Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав,що 11.02.2009р. уклав з відповідачем договір добровільного страхування № 2141602/05АП майнових інтересів відповідача,повязані з експлуатацією автомобілю [NUMBER]. 03.02.2010р. сталася ДТП , винним у якому був визнаний [PERSON],автомобіль відповідача отримав ушкодження. Позивачем відповідачу було виплачене страхове відшкодування в розмірі 27\~923,14 грн., однак відповідач отримав відшкодування шкоди в розмірі 25\~506 грн. від СК "Провідна", яка застрахувала відповідальність [PERSON] Відповідач в порушення умов договору між сторонами не повідомив позивача про отримане відшкодування, тому на підставі ст..993 ЦПК України та ст.27 ЗУ "Про страхування" позивач просить стягнути з відповідача 27\~923,14 грн. Представник позивача позов підтримала , дала пояснення , аналогічні викладеному у позові. Доповнила, що позовні вимоги є вимогою в порядку регресу. Представник відповідача позов не визнав , бо він поданий не з належних підстав. До того ж СК "Провідна" відшкодувала шкоду не в повному обсязі, тому незрозуміла , чому позивач просить стягнути всю суму повністю , а не надлишок суми ,необхідної для повного відшкодування відповідачу. У судовому засіданні були досліджені наступні докази: договір страхування наземного транспорту між сторонами від 11.02.2009 р.; довідка про ДТП, заявка про настання страхового випадку , страховий акт від 13.05.2010 р.,розрахунок страхового відшкодування , платіжне доручення, висновок авто товарознавчого дослідження від 12.02.2010 р.,листи ПрАТ "СК "Провідна" Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши інші докази по справі , суд вважає позов таким ,що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна підтвердити ті обставини, на які вона посилається в обґрунтуванні своїх доводів і заперечень. Відповідно до ст.ст.27 Закону України "Про страхування" перехід до страховика прав страхувальника щодо особи , відповідальної за заподіяні збитки до страховика , який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа , що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завдані збитки. В судовому засіданні встановлено, що 11 лютого 2009 р. між відповідачем та ЗАТ "Страхова компанія "АХА Україна", правонаступником якої є позивач (а.с.6), був укладений договір страхування наземного транспорту № 2141602 (а.с.7), предметом якого згідно п.7 були майнові інтереси відповідача, повязані з користуванням транспортним засобом"CHEVROLET Lacetti " д. н. з. ВВ 3148 ВС. 03 лютого 2010 р вказаний автомобіль отримав механічні ушкодження в результаті зіткнення з іншим транспортним засобом (а.с.10). Винним у ДТП був визнаний [PERSON] На підставі заяви відповідача від 03 лютого 2010р. про настання події, що має ознаки страхового випадку та страхового акту № 2339/10/05/13, затвердженого 18 травня 2010р. позивачем 22 травня 2010 р. платіжним дорученням № 1194 від 25 травня 2010 р. відповідачу було перераховане страхове відшкодування за значеним договором страхування у розмірі 27\~923,14 грн. Суд вважає, що позивачем не надані докази викладених у позові обставин згідно матеріалів справи укладений між сторонами договір страхування не містить знаку, цифр і літер "05АП"(це вбачається також із відсутності цих знаку ,цифр і літер у графі "до Договору страхування наземного транспорту №…" умов страхування (а. с. 8). Так само і модель застрахованого автомобіля за договором "AVFO" , а не "Lacetti" Окрім цього згідно позову та пояснень представника позивача, винним у ДТП в результаті якої був пошкоджений автомобіль відповідача , був визнаний [PERSON] Тому відповідач жодним чином не є особою , до якої згідно ст.993 ЦК України та ст.27 ЗУ "Про страхування" , можуть бути предявлені вимоги в порядку регресу, і в яких чітко визначено що право регресу виникає тільки і саме і тільки до винних у нанесенні шкоди осіб. Зазначає суд також і те, що неможливе задоволення позову і згідно відсутньої в ньому підстави, передбаченої ст.1212 ЦК України. Так, позивач здійснив оплату відшкодування 22 травня 2010 р., тоді як СК "Провідна" сплатила відповідачу відшкодування через 9 днів 31 травня 2010 р.(а. с. 32). Таким чином , відповідач отримав гроші від позивача на достатній правовій підставі передбачене ст.526 ЦК України належне виконання зобовязання за договором страхування , і ця підстава згодом не відпала , бо договір не був визнаний недійсним та не є неукладеним на час розгляду справи судом. Та обставина, що відповідач звернувся одночасно як до позивача так і до СК "Провідна", не впливає на висновки суду, бо відповідач за п.7.14 абз. 1 умов страхування до наявного у справі договору страхування (а.с.9) був зобовязаний повідомляти саме про фактичне отримання відшкодування, а не звернення за ним , і саме від винної особи, а не страхової компанії, що застрахувала відповідальність, перед 3-ми особами. Будь-яких наслідків неповідомлення про таке звернення чи про отримання відшкодування від будь-якої іншої особи , ніж винної, умови страхування не містять. Тому суд відмовляє у задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed