Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-11 00:00:00

21 серпня 2012 року до суду звернулася позивачка з позовом, у якому просить стягнути з відповідачки борг за договором позики в сумі однієї тисячі доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 14.08.2012 року становить 7 993 гривні. В обгрунтування своїх вимог позивачка посилалася на укладену в письмовій формі розписку, відповідно до якої [PERSON] зобов'язувалася повернути до 31 травня 2012 року грошові кошти в сумі 2 000 доларів США, але 08.06.2012 року повернула тільки частину боргу в сумі 8 000 гривень. Залишок боргу не повернула по цей час. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Суду пояснила, що відповідачка взяла в неї в борг 2000 доларів США, про що свідчить написана нею власноручно розписка, та зобов'язалася повернути його до 31.05.2012 року, але повернула лише половину боргу, тобто одну тисячу доларів США, Тому вона змушена була звернутися до суду з даним позовом. Відповідачка позов визнала повністю. Суду пояснила, що вона дійсно для особистих потреб брала в борг гроші у позивачки, частину з яких в сумі 8 000 гривень повернула 08.06.2012 року. Згодна повернути і залишок суми боргу, але на даний час в неї немає грошей, бо перебуває в скрутному матеріальному становищі. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши підстави позовних вимог та враховуючи їх визнання відповідачкою, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову відповідачем не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Судом встановлено, що 11 квітня 2012 року [PERSON], позивач у справі, передала [PERSON], відповідачці у справі, у борг 2 000 доларів США. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає іншій стороні у власність (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 цієї статті договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками. Як зазначено у ч.І ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. У відповідності з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачка надала суду розписку, написану власноручно відповідачкою, про отримання нею у борг 2 000 доларів США, яка містить зобов'язання однієї особи повернути іншій особі у визначений строк до 31 травня 2012 року визначену суму грошей, що становить основний зміст і всі істотні умови позикового зобов'язання, передбаченого ч.І ст.1046 ЦК України. Суд вважає його належним та допустимим доказом, який підтверджує відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України укладення між сторонами договору позики зазначеної суми грошей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, - грошові кошти, у такій сумі. Оскільки відповідачка [PERSON] позику повернула тільки частково, то залишок боргу в сумі однієї тисячі доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 14.08.2012 року становить 7 993 гривні, підлягає стягненню з неї на користь позивачки. Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved