Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

У листопаді 2012 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним та визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку. В своїй заяві посилалась на те, що 12 лютого 1998 року між ним та відповідачкою було укладено договір № 1906 купівлі-продажу нерухомого майна, згідно з яким позивач придбав у відповідачки земельну ділянку розміром 0,09 га, що розташована за адресою: м.Миколаїв, вул.Красносільська, 3. Договір був зареєстрований на Товарній Біржі „Нерухомість-Південь в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 1906 від 12.02.1998р. та зареєстрований 13.02.1998р. в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації. Працівники біржи завірили, що подальшого нотаріального посвідчення договір не потребує. На теперішній час ним побудований житловий будинок, право власності на житловий будинок оформлений належним чином, однак у видачі державного акту, що посвідчує його право власності на зазначену земельну ділянку йому було відмовлено, так як договір купівлі-продажу земельної ділянки не був нотаріально посвідчений. Оскільки іншого способу захисту його прав немає, він вимушений звернутися до суду. Зазначений договір купівлі-продажу виконаний обома сторонами. Крім того просив визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити. В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав по викладених в заяві підставах. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи- Товарна біржа „Нерухомість-Південь- в судове засідання не зявився, у суда є дані, що за біржа не існує. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 12 лютого 1998 року між [PERSON] та [PERSON] на Товарній Біржі „Нерухомість-Південь було укладено договір № 1906 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: земельної ділянки загальною площею 0,09 га, розташованого за адресою: м.Миколаїв, вул.Красносільська, 3. Зазначений договір зареєстрований в „Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 1906 від 12.02.1998р. та 13.02.1998р. зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації. Зазначена земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії МК №07404, виданого на підставі розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації від 03.07.1996 р. за №326Р, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2665 від 07.10.1996 року. [PERSON] зазначена земельна ділянка була придбана за договором купівлі- продажу земельної ділянки від 29.10.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1577. Договір виконаний сторонами в повному обсязі: [PERSON] передав у власність земельну ділянку, а [PERSON] прийняв її, сплатив обумовлену в договорі суму грошей. Відповідно до ч.З ст.18 Земельного кодексу України (в ред. 1990 р.) придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку, а згідно ст.114 цього Кодексу купівля-продаж земельних ділянок, укладена власниками землі з порушенням установленого для них порядку придбання або відчуження земельних ділянок, є недійсною. Відповідно до ст.657 ЦК України в редакції ЦК 2003 р. договор купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлого будинку (квартири) чи іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Разом з тим, згідно з ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 р.) така угода може бути визнана дійсною, при умові виконання хоча б одною з сторін угоди повністю або частково, тому вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі- продажу земельної ділянки є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Із пунктів 3,4 ст.334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки відносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 р., то відповідно до п.п.1,4 заключних та перехідних положень ЦК України 2003р. необхідно керуватися нормами ЦК УРСР 1963 р. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.З ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріальним, дійсним. Таким чином, окремо визнавати право власності на вказану земельну ділянку суд не вбачає за необхідне, а вважає визнати дійсним укладений між сторонами договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Outcome: partial