Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] у позовній заяві посилається на те, що в грудні 2005 року, як засновником на той час Приватного сільськогосподарського підприємства «СВІТАНОК», ним були надані кошти на купівлю рами для причепа 2 ПТС-4 в розмірі 1400 гривень колишньому директору ПСП «СВІТАНОК» [PERSON]. Зазначена рама для причепа була ним придбана. В серпні 2009 року ним були передані грошові кошти в розмірі 5000 гривень фізичній особі-підприємцю [PERSON] для купівлі металу з метою проведення зварювальних робіт для виготовлення кузова причепа. Зазначені роботи були виконані [PERSON], після чого, згідно договору поставки № 29/12-11 від 29.12.2011 року виготовлений причеп був придбаний у [PERSON] ПСП «СВІТАНОК» за 4500 гривень, що було платою за його виготовлення. В зазначеному договорі ставив підпис особисто відповідач. Крім цього, 15 грудня 2006 року, у суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON] ним був придбаний тракторний причеп 2 ПТС-4, заводський № [NUMBER] за 5500 гривень та двигун до трактору МТЗ-80 за 9000 грн., що підтверджується накладною № 34 від 15.12.2006 року. В подальшому з різних запчастин був зібраний трактор МТЗ-80. Вищезазначена техніка не реєструвалась та використовувалась в господарській діяльності ПСП «СВІТАНОК». В червні 2012 року відповідача було звільнено з посади директора ПСП «СВІТАНОК» у відповідності з п. 2 ст. 41 Кодексу законів про працю України за вчинення винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. На початку липня 2012 року йому стало відомо, що відповідач, займаючи посаду директора ПСП «СВІТАНОК», зареєстрував причеп 2 ПТС-4 1987 року випуску, причеп 2 ПТС-4 1990 року випуску та трактор МТЗ-80 на своє ім'я. При цьому відповідачем для державної реєстрації транспортних засобів були надані підробні документи, а саме накладна № 15 від 15 лютого 2007 року та квитанція прибуткового касового ордеру № 12 від 15.02.2007 року, згідно яких відповідач придбав вищезазначену техніку за 10100 гривень у суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON]. Проте [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її смерть від 23.11.2004 року, виданим виконкомом Лиманської сільської ради за актовим записом № 50. Таким чином [PERSON] не могла продати вищезазначену техніку відповідачу, оскільки на той час померла. 05.10.2010 року відповідач, на підставі підробних документів (вищезазначеної накладної та прибуткового касового ордеру) звернувся до Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Луганській області з заявами про реєстрацію транспортних засобів на своє ім'я. В жовтні 2010 року відповідачу були видані свідоцтва про реєстрацію великотоннажних транспортних засобів або інших технологічних транспортних засобів, а саме: - свідоцтво про реєстрацію великотоннажних транспортних засобів або інших технологічних транспортних засобів серії ВВ № 000686 від 07.10.2010 року трактору моделі МТЗ-80, 1989 року випуску, заводський № [NUMBER], задній мост [NUMBER], присвоєно державний номерний знак [NUMBER]; - свідоцтво про реєстрацію великотоннажних транспортних засобів або інших технологічних транспортних засобів серії ВВ № 000687 від 07.10.2010 року причепу моделі 2 ПТС-4, 1990 року випуску, заводський № [NUMBER], присвоєно державний номерний знак [NUMBER]; - свідоцтво про реєстрацію великотоннажних транспортних засобів або інших технологічних транспортних засобів серії ВВ № 000688 від 07.10.2010 року причепу моделі 2 ПТС-4, 1987 року випуску, заводський № [NUMBER], присвоєно державний номерний знак [NUMBER]. Вважає, що вищенаведені дії відповідача були спрямовані на незаконне заволодіння його майном та реалізовані через зловживання своєю посадою та довірою позивача до нього. Зазначені дії порушують його конституційні права і свободи, зокрема право власності. А тому просить визнати недійсною угоду купівлі-продажу техніки між відповідачем та [PERSON], скасувати реєстраційні документи засобів виробництва за [PERSON] та визнати за ним право власності на них. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Суду пояснив, що вся техніка, яка є предметом спору, придбана та зібрана за власні кошти позивача, що підтверджується наявними в справі документами та поясненнями свідків. Також просив стягнути з відповідача 7792 грн документально підтверджених витрат по справі. Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Заперечували проти задоволення позову та посилалися, що позивач у справі не є стороною договору купівлі-продажу, правочином підтвердженим накладною від 15.02.2007 року № 15. Позов побудовано на припущеннях та на показах свідків, які не повинні братися до уваги. Зазначали, що позивачем не надано жодних документів, які б свідчили про отримання відповідачем від позивача грошових коштів та зазначеної техніки. Третя особа - Територіальне управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Луганській області в судове засідання не з'явилась. Про час і місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Третя особа - Приватне сільськогосподарське підприємство «СВІТАНОК», з позовними вимогами позивача погоджується та підтримує їх в повному обсязі. Свідок [PERSON] пояснив, що в даний час працює в ПСП «Світанок» експедитором. В грудні 2005 року він та [PERSON] були свідками того, що дружина позивача, [PERSON], за вказівкою позивача надала [PERSON] грошову