Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-17 00:00:00

«Обласний наркологічний диспансер» Херсонської обласної ради звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої працівником, пояснють свої вимоги тим, що відповідач працює в їх установі на посаді лікаря-лаборанта за сумісництвом 0,5 посади. Основним місцем роботи є Генічеська районна лікарня, в якій вона працює завідувачем лабораторії. Як було встановлено при перевірці вона є внутрішнім сумісником також за основним місцем роботи та навантаження за основним місцем роботи становить 1,5 ставки, а загальне навантаження з урахуванням роботи на їх підприємстві становить 2 ставки. Відповідач не повідомила, що є сумісником за основним місцем роботи, тому такі дії призвели до нарахування та виплати заробітної плати з порушенням закону, тому просять стягнути кошти за період з 01.03.2012 по 01.03.2012 року. В судовому засіданні представник позивача за дорученням позов підтримала, наполягає на задоволенні позову, додала, що трудова книжка знаходилась на основному місці роботи, тому вони не знали, що там вона виконує 1,5 ставки. Відповідач в суді пояснила, що не знала, що має право працювати тільки 1,5 ставки. В суді встановлені наступні факти та відповідні правовідносини: Відповідно до трудової книжки [PERSON] з 01.10.1990 працює завідуючей лабораторії Генічеської ЦРБ. Згідно наказу КУ «Обласний наркологічний диспансер» Херсонської обласної ради [PERSON] прийнята на роботу за сумісництвом на 0,25 посади лікаря -лаборанта Генічеського кабінету профілактичних наркологічних оглядів з 26.10.2000 року по травень 2012 року. Відповідно ст. 102-1 КЗпП України оплата праці за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ПКМ України N 43 від 28.06.93 та № 245 від 3 квітня 1993 року сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. Для роботи за сумісництвом згоди власника або уповноваженого ним органу за місцем основної роботи не потрібно, становити, що тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу. Оплата праці сумісників провадиться за фактично виконану роботу. Відповідно до тієї ж ПКМ України - Під час обчислення середньої заробітної плати за основним місцем роботи заробітна плата, отримана за роботу за сумісництвом, не враховується, крім заробітної плати таких працівників: медичним і фармацевтичним працівникам лікувально-профілактичних та санітарно-епідеміологічних установ охорони здоров'я, аптек, установ соціального забезпечення, дитячих будинків, шкіл-інтернатів для дітей-сиріт, а також дітей з вадами фізичного чи розумового розвитку, дитячих дошкільних виховних закладів, медико-соціальної експертизи; сестрам милосердя товариств Червоного Хреста України. Тобто така заробітна плата повинна була враховуватись обома закладами на яких працювала відповідач. Відповідно до ст. 130 КЗпП України - Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського риску, а також за неодержані підприємством, установою, організацією прибутки і за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Такі обставини в даному випадку відсутні. Згідно до розяснень пленуму Верховного суду України N 13 від 24.12.99 - Про практику застосування судами законодавства про оплату праці - Згідно зі ст. 102-1 КЗпП працівники, які працюють за сумісництвом (виконують крім основної у вільний від неї час і іншу роботу на умовах трудового договору в того самого чи іншого роботодавця), одержують заробітну плату за фактично виконану роботу без обмеження її певним розміром. Сумісники мають право на оплату фактично виконаної роботи й тоді, коли було порушено встановлені для певної категорії працівників обмеження для роботи за сумісництвом. Такі порушення за певних умов можуть бути підставою для припинення трудового договору за сумісництвом. В даному випадку відповідач не знала про те, що не має права працювати за сумісництвом. Відповідно до ст. 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу становить 40 годин. За сумісництвом така норма часу не може перевищувати половину. Таким чином фактично відпрацьований час відповідачем за місцем основної роботи та 2 місцями за сумісництвом становив 80 годин на тиждень. Такі норми були порушені. Вина відповідача, таке порушення може бути підставою для розірвання трудового договору за сумісництвом.Розглянувши матеріали справи , заслухавши пояснення сторін суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed