже змінився в сторону покращення його матеріальний стан. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 лютого 2012 року позов задоволено і стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 січня 2012 року і до повноліття дитини. В апеляційній скарзі [PERSON], вважаючи судове рішення незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновок місцевого суду про зміну його матеріального стану в сторону покращення є хибним і не ґрунтується на доказах, що наявні в матеріалах справи. При визначенні розміру аліментів суд не врахував того, що він являється інвалідом 2 групи безстроково і не має інших видів заробітку, крім пенсії. Крім цього, суд фактично змінив не розмір аліментів, що стягуються з нього, а вид стягнення. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Задовольняючи заявлені вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи було встановлено зміну матеріального становища платника аліментів в сторону покращення з часу ухвалення судового рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини. З таким висновком місцевого суду погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. По справі встановлено, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 8 жовтня 2010 року задоволено позов [PERSON] і стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 300 грн. щомісяця, починаючи з 8 жовтня 2010 року до досягнення дитиною повноліття. Як свідчить надана суду довідка управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Чернігівської області № 141 від 13 лютого 2012 року, пенсія відповідача, як інваліда війни 2 групи, зросла в порівнянні з вереснем 2011 року на 453 грн. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Апеляційний суд вважає, виходячи зі змісту наведеної норми, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом правильно встановлено наявність змін в матеріальному стані відповідача в сторону покращення. При цьому, не беруться до уваги доводи апеляційної скарги про те, що при визначенні розміру аліментів суд не врахував стан здоров'я [PERSON], оскільки 2 групу інвалідності відповідач мав і на час винесення Деснянським районним судом м. Чернігова заочного рішення від 8 жовтня 2010 року про стягнення з нього аліментів. Безпідставними є твердження апелянта про відсутність доходів, оскільки законодавець не пов'язує можливість стягнення аліментів лише з осіб, що працюють, виключаючи з кола осіб, що мають аліментарні зобов'язання, пенсіонерів або безробітних. Посилання [PERSON] на зміну сімейного стану не може бути взято до уваги в ході вирішення даного спору, оскільки повторне одруження відповідача не потягло за собою обов'язок утримання інших осіб, а отже не погіршило його матеріальне становище. Разом з тим, дійшовши правильного висновку про необхідність задоволення позову та вмотивувавши рішення необхідністю збільшення розміру аліментів з посиланням на ст. 192 Сімейного кодексу України, суд першої інстанції виклав його резолютивну частину таким чином, що фактично вдруге стягнув з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, які [PERSON] вже сплачує за рішенням суду, не звернувши при цьому увагу на те, що позивач просила в уточненій заяві лише збільшити їх розмір. Відтак,

Outcome: partial