суму в розмірі 1400 гривень для купівлі рами для причепу 2ПТС-4. Свідок [PERSON] пояснив, що в даний момент пенсіонер. В грудні 2005 року він та [PERSON] були свідками того, що дружина позивача, [PERSON], за вказівкою позивача надала [PERSON] грошову суму в розмірі 1400 гривень для купівлі рами для причепу 2ПТС-4. Свідок [PERSON] пояснила, що працює приватним підприємцем. В грудні 2005 року, за вказівкою свого чоловіка - [PERSON], в присутності [PERSON] та [PERSON] надала [PERSON] грошову суму в розмірі 1400 гривень для купівлі рами для причепу 2ПТС-4. Свідок [PERSON] пояснив, що працює приватним підприємцем. В серпні 2009 року до нього звернувся [PERSON] з проханням придбати за його кошти метал та провести зварювальні роботи з виготовлення кузову для причепа 2ПТС-4, для чого надав йому 5000 гривень. Після цього вин виготував кузов для причепа, приварив його до рами та віддав замовнику. 29.11.2011 року між ним та ПСП «Світанок» було укладено договір поставки № 29/12-11, відповідно до якого він продав виготовлений ним причеп 2ПТС-4 за 4500 гривень, що було вартістю виконаної ним роботи. На уточнююче питання [PERSON] пояснив, що заводський номер виготовленого ним причепу 2ПТС, який знаходиться на рамі - 4122010. Свідок [PERSON] пояснив, що працює приватним підприємцем. Довгий час був комерційним партнером приватного підприємця [PERSON]. В грудні 2006 року в його присутності [PERSON] приїхав до [PERSON] та придбав у нього причеп тракторний 2ПТС-4 та двигун до трактора МТЗ-80 за 14500 гривень. При цьому [PERSON] розрахувався з [PERSON], який виписав йому відповідну накладну. Суд, вислухавши сторони, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до приписів ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частин 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Судом встановлено, що сторони у справі, згідно копії Устава ПСП «Світанок» в редакції від 2006 року були засновниками підприємства (лс 85-94). Й сторонами визнано, що надалі відповідач перебував у трудових правовідносинах, працював директором підприємства та був звільнений в червні 2012 року за п 2 ст 41 КЗпПП України. Як вбачається з вивчених судом матеріалів про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом звернення представника позивача щодо незаконної реєстрації засобів виробництва за [PERSON] (а. с 55-74) та матеріалів справи (а.с 10-16) для державної реєстрації транспортних засобів відповідачем було надано накладну № 15 від 15 лютого 2007 року та квитанцію прибуткового касового ордеру № 12 від 15.02.2007 року, згідно яких відповідач придбав вищезазначену техніку за 10100 гривень у суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть від 23.11.2004 року (а.с11 ) [PERSON] померла ще [INFO], отже не могла вчинити ніяких дій, тому відповідач не міг придбати в неї вищезазначену сільськогосподарську техніку і тому суд приходить до висновку, що [PERSON] для реєстрації засобів виробництва надані недостовірні документи. Згідно ж свідчень відповідача в матеріалах додаткової перевірки № 2127/12 від 23.10.2012 року про факт шахрайських дій з боку колишнього директора ПСП «Світанок» [PERSON] вищезазначену накладну № 15 від 15 лютого 2007 року та квитанцію прибуткового касового ордеру № 12 від 15.02.2007 року йому надала невідома особа на ім'я [PERSON]. Проте суд критично оцінює дане твердження, оскільки жодних доказів цьому відповідачем надано не було. Таким чином, вимоги позивача щодо визнання недійсним правочину купівлі -продажу засобів виробництва підлягають задоволенню, оскільки доведено факт порушення вимог законодавства (застосування фіктивної накладної) при вчиненні правочину. А тому й реєстраційні свідоцтва засобів виробництва підлягають скасуванню, позаяк їх реєстацію вчинено реєстрацію приватною особою [PERSON] (ас15) на підставі недійсних документів. Суд вважає переконливими доказами та бере їх до уваги, що згідно накладної від 15.12.2006 року саме позивач придбав у приватного підприємця [PERSON] причеп тракторний 2ПТС-4 та двигун до трактора МТЗ-80 за 14500 гривень (лс4-9). Переконливість цього документу підтверджено показами свідків про надання грошових коштів [PERSON] саме позивачем для придбання запчастин й свідченнями приватного підприємця [PERSON], що позивач надав йому кошти в розмірі 5000 гривень для придбання металу для виготовлення кузову для причепа 2ПТС-4, який в подальшому був виготовлений [PERSON] та переданий замовнику. Як вбачається з накладної № 34 від 15.12.2006 року позивач придбав у [PERSON] причеп тракторний 2ПТС-4 та двигун до трактора МТЗ-80 за 14500 гривень. В подальшому з різних запчастин був зібраний трактор МТЗ-80. Відповідно до ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що саме за кошти позивача було придбано, створено засоби виробництва, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат, вони підлягають частковому задоволенню в розмірі 3292, 95 грн, позаяк вони підтверджені документально (ас 1,19, 107-108,121). Вимоги позивача щодо стягнення 4500 грн витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають з огляду на приписи ст. 56 ЦПК України, позаяк позивач особисто не брав участи у розгляді справи, про допуск особи для надання йому правової допомоги суд не просив, при цьому правовою допомогою особи, яка є фахівцем в галузі права не користувався, а надав повноваження своєму представникові.

Outcome: partial