Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-11 00:00:00

В серпні 2012р. позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності квартиру №58 по пр.. Нахімова б.126 в м. Маріуполі. В позовній заяві [PERSON] зазначила, що 18.02.2008р. між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу майна, а саме квартири №58 по пр.. Нахімова б.126 в м. Маріуполі. Даний правочин був посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] Після укладення договору позивачка стала проживати в даній квартирі, в квартирі знаходяться її речі. Державна реєстрація квартири у відповідних органах не була здійсненна з причини того, що позивачка не є освідченою людиною в галузі права. В січні 2012р. [PERSON] звернулась до державного реєстратора з метою реєстрації права власності, але рішенням від 24.01.2012р. їй було відмовлено в проведені реєстрації оскільки постановою Приморського ВДВС від 06.05.2010р. було накладено арешт на квартиру. Позивачка не являється боржником, на час укладення договору купівлі-продажу боргів за комунальні послуги не було. Просила задовольнити позов та визнати за нею право власності на спірну квартиру. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON] позов підтримав, надав пояснення у відповідності до позову. Просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про час і дату судового засідання до суду не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, письмових заяв про розгляд справи в її відсутність не надавала. Відповідач КП «Маріупольське БТІ»належним чином повідомлене про час і дату судового засідання до суду не з'явились, в письмовій заяві на адресу суду просили розглянути справу без участі представника БТІ. Представник третьої особи Приморського ВДВС Маріупольського МУЮ [PERSON] до суду з'явилась позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Суду пояснила, що дійсно постановою ВДВС було накладено арешт на майно , а саме квартиру №58 в б.№126 по пр.. Нахімова в м. Маріуполі , яке належало [PERSON] Відомостей в ВДВС про те, що квартира вже не є власністю [PERSON] не було. Запит до адресного бюро м. Маріуполя державний виконавець не робив. Суд заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та доводи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи , що 18.02.2008р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу майна, а саме квартири №58 по пр.. Нахімова б.126 в м. Маріуполі. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.4) Даний правочин був внесений до Державного реєстру правочинів (а.с.6) 24.01.2012р. реєстратором Маріупольського БТІ було відмовлено в реєстрації права власності на квартиру №58 по пр.. Нахімова б.126 в м. Маріуполі на ім'я [PERSON], у звязку з наявністю інформації про арешт майна на підставі Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності, затвердженого Міністерством Юстиції України від 07.02.2002р. №7/5, а саме п.3.1, 3.2, 3.2.2. (а.с.7) Відповідно до ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду із позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином , судом встановлено, що позивачка [PERSON] уклала з відповідачкою договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири №58 по пр.. Нахімова б.126 в м. Маріуполі, який був нотаріально посвідчений у відповідності до ст.. 657 ЦК України. НА дане майно ВДВС Приморського району було накладено помилково арешт, як на майно колишнього власника [PERSON]

Outcome: approved