Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-26 00:00:00

Заступник \~прокурора Київського району міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] Державного комітету України з земельних ресурсів в місті [PERSON] та просить ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 10.07.2007 року за № 2021; визнати недійсним та скасувати Державний акт серії ЯЕ № 667875 на право власності на земельну ділянку площею 0,0685 га, для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 116 а, належну [PERSON]; скасувати державну реєстрацію вказаного Державного акту на право - власності на земельну ділянку шляхом виключення з Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; повернути земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського 116 атериторіальній громаді м. Одеси; привести земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського 116 ау придатний для використання стан. Під час розгляду справи позивач неодноразово уточняв позовні вимоги, в останній редакції яких просить суд визнати недійсним іпотечний договір за № РМL - 502/128/2008 від 01 серпня 2008 року, укладений між ЗАТ ОТП Банкта громадянином України [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON]В у частині п. 3.2.1., а саме надання в іпотеку земельної ділянки загальною площею 0,0685 га; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 10.07.2007 року за № 2021; визнати недійсним та скасувати Державний акт серії ЯЕ № 667875 на право власності на земельну ділянку площею 0,0685 га, для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 116 а, належну [PERSON]; скасувати державну реєстрацію вказаного Державного акту на право - власності на земельну ділянку шляхом виключення з Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; повернути земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського 116 атериторіальній громаді м. Одеси; привести земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського 116 ау придатний для використання стан. У судовому засіданні представники прокуратури та Одеської міської ради позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі. У судове засідання призначене на 27 червня 2012 року представник Одеської міської ради не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності (а. с. 132). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 10.07.2007 року за № 2021; скасування Державного акту серії ЯЕ № 667875 на право власності на земельну ділянку площею 0,0685 га для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 116 а, належну [PERSON]; вирішення питання, щодо визнання недійсним іпотечного договору за № РМL - 502/128/2008 від 01 серпня 2008 року, укладеного між ЗАТ ОТП Банкта громадянином України [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]В у частині п. 3.2.1., а саме надання в іпотеку земельної ділянки загальною площею 0,0685 га залишив на розсуд суду. У судове засідання відповідачі [PERSON] та представник [PERSON] Державного комітету України з земельних ресурсів в місті [PERSON] не зявились. Звернулись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності, де зазначили, що вирішення даного спору покладають на розсуд суду (а. с. 49, 96). Представник відповідача ПАТ ОТП Банку судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце його проведення повідомлявся належним чином, що підтверджується відповідними доказами (а. с. 134, 140). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Вислухавши думки учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, з урахуванням обставин, встановлених при розгляді справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що в 2006 році [PERSON] звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, Одеської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" з вимоги визнати право власності на земельну ділянку площею 685 кв. м., яка знаходиться в м. Одесі по вул. Дача Ковалевського 116 ата просив суд ухвалити рішення, яким зобов'язати Одеську регіональну філію державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" зареєструвати право власності на вищезазначену земельну ділянку. При цьому позивач посилався на те, що він є власником житлового будинку, загальною житловою площею 172 кв. м., розташованого на земельній ділянці площею 750 кв. м. за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського №116 "а". Бажаючи реалізувати своє право на безкоштовне отримання у власність вищезазначену земельну ділянку для обслуговування житлового будинку № 116 "а" по вул. Дача Ковалевського, позивач звернувся до Одеської міської ради з відповідною заявою, але в звязку з тим, що заява залишилась без розгляду [PERSON] вимушений звернутися до суду. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2006 року по справі № 2-6345/06 за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,0685 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 116 а(а. с. 12-14). 24 травня 2007 року [PERSON] земельних ресурсів у м. Одесі видало [PERSON] державний акт серії ЯЕ № 111918 на право власності на земельну ділянку площею 0,0685 га, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 116 ата зареєструвало його в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010750500700 (а. с. 11). Підставою видачі державного акту на право власності на земельну ділянку було рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2006 року по справі № 2-6345/06. 