Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про вселення до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], де третьою особою є Управління ДСМ України в Чернівецькій області Шевченківського районного відділу в м. Чернівці, посилаючись на те, що з 27 липня 1997 року на підставі договору купівлі-продажу він є власником 7/18 частин квартири за адресою: [ADDRESS]. Як вказує позивач, за час його відсутності інші мешканці спірної квартири користувались житловим приміщенням. Згідно Житлового кодексу ст. 78 п.4 -члени сім'ї, що проживають у жилому приміщенні, наймач якого тимчасово відсутній (статті 71, 73), вправі користуватися всім займаним приміщенням. При цьому вони здійснюють права і обов'язки за договором найму цього приміщення. 16 серпня 2011 року позивач повернувся з-за кордону, де перебував тривалий час, а саме з 08 травня 2003 року, і йому стало відому, що за час його відсутності колишня дружина на підставі заочного рішення від 02.11.2009 року позбавила позивача права власності на частку у спільному майні. Однак дане заочне рішення було скасоване 24.05.2012 року апеляційним судом Чернівецької області в частині, що стосувалася припинення права позивача власності на частку у спільному майні. Так апеляційним судом було відновлено право власності позивача на 7/18 у спільному майні квартири [ADDRESS]. Згідно зі ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Крім того, як вбачається із ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначає позивач, його неодноразові спроби потрапити до квартири або мирно домовитись з іншими мешканцями стосовно користуванням належною йому за законом часткою квартири закінчувались для нього безрезультатно. Також він звертався з цього приводу до дільничного інспектора та ПП Санітарія, але відповідачі продовжують перешкоджати йому в користуванні житловим приміщенням, чим порушують його права згідно ст. 155 Житлового кодексу України, власник квартири або її частини не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням. На основі викладеного позивач просить вселити його у квартиру [ADDRESS]. Згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.12.2012 року - в якості співвідповідача по даній справі притягнутий [PERSON] Позивач та представник позивача в судовому засіданні дали пояснення антологічні викладеним в позовній заяві, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. При цьому, позивач в судовому засіданні уточнив, що [PERSON], на якого тимчасово формально переоформлялась спірна квартира, є співмешканцем його колишньої дружини - відповідачки [PERSON], і вони удвох на даний час перебувають за кордоном. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначивши, що як вбачається з листа Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації від 03.08.2012 року №2424 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за гр. [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.02.2012 року. Таким чином, вважала, що єдиним власником зазначеної квартири на сьогодні є [PERSON] Що стосується рішення апеляційного суду Чернівецької області від 24.05.2012 р. то представник відповідача вважала, що зазначене рішення не реалізоване, право власності не зареєстроване. Як стверджує позивач, йому належить 7/18 частин у праві спільної власності, проте, відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Проте, позивачем вимог щодо встановлення порядку користування спірною квартирою не заявлено, а вселення його в квартиру без визначення порядку користування жилим приміщенням приведе до порушення прав інших співвласників квартири. На основі викладеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте до початку судового засідання від неї надійшла заява в якій вона просить розглядати дану справу в її відсутність. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду даної справи в суді, належним чином через оголошення в пресі, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність. Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився, проте від нього до початку судового засідання надійшло клопотання про розгляд даної справи в їх відсутність. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що з 27 липня 1997 року на підставі договору купівлі-продажу позивач являвся власником 7/18 частин квартири за адресою: [ADDRESS]. ( а.с. 4). Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 листопада 2009 року припинено право власності [PERSON] на 7/18 ідеальних частин та [PERSON] на 1/6 ідеальних частин квартири [ADDRESS]. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості належної йому частки у праві власності на квартиру в розмірі 8778 грн., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості належної йому частки у праві власності на квартиру в розмірі 7524 грн. Визнано право власності на 7/18 та 1/6 ідеальних частин квартири за [PERSON] 29 березня 2012 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці в задоволенні заяви відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення від 02.11.2009 року відмовлено, після чого позивачем - [PERSON] було подано апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 березня 2012 року та на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 листопада 2009 року. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 24 травня 2012 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 березня 2012 року скасовано. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 листопада 2009 року в частині припинення права власності [PERSON] на 7/18 ідеальних частин та стягнення на його користь грошової компенсації в розмірі 8778 грн. та визнання права власності на цю частку за [PERSON] - скасовано. ( а.с. 5-6). Отже, даним рішенням яке вступило в законну сулу було відновлено право власності позивача на 7/18 ідеальних частин квартири за адресою: [ADDRESS]. Однак, згідно отриманої судом відповіді з Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації від 25.12.2012 року № 1529 квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 24.02.2010 року. (а.с. 61-65). Разом з тим, згідно відповіді приватного нотаріуса [PERSON] від 27.12.2012 року, остання повідомляє, що нею приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу 24 лютого 2010 року по реєстру за № 522 посвідчувався договір купівлі-продажу квартири під [ADDRESS], який укладався між продавцем [PERSON], від імені якої діяла по довіреності [PERSON] та покупцем [PERSON], від імені якого по довіреності діяла [PERSON]. Однак вищевказаний договір розірваний за згодою сторін відповідно до договору про розірвання договору, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] 17.03.2010 року по реєстру за № 748 (а.с. 59), що підтверджується зазначеним договором. (а.с.60). Згідно ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно частини ч. 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 3 ст. 319 ЦК України передбачено, що усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. А тому, позовні вимоги підлягають до задоволення. Стосовно заперечень представника відповідачки [PERSON] - [PERSON], то суд не бере їх до уваги, виходячи з наступного. Так, згідно ст. 2 З.У. « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, реєстрація - це лише підтвердження права власності, а не саме право власності. А тому посилання представника [PERSON] в цій частині суд не бере до уваги. При цьому, як випливає зі змісту вимог ЦК України, незалежно від розміру часток співвласники при володінні, користуванні і розпорядженні частковою власністю мають рівні права. Не є перешкодою для вселення і те, що не визнаний порядок користування спірною квартирою. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved