Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася з даним позовом до кредитної спілки «Громадська каса « ( далі КС ), мотивуючи свої вимоги тим, що 31.03.2006 р. між відповідачами було укладено кредитну угоду №1569, згідно якого [PERSON] було надано кредит в сумі 1500 грн., під 36% річних, з терміном повернення до 26.03.2007 року. Окрім того, в цей же день, між сторонами було укладено і договір поруки, відповідно до якого позивачка взяла на себе зобов»язання нести солідарну відповідальність з 3-ю особою у разі невиконання нею умов кредитного договору. Посилаючись на те, що у відповідному договорі не визначено строку припинення поруки, а кредитор не висував позивачці вимог до спливу строків, вказаних у ч. 4 ст. 559 ЦК України, про виконання зобов»язання, позивачка просить ухвалити рішення, яким визнати укладений між сторонами договір поруки припиненим з 30.03.2007 року. В судовому засіданні представник відповідача з позовом не погодився, зазначає, що у 2009 році позивачці було надіслано претензію з вимогою повернути борг, яку позивачка отримала. Після цього, КС звернулася до суду з позовом та заочним рішенням від 22.02.2010 року, яке позивача отримала, не оскаржувала та яке набрало законної сили, кредитна заборгованість була стягнута в солідарному порядку з позивальника та 2 поручителів, зокрема і з позивачки. Вказане рішення виконується в т.ч. і за її рахунок, відтак позивачка була повідомлена про наявність боргу, який повністю не погашено, не заперечувала своє зобов»язання перед КС та пропусти строк на звернення до суду. За таких обставин, просить в задоволенні позову відмовити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідачка [PERSON] та 3-тя особа до суду не з»явилися, про час розгляду справи повідомлялися, відгук на позов не надали. Суд вважає можливим провести розгляд справи у їх відсутність, оскільки у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, дослідивши письмові докази по справі, дослідивши матеріали цивільної справи №2-766/10 Зарічного районного суду м. Суми, заслухавши учасників процесу, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Виходячи зі змісту ст.ст. 214215 ЦПК України, підставою для задоволення позову в цивільному судочинстві є доведеність факту порушення прав, свобод чи інтересу особи, яка звернулась до суду за їх захистом. Суд вважає, що такі обставини по справі не встановлені та позивачем не доведені. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за субєктом цивільного права можливості укладати договори ( або утримуватись від укладення договорів ) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Згідно зі ст.ст. 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, тому позичальник зобовязаний своєчасно вносити плату за користування кредитними коштами. Як було встановлено під час розгляду справи, 31.03.2006 р. між відповідачами було укладено кредитну угоду №1569, згідно якого [PERSON] було надано кредит в сумі 1500 грн., під 36% річних, з терміном повернення до 26.03.2007 року ( а.с. 5-6 ). Окрім того, в цей же день, між сторонами було укладено і договір поруки, відповідно до якого позивачка взяла на себе зобов»язання нести солідарну відповідальність з 3-ю особою у разі невиконання нею умов кредитного договору ( а.с. 7 ). Відповідно до вимог ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку та відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається зі змісту позову, а також пояснень представника позивача в судовому засіданні, позов про визнання договору поруки припиненим обґрунтовується представником на положеннях ч. 4 ст. 559 ЦК України, а саме на другому реченні даної норми, яке визначає, що у разі, якщо такий строк ( припинення поруки прим. ) не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Однак таке тлумачення позивачем чинного законодавства є помилковою, при цьому суд виходить з наступного. Частиною ч. 1 ст. 598 ЦК України, визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов»язання наведені у главі 50 ЦК. Слід погодитися з позивачем в тій частині, що в договорі поруки ( а.с. 7 ) не визначено строку її припинення. Однак, як зазначалося вище, строк настання основного зобов»язання сторони у кредитному договорі визначили як 26.03.2007 року. Таким чином, за відсутності договірної умови про строк поруки ( договірний строк ), такий строк має бути визначений згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України ( законний строк ) : порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відтак цей 6-місячний строк належить обраховувати від дня настання строку виконання основного зобов'язання - 26.03.2007 року. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із земельних відносин. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені у статті 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 цієї статті, одним із таких способів є визнання права, що означає як наявність права, так і його відсутність або і відсутність обов»язків. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Із зазначеної статті випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений у договорі або законі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За змістом норм статей 559 та 598 ЦК України, припинення зобов»язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, за якого в силу передбачених законом обставин, суб»єктивне право і кореспондуючий йому обов»язок перестають існувати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У ст. 559 ЦК термін «порука « вжито на позначення зобов»язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Зі змісту цієї норми вбачається, що до припинення поруки призводять : ·\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~припинення забезпеченого нею зобов'язання; ·\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~зміна зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; ·\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~відмова кредитора після настання строку виконання зобов'язання прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; ·\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника; ·\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~закінчення строку, встановленого в договорі поруки; ·\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~не пред'явлення вимоги кредитором протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо такий строк не встановлено; ·\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~не пред'явлення позову кредитором протягом 1 року від дня укладення договору поруки у разі, якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином, виходячи з загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав та обов»язків сторін ( статті 3, 12-15, 20 ЦК України, статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України ), слід дійти висновку про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя передбаченого ст. 559 ЦК України, на припинення зобов»язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1) ч. 2 ст. 16 ЦК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Помилковою є позиція позивача в тій частині, що право позивача підлягає захисту шляхом припинення правовідношення ( договору ), на підставі п. 7) ч. 2 ст. 16 ЦК, оскільки це суперечить положенням ст. 559 ЦК. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Виходячи з того, що припинення поруки фактично є припиненням зобов»язання ( яке випливає з договору поруки ), то припинення поруки за рішенням суду буде нічим іншим, як припинення зобов»язання за рішенням суду, а такого способу припинення зобов»язання законом не передбачено. Оскільки договір не визнано недійсним, не розірвано, від підлягає виконанню і не можна припинити виконання зобов»язання за цим договором на підставі рішення суду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Отже, визнання договору поруки припиненим з певної дати ( з 30.03.2007 року, як просить позивач ) за рішенням суду є неприпустимим. Разом з тим, якщо порука припинилась на підставі закону, але кредитор не визнає або заперечує цей факт, поручитель може звернутися до суду з позовом про встановлення поруки припиненою на підставі п. 1) ч. 2 ст. 16 ЦК. Таким чином, все вищенаведене свідчить про відсутність передбачених законодавством підстав для задоволення позовних вимог у тому вигляді, як їх було заявлено.

Outcome: dismissed