Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-25 00:00:00

У квітні 2010 року [PERSON] звернувся до суду в порядку вимог ст..ст. 1166,1167 ЦК України з позовом ( який подалі уточнив у червні 2010 року) до [PERSON] про відшкодування спричиненої йому матеріальної шкоди в сумі 56 000 грн. та моральної шкоди в розмірі 8000 грн. В обгрунтування позову посилався на те, що він є фактичним власником автомобілю RENAULT-19 1999 року випуску реєстраційний № [NUMBER], який належав на праві власності [PERSON], і яка у продала йому цей автомобіль за еквівалент 7000 доларів США - 56 000 грн. З метою проведення поточного ремонту він передав автомобіль відповідачу [PERSON], поставивши транспортний засіб до гаражу відповідача. 28.11.2009року внаслідок замикання проводки електромережі в гаражі сталася пожежа, в результаті якої було знищено 150 кв.м крівлі житлового будинку, гараж та автомобіль, який знаходився в гаражі. Однак відповідач не бажає повернути йому вартість знищеного автомобілю. Позивач вказує, що знищенням належного йому автомобілю йому спричинена й моральна шкода, оскільки він знаходиться в стані нервової напруги у зв'язку з відмовою відповідача відшкодувати йому матеріальну шкоду, вже тривалий час позбавлений можливості повсякденно використовувати автомобіль, у зв'язку з чим змінився й ритм його життя. Крім того позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати по сплаті судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 760 грн. Третя особа на стороні позивача- Маслова Ю.Ф. підтримала позовні вимоги [PERSON], посилаючись на те, що вона як власник вищевказаного автомобілю фактично продала позивачу цей транспортний засіб за еквівалент 7000 доларів СІЛА, надала йому довіреність на право керування цим автомобілем, просила розглянути справу за її відсутності(а.с. 45). Відповідач [PERSON] позов не визнав, надав письмові заперечення на позов, в яких посилаючись на те, що [PERSON] не є власником знищеного пожежею автомобіля і не може вимагати відшкодування за нього та відсутність його вини у знищенні автомобілю, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з облікової картки приватного транспортного засобу № [NUMBER], виданої МРЕВ №14 ГУМВС Харківської області, власником автомобілю RENAULT-19 легковий седан-В, випуску 1999 року, є [PERSON] (а.с. 74,51). Згідно довіреності [PERSON] від 10.10.2008 року вона уповноважила [PERSON] управляти і розпоряджатися вищезазначеним автомобілем з правом його продажу, обміну, застави, зміни номерних агрегатів і вузлів, поїздок за кордон, догляду на митницях тощо (а.с. 12). Тобто [PERSON] є володільцем цього автомобілю на визначених законом підставах і має право вимоги до осіб щодо спричинення шкоди цьому транспортному засобу. Зазначені обставини підтвердила й власник цього автомобіля [PERSON], зазначивши, що не має будь-яких вимог до відповідача [PERSON], оскільки фактично продала автомобіль позивачу, який і здійснював його експлуатацію. За таких обставин та враховуючи роз'яснення терміну володільця джерела підвищеної небезпеки, викладені в пункті 4 постанови №6 від 27.03.1992 року ( з подальшими змінами) Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» [PERSON] як володілець вказаного транспортного засобу не тільки відповідає за шкоду, повязану з його діяльністю, але й має право вимоги до особи, що спричинила шкоду автомобілю. У звязку з цим посилання відповідача на ту обставину, що позивач [PERSON] не є належним позивачем за цим позовом, суд вважає безпідставними. Як вбачається з пояснень сторін та їх представників і свідків [PERSON], Снурікової JI.I. в судових засіданнях, та підтверджується копією постанови Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області від 24.02.2010 року про відмову у порушенні кримінальної справи за ознаками злочинів, передбачених ст..ст. 185,194-196, 277,296 КК України, а також відповіді начальника Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області від 25.02.2010 р. (а.с. 8-9) за усною домовленістю між [PERSON] та [PERSON] в жовтні 2009 року з метою проведення ремонту автомобіль RENAULT-19 1999 року випуску реєстраційний № [NUMBER] був поставлений в гараж, належний відповідачу. 28.11.2009року внаслідок замикання проводки електромережі в гаражі сталася пожежа, в результаті якої було знищено 150 кв.м крівлі житлового будинку, гараж та автомобіль, який знаходився в гаражі. 07.12.2009року Чугуївським РВ ГУМВС України в Харківській області винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом пожежі гаражі домоволодіння [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України на підставі п.2 ст. 6 КПК України. Відповідно до вимог ч. ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому зазначена в цій нормі права вина заподіювача шкоди може мати й форму необережності. Тому, виходячи з вищенаведених обставин, відповідач [PERSON], який взяв на себе обовязок по ремонту автомобіля позивача в своєму гаражі, при знищенні транспортного засобу пожежею, повинен нести цивільну відповідальність перед позивачем згідно ч.І ст. 1166 ЦК України. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 6318 від 26.07.2011 року ринкова вартість автомобілю RENAULT-19 1999 року випуску реєстраційний № [NUMBER], яка розрахована на підставі даних ухвали суду, складає 51020, 13 грн.(а.с. 83-86). Суд вважає за можливе визначити розмір відшкодування позивачу знищенням зазначеного автомобілю, виходячи з висновку цієї судової експертизи. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що експертом не було враховано, що автомобіль був у розібраному стані, зазнав поновлюваних робіт, з автомобілю був знятий двигун, тому вартість транспортного засобу буде значно менша, суд не може прийняти до уваги, оскільки такі посилання не ґрунтуються на вищевказаних доказах. Останні свідчать про те, що автомобіль був наданий [PERSON] не в розібраному стані, самостійно пересувався. Згідно ч.І ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Суд вважає, що самим фактом знищенням автомобілю, яким користувався [PERSON], останньому завдана моральна шкода, яку з урахуванням розяснень, які дані в постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» суд оцінює в розмірі 1000 гривень, і які підлягають стягненню з відповідача. Крім того відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в сумі 640 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Outcome: partial