Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-09 00:00:00

У липні 2004 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про виселення без надання іншої житлової площі. Свої вимоги обґрунтовує тим. що у 28.04.2004 р. на її сімю було видано ордер на заселення кімнат 7,8 комунальної квартири [ADDRESS] в м. Києві. Однак, зареєструвавшись за адресою наданих кімнат 7 та 8 у квартирі [ADDRESS] в м. Києві, реалізувати ордер у повному обсязі не змогла, оскільки кімнати зайняли відповідачі, які проживали в них без законних підстав. Відповідачам згідно із рішенням Шевченківської районної ради від 23.02.1987 року та 27.02.1989 року були надані у користування квартири №94 та №95(нумерація-1986 року) у цьому ж будинку. Натомість відповідачі відмовляються звільнити надані їх сімї кімнати. Просила суд виселити відповідачів з кімнат 7 та 8 комунальної квартири № 32 (попередня нумерація квартира 100) [ADDRESS] в м. Києві без надання іншої житлової площі. У березні 2005 року відповідачі пред'явили зустрічний позов до [PERSON] про визнання ордеру недійсним. Свої вимоги обґрунтовують тим, що їх сімю, яка була у 1986 році відселена із будинку, що знаходився у санітарній зоні по [ADDRESS], що грозив обвалом, Шевченківським райвиконкомом було надано квартиру маневреного фонду №97 (1986 рік), на даний час -квартира [ADDRESS] в м. Києві і прийнято на квартирний облік. На даний час квартиру сімї не надали, а тому вони продовжують проживати у спірних кімнатах 7 та 8 квартири [ADDRESS], сімя збільшилась і продовжує проживати у кімнатах [ADDRESS], переданих по акту Спецжитлофонду, якому належав цей будинок. Вважають, що правомірно заселились, ордер [PERSON] на квартиру, яка була зайнята виданий без достатніх законних підстав, що суперечить ст.47 Конституції України. Тому просять задовольнити їх позовні вимоги про визнання ордеру недійсним. Ухвалою суду від 10.07.2012 року зустрічні позовні вимоги [PERSON], [PERSON] залишені без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивачів за зустрічними вимогами. В процесі розгляду справи позивачка [PERSON] уточнювала позовні вимоги та відповідно до заяви від 10.11.2011 року позивачка просила суд виселити відповідачів [PERSON], [PERSON] разом з залежними особами з квартири № 102 (квартира 100 (квартира 32. кімнати 7, 8) будинку [ADDRESS] в м. Києві без надання іншої житлової площі та стягнути з відповідачів судові витрати. . Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги з уточнення підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві з доповненнями. Відповідачі до суду не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому суд з урахуванням часу перебування справи у провадженні суду, строків її розгляду та за згодою позивачки постановляє відповідно до ст. 224 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Головного управління житлового забезпечення КМДА у судовому засіданні підтримав заяву позивача, посилаючись на обґрунтованість заявлених вимог положеннями житлового законодавства. Треті особи Комунальне підприємство «Спецжитлофонд», Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені судовими повістками. По досягненню повноліття [PERSON] була залучена ухвалою суду як третя особа, яка згідно із заявою, поданою у березні 2012 року приєдналась до позовних вимог [PERSON] та просила розглядати справу у її відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника третьої особи Головного управління житлового забезпечення КМДА, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 58 ЖК України єдиною підставою для заселення є ордер, який видається на підставі рішення про надання жилого приміщення виконавчим комітетом відповідної Ради народних депутатів. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що розпорядженням Київської міської адміністрації від 16.03.2004 року № 401 «Про використання жилих приміщень у будинках [ADDRESS] та [ADDRESS] у Голосіївському районі»на виконання відповідних розпоряджень КМДА про реконструкцію певних будинків з метою відселення мешканців та прискорення реконструкції будинків надані жилі приміщення у вказаних в розпорядженні будинках низці осіб. Відповідно до розпорядження КМДА від 21.04.2004 року № 663 «Про внесення змін та доповнень до розпорядження Київської міської адміністрації від 16.03.2004 року № 401»під пп.1.21 надано приміщення [PERSON] на сімю з двох осіб, а саме неї та дочку, на той час неповнолітню, у вигляді двох кімнат №7 та № 8 у квартирі [ADDRESS]. Виконавчим органом Київської міської ради Головне управління житлового забезпечення 28.04.2004 року видало [PERSON] на сімю у складі двох осіб ордер № 144 серія А на зазначені у розпорядженні жилі приміщення у комунальній квартирі. Згідно із наданою КП «ЖЕК Дехтярівська»довідкою від 16.12.2010 року (а.с.102 том-2) у 2010 році сімя [PERSON] у складі 2-х осіб, вона та дочка зареєстровані за адресою кімнати 7 та квартири №102 (попередня нумерація 32) [ADDRESS] в м. Києві. Положеннями ст.59 ЖК України визначено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Судом між тим встановлено, на підставі рішень виконавчого комітету Шевченківської районної ради від 23.02.1987 року та від 27.02.1989 року надані сімї [PERSON], [PERSON] квартири №94 та № 95 по [ADDRESS]. Разом з тим, відповідачами серед інших було зайняте приміщення кімнат №7 та№8 квартири 32 (у подальшому квартира № 100). На підставі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом. Позивачка [PERSON] зі своєю родиною обмежена в доступі та користуванні наданим житловим приміщенням, а відповідачі не довели правомірності користування спірним приміщенням. Оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає що сімя відповідачів вселилась у спірні жилі приміщення незаконно, фактично проживає у цьому ж будинку, займаючи інші жилі приміщення, у тому числі надані у встановленому законом порядку виконавчим органом з видачею у 1987 році ордерів на квартири № 94 та №95 цього ж будинку. Тому, приймаючи до уваги наявність отриманого відповідачами житла у цьому ж будинку, суд вважає позов позивачки [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. На підставі ст. ст. 58,63,109,110 Житлового Кодексу України та

Outcome: approved