Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності. Свій позов мотивувала тим, що 14 грудня 2012 року вона придбала земельну ділянку пл.. 0, 1997 га за договором купівлі-продажу від 14.05.2012 року в с. П.П. Борщагівка , Києво-Святшинського району , Київської області , вул.. Сонячна , 53 та цим же днем придбала житловий будинок, розташований на цій земельній ділянці. Згідно з умовами договору купівлі-продажу житловий будинок та земельна ділянка повинні бути звільнені продавцями до 25.02.2012 року. Однак до цього часу відповідачі не звільнили ні будинок, ні земельну ділянку, замінивши замки на воротах, перешкоджають доступу до будинку та земельної ділянки. Цими неправомірними діями відповідачі порушують її право власності , закріплене в ст.. 317, 321 Цивільного Кодексу України. Просила зобовязати відповідачів не чинити перешкод у здійсненні права власності . У вересні 2012 року [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки , посилаючись на те, що з позовної заяви [PERSON] йому стало відомо , що належну йому земельну ділянку в с. П.П. Борщагівка , по вул.. Сонячна , 53 без його відома продано [PERSON] [PERSON] Дійсно, ним видавалась довіреність [PERSON] на представлення його інтересів, однак жодних розпоряджень на продаж земельної ділянки йому не надавалось та гроші від її продажу від [PERSON] він не отримував. Вважаючи , що [PERSON] злочинно скористався з виданою ним довіреністю і проти його волі позбавив його права власності на земельну ділянку , від продажу якої він коштів не отримав, з підстав , передбачених ст.. 232 ЦК України просив визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки недійсним. Крім того посилався на порушення вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 65 СК України , якими передбачено згода подружжя на відчуження спільного майна. Оскільки ж його дружина [PERSON] такої згоди не надавала , що вважає підставою для визнання правочину недійсним, в зв»язку з чим просив зобов»язати [PERSON] повернути йому спірну земельну ділянку.. В судовому засіданні сторони та їх представники свої позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Ухвалою суду від 12 грудня 2012 року позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності залишено без розгляду. В судове засідання 12 грудня 2012 року після оголошеної перерви не з'явились позивач [PERSON] та його представник. не надавши доказів поважності причини своєї відсутності. Суд, вислухавши осіб, що брали участь у розгляді справи , вивчивши матеріали справи, не знаходить підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] . Як встановлено судом між [PERSON] , в інтересах якого діяв [PERSON], та [PERSON] 14 травня 2012 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки пл.. 0, 1997 га, розташованої в с. П.П. Борщагівка, Києво-Святошинського району , вул. Сонячна, 53. Із п. 2 договору вбачається, що підписання договору свідчить про проведення розрахунку у повному обсязі та про відсутність будь-яких претензій фінансового характеру між сторонами. Із п. 10 договору вбачається, що на укладення договору є згода дружини продавця [PERSON] , що викладена в заяві , справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON] 14 листопада 2011 року . за реєстром № 6091. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 7.,22 Постанови від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності , передбачених законом. Для визнання правочину недійсним на підставі ст.. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника : представник усвідомлює , що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникненням через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення , чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину , чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Відповідно до ст.. 60 ЦК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини . на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу. Як свідчать матеріали справи, а також твердження представника позивача, ним не обґрунтовано та не надано жодних доказів, які б вказували на правові підстави для визнання оспорюваного правочину недійсним. Представник позивача не навів жодного доказу, який би свідчив про наявність зловмисної домовленості його представника [PERSON] , який діяв в його інтересах на підставі довіреності від 14 листопада 2011 року, з іншою стороною при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 травня 2012 року. Факт неотримання позивачем грошей від [PERSON] за продаж земельної ділянки також не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні . Також посилання представника [PERSON], на те, що на укладення оспорюваного правочину [PERSON] не уповноважував [PERSON] на укладення оспорюваного правочину не відповідають обставинам справи, та спростовуються дорученням згідно якого [PERSON] уповноважував [PERSON] вчиняти від його імені правочини щодо розпорядження належної йому на праві власності земельної ділянки розміром 0, 1997 га розташованої в с. П.П. Борщагівка по вул. Сонячній, 53 , що і було оформлено згідно з оспорюваним договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14 Травня 2012 року. Також твердження представника позивача що дружина його не давала згоди на відчуження земельної ділянки спростовуються заявою [PERSON] про згоду на укладення договорів купівлі-продажу та/або застави земельної ділянки , яка є предметом оспорюваного правочину. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення вимог в частині зобов»язання повернути спірну земельну ділянку позивачу. Тобто, посилаючись на ст. 232 ЦК України як на підставу визнання оспорюваного правочину недійсним, також на ч. 1 та ч. 2 ст. 65 СК України , якою передбачено згода подружжя на відчуження спільного майна, представник позивача не довів тих обставин на які посилався як на підставу позовних вимог, не надав докази в обґрунтування вимог позивача, не спростував тих обставин на які посилалася представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень що є його обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював представнику позивача його права та обов»язки. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивачів, оскільки вони не відповідають вимогам ст.ст. 57-59 ЦПК України.

Outcome: dismissed