Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-07 00:00:00

06.03.2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 30.04.1988 року вона уклала шлюб з [PERSON] Даний шлюб між ними розірваний згідно рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.11.2011 року. Позивачка зазначила, що за час шлюбу з [PERSON] вони придбали майно до якого увійшли: квартира № 5, яка знаходиться за адресою: смт. Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області, вул. Шкільна, 27; автомобіль [NUMBER], а також предмети і речі побутового призначення, перелічені у позовній заяві, які є їх спільною сумісною власністю. Посилаючись на вказані обставини позивачка просила поділити вказане майно, виділивши їй у власність 1/2 частки спірної квартири та спірного автомобіля, а також предмети і речі побутового призначення за списком на суму 29400 грн. Решту предметів і речей побутового призначення за списком на суму 29400 грн. позивачка просила виділити відповідачу [PERSON] В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала і підтвердила викладені в заяві обставини. Відповідач [PERSON], діючи також як представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і 04.05.2012 року подав зустрічний позов, в якому просив визнати за собою право власності на цілу квартиру № 5, яка знаходиться за адресою: смт. Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області, вул. Шкільна, 27 з невід'ємними від квартири предметами і речами побутового призначення за списком на суму 35200 грн. В свою чергу відповідач [PERSON] просив виділити у власність позивачки автомобіль ВАЗ д/н НІ 82076, а також предмети і речі побутового призначення за списком на суму 35700 грн. При цьому відповідачі просили відмовити позивачці у визнанні за нею права власності на 1/2 частку автомобіля [NUMBER], посилаючись на те, що даний автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя, а належить відповідачці [PERSON] Заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін і їх представників, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що позивачка і відповідач [PERSON] 30.04.1988 року уклали шлюб. В шлюбі зазначені сторони перебували до 2011 року і згідно рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.11.2011 року цей шлюб був розірваний. (а.с. 4-6) За час шлюбу відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.01.2001 року набув право власності на квартиру № 5, яка знаходиться за адресою: смт. Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області, вулиця Шкільна, будинок № 27, балансовою вартістю на період вирішення спору — 10638 грн. (а.с. 35) У відповідності до ст. 22 КпШС України, що діяв на момент набуття права власності на спірну квартиру, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Отже незважаючи на те, що право власності на спірну квартиру зареєстроване лише за відповідачем [PERSON], зазначена квартира є спільною сумісною власністю останнього і позивачки. Ст. 29 КпШС України закріплює право подружжя на поділ спільного майна, який може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. При цьому ст. 28 КпШС України визначає, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Виходячи з викладеного за позивачкою і відповідачем [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частку у спірній квартирі за кожним. Що стосується поділу предметів і речей побутового призначення, перелічених у первісній і зустрічній позовних заявах, то суд виходить з наступного. У відповідності до ст.ст. 10 ч. 3, 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За клопотанням сторін у справі була призначена товарознавча експертиза і для її проведення сторонам було запропоновано пред'явити спірне побутове майно та наявну на це майно документацію. Однак сторонами цього зроблено не було, хоча надання доказів на обґрунтовування своїх вимог є їх обов'язком. (а.с. 52) Враховуючи, що сторонами не надано належних і допустимих доказів наявності спірного майна побутового призначення вказаного у позовних заявах та його вартості у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог сторін по справі в цій частині. Що стосується визначення права власності на транспортний засіб марки MITSUBICHI OUTLANDER, н/з [NUMBER], то суд виходить з того, що на момент подачі первісного позову цей автомобіль не був спільною сумісною власністю позивачки і відповідача [PERSON], а знаходився у власності відповідачки [PERSON], та був придбаний останньою за договором купівлі-продажу 29.11.2011 року у відповідача [PERSON] (а.с. 18, 21) У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності відповідачкою [PERSON] набуто за відповідним правочином і законність цього правочину сторонами окремо не оспорюється. Отже позовні вимоги про включення транспортного засобу MITSUBICHI OUTLANDER, н/з [NUMBER] до складу майна, що підлягає поділу є безпідставними. Суд не включає до переліку майна, яке підлягає поділу траспортний засіб ВАЗ д/н НІ 82076, оскільки висловлена сторонами у справі позиція вказує на те, що сторони добровільно погоджуються, що даний траспортний засіб належить позивачці і відповідачі не мають будь-яких претензій щодо належності даного майна. За викладених обставин первісні, а також зустрічні позовні вимоги сторін підлягають частковому задоволенню. Що стосується судових витрат по справі, то їх належить залишити за сторонами.

Outcome: partial