10 липня 2007 року [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку площею 0,0685 га, що знаходиться в місті Одесі по вулиці Дача Ковалевського, 116 а, що підтверджено договором дарування земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 2021 (а. с. 8). На підставі вищезазначеного договору дарування 19 жовтня 2007 року [PERSON] земельних ресурсів у м. Одесі видало [PERSON] державний акт серії ЯЕ № 667875 на право власності на земельну ділянку площею 0,0685 га, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 116 ата зареєструвало державний акт в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010750501748 (а. с. 7). З того часу зміна власників земельної ділянки не відбувалась, на цей час її власником є [PERSON]. В подальшому, 13 травня 2011 року, рішенням Апеляційного суду Одеської області по справі № 22ц-1135/11, було задоволено апеляційну скаргу заступника прокурора Київського району м. Одеси, який виступав в інтересах держави в особі Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2006 року по справі за позовом [PERSON] Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2006 року - скасовано. В позові [PERSON] до Одеської міської ради та Одеської регіональної філії державного підприємства Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсахпро визнання права власності на земельну ділянку відмовлено (а. с. 15-17). Таким чином, на момент розгляду даної цивільної справи Київським районним судом м. Одеси рішення Київського районного суду м. Одеси, яке стала підставою для видачі державного акту та визнання права власності на земельну ділянку № 116 апо вулиці Дача Ковалевського в місті Одесі за [PERSON] - скасоване. Частина 3 статті 61 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою ст. 203 Цивільного Кодексу України. Недійсний правочин - це правочин, що не відповідає вимогам Закону, отже, умови чинності правочину одночасно є умовами його дійсності. Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства. Щоб правочин вважався чинним, а відповідно і правомірним, при його вчиненні мають бути дотримані умови законності змісту правочину. Зміст правочинів, відповідно до п. 1 ст. 203 ЦК України, не повинен порушувати положень як законів, так і інших нормативно-правових актів, прийнятих на основі Конституції України. Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. Виходячи з наведеного, договір дарування земельної ділянки посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 10 липня 2007 року № 2021 має бути визнаний недійсним. Згідно приписів ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмеженьзаписи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Також слід зазначити, що записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації та посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку. Згідно п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, технічна документація з користування земельною ділянкою включає виписку з рішення відповідної ради або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу. дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Окрім того, відповідно до вимог ч. 1. ст.153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. При цьому, відповідно до вимог ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. Разом із тим, суд погоджується з доводами представника відповідача відносно того, що дії [PERSON] не свідчать про самовільне та незаконне зайняття земельної ділянки, оскільки на спірній земельній ділянці розташований житловий будинок, який знаходиться в приватній власності, а з виникненням права власності на будівлю чи споруду до власника переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташована належна йому будівля чи споруда. Тобто у даному випадку можливо лише стверджувати про землекористування без належно оформлених документів, а повернення земельної ділянки призведе до порушення положень ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України. Крім того, суд зазначає, що оскільки державний акт від 24 травня 2007 року на право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ № 111918 було видано [PERSON] земельних ресурсів у м. Одеса [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2006 року по справі № 2-6345/06, яке на даний час скасоване та не є чинним, зазначений державний акт слід скасувати, що автоматично приводить до визнання договору дарування від 10 липня 2007 року не дійсним та скасування державного акту від 19 жовтня 2007 року на земельну ділянку, серії ЯЕ № 667875, виданого [PERSON] земельних ресурсів у м. Одеса [PERSON] на підставі вищевказаного договору дарування. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 373 ЦК України, що регламентує право власності на земельну ділянку, містить аналогічну по суті норму, згідно якої право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють міські ради. Таким чином, власником земельної ділянки до моменту її відчуження на підставі рішення суду, була Одеська міська рада як орган, що уповноважений по закону розпоряджатися землями комунальної власності, чиї інтереси в даному випадку порушені. Отже, передачею земельної ділянки у власність відповідачів порушено права та інтереси держави в особі Одеської міської ради, яка встановлює єдиний порядок для громадян та юридичних осіб по реєстрації, перереєстрації земельних ділянок, зміні їх цільового призначення, нерухомого майна, а також отримання у власність земельних ділянок і отримання державних актів на них. В судовому засіданні також було встановлено, що 01 серпня 2008 року між ЗАТ ОТП Банкта громадянином України [PERSON]І, був укладений іпотечний договір № РМL-502/128/2008 за яким, згідно п. 3.2.1. (іпотека земельної ділянки), предметом іпотеки є житловий будинок під № 116 а, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, а також спірна земельна ділянка, на якій знаходиться зазначений житловий будинок, загальною площею 0,0685 га, що знаходиться за тією ж самою адресою у м. Одесі, та належить іпотекодавцю, а саме [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 667875 (а. с. 38-42). Відповідно до статуту Публічного акціонерного товариства ОТП Банкпротоколом Загальних Зборів Акціонерів № 54 від 23 липня 2009 року прийнято рішення про зміну найменування з Закритого акціонерного товариства ОТП Банкна Публічне акціонерне товариство ОТП Банк, який став правонаступником за всіма правами та обовязками Закритого акціонерного товариства ОТП Банк(а. с. 62-77). Згідно статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно статті 5 Закону України "Про іпотеку", предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна, зокрема, за такої умови: нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення. Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що п. 3.2.1. іпотечного договору № РМL-502/128/2008 від 01 серпня 2008 року, укладеного між ЗАТ ОТП Банкта громадянином України [PERSON]І слід вважати недійсним. Відповідно до ст. 121 Конституції України представництво інтересів держави у суді покладається на органи прокуратури України. Згідно ч. 5 ст. 36-1 Закону України підставою для представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних політичних та інших інтересів внаслідок протиправних дій фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Таким чином прокурор самостійно визначає підстави для представництва в судах, форму його здійснення. Державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі державних інтересів є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на охорону землі як національного багатства. Статтею 1 Земельного кодексу України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно рішення Конституційного Суду України № 1-1/99 від 8 квітня 1999 року державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі державних інтересів є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на охорону землі, як національного багатства. Наведені вище обставини та законодавчі положення свідчать про необхідність задоволення позовних вимог в частині скасування Державного акту серії ЯЕ № 667875 від 19 жовтня 2007 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0685 га для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 116 а, виданого [PERSON] земельних ресурсів у м. Одесі [PERSON]; визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 10.07.2007 року за № 2021 та в частині визнання недійсним п. 3.2.1. іпотечного договору за № РМL - 502/128/2008 від 01 серпня 2008 року, укладеного між ЗАТ ОТП Банкта громадянином України [PERSON] Разом із тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині скасування державної реєстрації вказаного державного акту на право власності на земельну ділянку, оскільки суд не є тим органом, який відповідно до закону здійснює державну реєстрацію державних актів та їх скасування, а тому суд не може ні зареєструвати державний акт, ні скасувати його реєстрацію. Суд має право зобовязати орган державної влади чи місцевого самоврядування (в даному випадку відповідача [PERSON] Держкомзему у м. Одеса) здійснити скасування державної реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку. Однак такі позовні вимоги не були заявлені, а навіть якби позов і містив такі вимоги їх слід було б розглядати в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства і лише після відмови [PERSON] Держкомзему у м. Одеса здійснити скасування державної реєстрації державного акту. Згідно ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Таким чином, рішення суду по справі про визнання недійсним державного акту є підставою для [PERSON] Держкомзему у м. Одеса для скасування його державної реєстрації. Окрім викладеного, суд вважає за необхідне відмовити й у задоволенні позовних вимог в частині повернення земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Одеса, вулиця Дача Ковалевського, 116 атериторіальній громаді м. Одеси та в частині приведення зазначеної земельної ділянки у придатний для використання стан. На переконання суду повернення земельної ділянки, на якій розташований належний [PERSON] на праві приватної власності двоповерховий садовий будинок, призведе до порушення положень ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України.

Outcome: partial