Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-19 00:00:00

Прокурор міста Лисичанська звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав у відношенні дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], посилаючись на наступне. [PERSON] є матірю малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Батько дітей записаний за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Мати з дітьми зареєстрована за адресою: [INFO] років Перемоги, 14/32, житлово-побутові умови проживання не задовільні. [PERSON] була неодноразово засуджена. Рішенням виконкому Лисичанської міської ради від 19.01.2010 року № 18 та № 19 малолітні діти [PERSON] та [PERSON] направлені на виховання до Луганського обласного дитячого будинку № 1. Рішенням виконкому Лисичанської міської ради від 18.05.2010 року № 306 над малолітньою дитиною [PERSON] встановлена опіка, опікуном призначена тітка дитини [PERSON], [INFO]. Відповідачка відбувала покарання у Червонопартизанській ВК №68, відповідно до листа адміністрації Луганського обласного дитячого будинку № 1, з моменту перебування хлопчиків у закладі вона їм не телефонувала, листи не надсилала, не цікавилась долею дітей. Мати дітей 11.01.2013 року звільнилась з ВК, 15.01.2013 року прийшла до служби у справах дітей та пояснила, що не бажає забирати дітей з дитячого будинку та не проти, щоб її донька і надалі перебувала під опікою. Виховувати вона їх не взмозі, мотивуючи тим, що не має роботи і доходів для існування, не створені належні побутові умови для проживання та розвитку дітей, згодна на позбавлення її батьківських прав. Прокурор Бушуєва Т.М. у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Представник позивача у судове засідання не зявилась, подала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, подала письмову заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позов визнала, згодна на позбавлення її батьківських прав. У судовому засіданні досліджені докази: копія свідоцтва про народження /а.с.3,4,5/, копія витягу /а.с.6,7,8/, копія паспорта /а.с.9/, копія листа /а.с.10/, копія наказу /а.с.11,12/, копія рішення /а.с.13,14,15/, копія вироку /а.с.16/, довідка /а.с.17/, лист /а.с.18/, копія довідки про звільнення /а.с.19/, пояснення /а.с.20/, висновок /а.с.21/. Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України однією з правових підстав для позбавлення батьківських прав є ухилення батька від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною радою України РСР 27 лютого 1991 року, Организація Обєднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 18 Конвенції держави учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 11 Закону України Про охорону дитинства від 26.04.2001 року, сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватись про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціалього розвитку. Батки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі Савіни проти України встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобовязаний дотримуватись вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на зэясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними та достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матірю малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] /а.с.3/, [PERSON], [INFO] /а.с.4/, [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Рішенням виконкому Лисичанської міської ради від 19.01.2010 року № 18 та № 19 малолітні діти [PERSON] та [PERSON] направлені на виховання до Луганського обласного дитячого будинку № 1 /а.с.14,15/. Рішенням виконкому Лисичанської міської ради від 18.05.2010 року № 306 над малолітньою дитиною [PERSON] встановлена опіка, опікуном призначена тітка дитини [PERSON], [INFO] /а.с.15/. Згідно заяви, наявної в матеріалах справи вбачається, що [PERSON], відмовляється від утримання та виховання доньки [PERSON], дана заява нотаріально посвідчена /а.с.7/. Відповідачка відбувала покарання у Червонопартизанській ВК №68, відповідно до листа адміністрації Луганського обласного дитячого будинку № 1, з моменту перебування хлопчиків у закладі вона їм не телефонувала, листи не надсилала, не цікавилась долею дітей /а.с.18/. Згідно заяви [PERSON] вбачається, що вона не бажає забирати дітей з дитячого будинку та не проти, щоб її донька і надалі перебувала під опікою. Виховувати вона їх не взмозі, мотивуючи тим, що не має роботи і доходів для існування, не створені належні побутові умови для проживання та розвитку дітей, згодна на позбавлення її батьківських прав /а.с.20/. Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітніхї дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с.21/. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав розяснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інший спосіб, які незаконнно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обовязків. Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, та і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми батьківськимим обовязками. Судом встановлено, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обовязками, не цікавиться життям, станом здоровя дітей, самоусунулась від виховання дітей, ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, не піклується про дітей, не проявляє щодо них батьківської уваги і турботи. Захищаючи інтереси дитини, суд вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав стосовно дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, оскільки рішення постановлено на користь позивача, з відповідачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 114,70 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved