Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], треті особи: КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації, Головне управління Держкомзему у Харківській області, ХФ ДП Державний земельний кадастр, УДАЇ ГУМВС України в Харківській області, [PERSON], [PERSON], про виділ частки із майна, що є в праві спільної сумісної власності та звернення на неї стягнення. На обгрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що відповідно до договору про надання правової допомоги від 21.08.2009 р., укладеного позивачем із відповідачемч, ним надано адвокатські послуги у повному обсязі, але [PERSON] за договором не розрахувалася. Рішенням Дзержинського районного суду від 19.10.2010 р. у цивільній справі № 2-12480/2010 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором. Але з метою ухилення від розрахунків і можливого стягнення з неї заборгованості за договором [PERSON] 12 жовтня 2010 р. намагалася розподілити спільне сумісне майно з [PERSON], чоловіком, з яким проживала однією сімєю, але не перебувала у шлюбі, про що вони уклали угоду. [PERSON] зазначив, що угода, з одного боку, за формою не відповідає вимогам чинного цивільного законодавства стосовно її укладення, що тягне за собою її нікчемність, з іншого боку, вона унеможливлює виконання рішення суду від 19.10.2010 р. у цивільній справі № 2-12480/2010 р. Отже, з метою виконання вказаного рішення у позивача виникла потреба виділення у судовому порядку частки із майна, що є в праві спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] та звернення на неї стягнення. На час проведення судового засідання позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі та письмово пояснив, що 21 серпня 2009 року до нього звернулася [PERSON] з проханням надати їй правову допомогу, про що було укладено у м. Харкові відповідний договір. Протягом часу з 21.09.2009 р. по 17.09.2010 р. [PERSON], як представником інтересів [PERSON] на її користь та користь [PERSON] (будучі також представником за довіреністю), було одержано ряд судових рішень, що набрали законної сили. Строк сплати [PERSON] адвокатського гонорару на користь [PERSON] настав 21 вересня 2010 р. Але адвокатські послуги на цей час не сплачено. Рішенням Дзержинського районного суду від 19.10.2010 р. у цивільній справі № 2-12480/2010 р. з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість за договором у розмірі 4\~500\~000 (чотири мільйони пятьсот тисяч) гривень 00 коп. З метою ухилення від розрахунків і можливого стягнення з неї заборгованості за договором [PERSON] 12 жовтня 2010 р. намагалася розподілити спільне сумісне майно з [PERSON], чоловіком, з яким проживала однією сімєю, але не перебувала у шлюбі, про що вони уклали угоду. Зазначена угода унеможливлює виконання рішення суду від 19.10.2010 р. у цивільній справі № 2-12480/2010 р., оскільки відповідно до її умов у [PERSON] не залишилося майна, на яке може бути звернуто стягнення. Угода від 12 жовтня 2010 р. є нікчемною, оскільки із неї не вбачається факту розподілу майна, що належало на праві спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON], та його порядку. Не визначено і розподіл зобовязань кожного із співвласників спільного сумісного майна, що існували на момент укладання угоди. Окрім того, розподіл нерухомого майна здійснено у простій письмові формі, що не відповідає вимогам чинного цивільного законодавства. Приймаючи до уваги нікчемність угоди від 12.10.2010 р., позивач вважає, що підлягає задоволенню в судовому порядку вимога про виділ в натурі в праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, частки майна [PERSON] і звернення на неї стягнення. Відповідач [PERSON] і треті особи у судове засідання не зявилися, будучі повідомленими судом про день і час розгляду справи належним чином, тому суд за письмовою згодою позивача розглядає справу у відсутності відповідача та третіх осіб, постановляючи заочне рішення, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові пояснення позивача [PERSON], надані письмові докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено факт, що 21 серпня 2009 року [PERSON] і [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги з додатком № 1 (підтверджується письмовими доказами договором про надання правової допомоги з додатком № 1 від 21.08.2009 р., свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 1407, виданим на підставі рішення Харківської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 11.10.2006 р. за № 9 на імя [PERSON]М.). Факт укладення договору про надання правової допомоги від 21 серпня 2009 року у суду не викликає сумнівів, оскільки кожна із сторін по договору діяла свідомо, їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, було досягнуто домовленності за всіма істотними умовами, позивач і відповідач бажали настання правових наслідків виконання всіх істотних умов договору. За формою та змістом договір про надання правової допомоги відповідає всім вимогам чинного цивільного законодавства України. А, отже, договір про надання правової допомоги від 21 серпня 2009 року є дійсним (підтверджується письмовими доказами - рішенням Дзержинського районного суду м. Харков від 19.10.2010 р. по цивільній справі № 2-12480/2010 р.; рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23.03.2011 р. по цивільній справі № 22-ц-1576/2011 р.; заявою [PERSON], посвідченою приватним нотаріусом ДРНО Харківської області [PERSON] 12 лютого 2011 р., реєстровий № 406). Договір про надання правової допомоги від 21 серпня 2009 р. укладався [PERSON], яка діяла від власного імені, на її користь та користь [PERSON], в межах наданої їй довіреності на представництво інтересів і керування спільною сумісною власністю щодо управління, утримання та збереження спільного майна, одержавши наступне схвалення [PERSON] на вчинення нею зазначених дій (підтверджується письмовими доказами довіреністю, виданою [PERSON] на імя [PERSON] від 21.08.2009 р., посвідченою приватним нотаріусом ДРНО Харківської області [PERSON], реєстр. №3306; заявою [PERSON], посвідченою приватним нотаріусом ДРНО Харківської області [PERSON] 12 лютого 2011 р., реєстровий № 406). У судовому засіданні встановлено факт заборгованості відповідача [PERSON] у розмірі 4\~500\~000 (чотири мільйони пятьсот тисяч) гривень 00 коп. перед позивачем [PERSON] щодо розрахунку за надану [PERSON] на її користь та користь [PERSON] правову допомогу відповідно до умов договору від 21 серпня 2009 р. Вказана обставина також встановлена у рішенні Дзержинського районного суду м. Харков від 19.10.2010 р. по цивільній справі № 2-12480/2010 р. і рішенні Апеляційного суду Харківської області від 23 березня 2011 р. по цивільній справі № 22-ц-1576/2011 р. На час проведення судового розгляду заборгованість у розмірі 4\~500\~000 (чотири мільйони пятьсот тисяч) гривень 00 коп. перед позивачем [PERSON] відповідачем [PERSON] не погашено, що підтверджується заявою відповідача, посвідченою приватним нотаріусом ДРНО Харківської області [PERSON] 12 лютого 2011 р., реєстровий № 406. Суд дійшов висновку про доведеність тієї обставини, що угода про розірвання договору про врегулювання сімейних і майнових відносин чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі від 12 жовтня 2010 р. було укладено [PERSON] і [PERSON] без дотримання нормативних вимог щодо форми договору. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] проживала разом із [PERSON] у термін із 10 серпня 2004 року по 15 травня 2009 року однією сімєю без реєстрації шлюбу. Дана обставина підтверджується письмовими доказами - поясненнями [PERSON] і [PERSON], посвідченими приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 18 листопада 2009 р., реєстрові №№ 4209 і 4213, підписаним сторонами у простій письмовій формі договором про врегулювання сімейних і майнових відносин чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі від 10 серпня 2004 року. Суд встановив, що 10 серпня 2004 року відповідач [PERSON] і [PERSON], маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, висловлюючи власне волевиявлення, яке було вільним і відповідало внутрішній волі кожної сторони, з метою реального настання правових наслідків, будучи попередньо ознайомленими з нормами цивільного та сімейного законодавства, що регулюють укладений ними правочин, перебуваючи при здоровому розумі, ясній памяті, розуміючи значення своїх дій, маючи намір визначити майнові права та обовязки чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, уклали та особисто, підписали договір про врегулювання сімейних і майнових відносин чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі. Сторони домовилися, що з моменту укладення договору, особиста приватна власність кожної із сторін на будь-яке майно/майнові права, що придбано, або іншим, встановленим законодавством, чином набуто у особисту приватну власність стороною до початку спільного проживання однією сімєю, утворює спільну сумісну власність без вирізнення частки кожної сторони в ній. Майно/майнові права, передані у сумісну власність чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю та/або набуте сторонами під час спільного проживання є спільною сумісною власністю сторін без вирізнення частки кожної, незалежно від того, на чиє імя воно було придбано, оформлено чи щодо кого було здійснено державну реєстрацію. Це правило зберігається і в разі припинення спільного проживання однією сімєю (підтверджується письмовими доказами - поясненнями [PERSON] і [PERSON], посвідченими приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 18 листопада 2009 р., реєстрові №№ 4209 і 4213; підписаним сторонами у простій письмовій формі договором про врегулювання сімейних і майнових відносин чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі від 10 серпня 2004 року; заявою [PERSON], посвідченою приватним нотаріусом ДРНО Харківської області [PERSON] 12 лютого 2011 р., реєстровий № 406; угодою про розірвання договору про врегулювання сімейних і майнових відносин чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі від 12 жовтня 2010 р., укладеною [PERSON] і [PERSON]; заявою [PERSON], посвідченою приватним нотаріусом ДРНО Харківської області [PERSON] 13 грудня 2010 р., реєстровий № 5365; заявою [PERSON], посвідченою приватним нотаріусом ДРНО Харківської області [PERSON] 13 грудня 2010 р., реєстровий № 5369). Таким чином, договір про врегулювання сімейних і майнових відносин чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі від 10 серпня 2004 року укладено [PERSON] і [PERSON] з дотриманням всіх вимог чинного цивільного законодавства України щодо форми та змісту, а, отже, є дійсним. Суд вважає доведеною ту обставину, що з метою ухилення від розрахунків і можливого стягнення з відповідача заборгованості за договором на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.10.2010 р. по цивільній справі № 2-12480/2010 р., [PERSON] 12.10.2010 р. уклала з [PERSON] у простій письмовій формі угоду про розірвання договору про врегулювання сімейних і майнових відносин чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі, якою намагалася розподілити майно (рухоме та нерухоме) на користь [PERSON] таким чином, щоб уникнути можливого стягнення грошових коштів на користь позивача [PERSON] (підтверджується письмовими доказами - заявою [PERSON], посвідченою приватним нотаріусом ДРНО Харківської області [PERSON] 12 лютого 2011 р., реєстровий № 406; угодою про розірвання договору про врегулювання сімейних і майнових відносин чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі від 12 жовтня 2010 р., укладеною [PERSON] і [PERSON]; заявою [PERSON], посвідченою приватним нотаріусом ДРНО Харківської області [PERSON] 13 грудня 2010 р., реєстровий № 5365; заявою [PERSON] О.А., посвідченою приватним нотаріусом ДРНО Харківської області [PERSON] 13 грудня 2010 р., реєстровий № 5369). Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Згідно ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вбачається із заяви [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом ДРНО Харківської області [PERSON] 12 лютого 2011 р., реєстровий № 406, [PERSON], і [PERSON] домовилися ухилитися від сплати [PERSON] адвокатського гонорару. Відповідач заявила, що нею і [PERSON] у встановленому законом порядку спільне сумісне майно не розподілено. Усі угоди та заяви, в тому числі, що нотаріально підписані [PERSON], підписувалися нею під тиском [PERSON] Вона не бажала настання правових наслідків вчинення таких дій, у такий спосіб розподіляти спільне сумісне майно не хотіла, вільного волевиявлення на це у неї не було. Окрім того, із вказаної угоди не вбачається факту розподілу грошових коштів, що належали на праві спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON], та його порядку. Не визначено і розподіл зобовязань кожного із співвласників спільного сумісного майна, що існували на момент укладання угоди. Суд звернув увагу також на ту обставину, що розподіл нерухомого майна здійснено у простій письмові формі, а на час його проведення була чинна ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.09.2010 р. про забезпечення позову, якою співвідповідачам [PERSON] і [PERSON] було заборонено дії, спрямовані на відчудження права власності чи його складових у будь-який спосіб щодо рухомого та нерухомого майна, цінних паперів, майнових прав та інших цінностей; підписання будь-яких цивільно-правових, господарських та таке інше договорів, угод, правочинів, зобовязань, спрямованих на внесення змін у майнове співвідношення прав/речей між [PERSON] і [PERSON]; а також утворення у будь-який спосіб заборгованості перед юридичними та фізичними особами. Згідно ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. Згідно ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Згідно ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 55 Конституції права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно ст. 372 ЦК України договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 2 ст. 209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Згідно ч. 3 цієї ж статті нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього кодексу. Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таким, що порушує зміст п. 1.2. договору про врегулювання сімейних і майнових відносин чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі від 10 серпня 2004 року є формулювання п. 3 угоди, відповідно до якого майно, що зареєстроване на праві власності за [PERSON] залишається йому, а майно, що зареєстровано на праві власності за [PERSON] залишається їй, оскільки з моменту підписання договору будь-яке майно/майнові права, що придбано, або іншим, встановленим законодавством, чином набуто у особисту приватну власність стороною до початку спільного проживання однією сімєю, утворює спільну сумісну власність без вирізнення частки кожної сторони в ній. Суд вважає неможливим встановити у судовому засіданні факт укладення іншого правочину щодо розподілу майно, що є обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], на підставі заяви [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом ДРНО Харківської області [PERSON] 13 грудня 2010 р., реєстровий № 5365 та заяви [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом ДРНО Харківської області [PERSON] 13 грудня 2010 р., реєстровий № 5369, які не є переконливими та надійними доказами. Із самих заяв не вбачається порядку поділу спільної сумісної власності, розміру часток, які розподіляються між співвласниками. Неможливим є і встановлення направленості волевиявлення (згоди) [PERSON] і [PERSON] на прийняття конкретної частки спільної сумісної власності у особисту приватну власність. Необгрунтованим буде і застосування до врегулювання вказаних правовідносин ч. 1 ст. 207 ЦК України, згідно якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Із самих заяв [PERSON] і [PERSON] вбачається, що вони адресовані до компетентних органів, а не з метою викладення один одному пропозиції на укладення договору про розподіл спільного сумісного майна та надання згоди на прийняття такої пропозиції. Більш того, заява [PERSON], посвідчена приватним нотаріусом ДРНО Харківської області [PERSON] 13 грудня 2010 р., реєстровий № 5365 спростовується в цій частині її ж заявою, посвідченою приватним нотаріусом ДРНО Харківської області [PERSON] 12 лютого 2011 р., реєстровий № 406. Звертає на себе увагу і та обставина, що відповідно до п. 1.2. договору про врегулювання сімейних і майнових відносин чоловіка та жінки, які проживають однією родиною, але не перебувають у шлюбі від 10 серпня 2004 року, укладеного [PERSON] і [PERSON], майно/майнові права, передані у сумісну власність чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю та/або набуте сторонами підчас спільного проживання є спільною сумісною власністю сторін без вирізнення частки кожної, незалежно від того, на чиє імя воно було придбано, оформлено чи щодо кого було здійснено державну реєстрацію. Це правило зберігається і в разі припинення спільного проживання однією сімєю. Відповідно до п. 3.1. цей договір може бути змінений або розірваний у будь який час за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди у простій письмовій формі. Із нотаріально-посвідчених заяв [PERSON] і [PERSON] не вбачається, що внесено будь-які зміни в положення вищевказаного договору щодо визначення розміру частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності та визначено й розподілені зобовязання кожного, які існували на момент укладання угоди. Згідно ст. 74 Сімейного кодексу якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебівають у шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, при поділі майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна [PERSON] та [PERSON] є рівними. Оскільки із п. 3 угоди та нотаріально посвідчених заяв не можна дійти висновків щодо дотримання або недотримання рівності часток сторін при розподілі спільного сумісного майна, а в договір про врегулювання сімейних і майнових відносин чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі, в цій частині змін внесено не було, суд дійшов обгрунтованого висновку, що сторони при підписанні угоди про розірвання договору про врегулювання сімейних і майнових відносин чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі від 12 жовтня 2010 р.; нотаріальному оформленні заяви [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом ДРНО Харківської області [PERSON] 13 грудня 2010 р., реєстровий № 5365 та заяви [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом ДРНО Харківської області [PERSON] 13 грудня 2010 р., реєстровий № 5369 не мали направленого волевиявлення, не усвідомлювали правових наслідків вчинення такого правочину та не бажали їх настання. Недійсність угоди про розірвання договору про врегулювання сімейних і майнових відносин чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі від 12 жовтня 2010 р., укладеної [PERSON] і [PERSON]; відсутність юридичного факту розподілу спільного сумісного майна у будь-який інший спосіб через підписання заяви [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом ДРНО Харківської області [PERSON] 13 грудня 2010 р., реєстровий № 5365; заяви [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом ДРНО Харківської області [PERSON] 13 грудня 2010 р., реєстровий № 5369, також встановлено рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 липня 2011 р. у цивільній справі № 2-5556/11. Таким чином, судом встановлено обставину, що на час судового розгляду [PERSON] і [PERSON], чоловіком та жінкою, які проживали однією сімєю, але не перебували у шлюбі із 10 серпня 2004 року по 15 травня 2009 року, спільне сумісне майно, яке утворилося на підставі договору про врегулювання сімейних і майнових відносин чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі від 10 серпня 2004 року, не розподілено. Згідно ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Підписанням угоди про розірвання договору про врегулювання сімейних і майнових відносин чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі від 12 жовтня 2010 р., заяви, посвідченої приватним нотаріусом ДРНО Харківської області [PERSON] 13 грудня 2010 р., реєстровий № 5365, в частині розподілу спільного сумісного майна [PERSON] порушила публічний порядок, нею не було дотримано вимоги закону щодо свободи волевиявлення та його направленості в учасника правочину, відповідності волевиявлення внутрішній волі, спрямованості на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а також в частині нотаріальної форми укладення договорів про розподіл спільного сумісного нерухомого майна, чим, в цілому, вона порушила права позивача [PERSON] Згідно ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У судовому засіданні встановлено, що на час проведення судового розгляду у відповідача [PERSON] майна, яке б належало їй на праві особистої приватної власності, немає. Згідно ст. 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, може предявити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Згідно ст. 73 Сімейного кодексу України за зобовязанням одного із подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності, яка виділена йому в натурі. Судом встановлено, що за час проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, у термін із 10 серпня 2004 року по 15 травня 2009 року, [PERSON] і [PERSON] у спільну сумісну власність набуто таке майно: - 16\~645\~835 (шістнадцять мільйонів шістсот сорок пять тисяч вісімсот тридцять пять) гривень 00 коп., які поза обізнаності [PERSON] та її письмової згоди, проміжком часу з 12 лютого 2009 року по 10 березня 2009 року [PERSON] на виконання особисто підписаних ним шести договорів поруки, були перераховані ВАТ Інпромбанкза третіх осіб - підприємства ТОВ Сіріус К(код ЄДРПОУ 33673548), ТОВ Артстоун Групп 2007(код ЄДРПОУ 35248013), ТОВ Індустрія термінал(код ЄДРПОУ 31438817), ТОВ Основа-А(код ЄДРПОУ 32868310) у звязку з невиконанням зазначеними підприємствами боргових зобовязань перед ВАТ Інпромбанкза відповідними кредитними договорами у частині їх обслуговування та повернення (підтверджується письмовими доказами - договорами поруки від 12 лютого 2009 р., платіжними дорученнями № 1 від 24 лютого 2009 р.; № 2 від 27 лютого 2009 р.; № 1 від 27 лютого 2009 р.; № 1 від 13 березня 2009 р.; № 2 від 13 березня 2009р.; № 3 від 13 березня 2009 р.; рішенням Дзержинського районного суду м. Харков від 07.12.2009 р. по цивільній справі № 2-8320/2009 р.; рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20.09.2010 р. по цивільній справі 22-ц-8271/2010 р.; рішенням Верховного суду України від 16.02.2011 р. по цивільній справі № 6-58626 св 10, які на час судового розгляду не скасовані). Отже, перед [PERSON] за рахунок спільного сумісного майна з [PERSON] сформувалася дебіторська заборгованість підприємств, а саме: ТОВ Артстоун Групп 2007у сумі 7\~129\~000,00 грн., ТОВ Індустрія терміналу сумі 4\~000\~000,00 грн., ТОВ Сіріус Ку сумі 4\~658\~457,00 грн., ТОВ Основа-Ау сумі 858 378,00 грн. - 1\~124 344 (один мільйон сто двадцять чотири тисячи триста сорок чотири) гривні 46 коп., які зберігаються в ПАТ Комерційний банк НАДРА(центральному відділенні філії, Харківське регіональне управління) на поточному/картковому рахунку № 80117861, відкритому на імя [PERSON] (підтверджується письмовими доказами договором 09 березня 2011 р.; довідкою ПАТ Комерційний банк НАДРАвід 19 вересня 2011 р., вих. № 2203); - транспортний засіб MERCEDES-BENZ GL 450 4 MATIC, (2007), чорний, № ДВ. 27392330089147, № куз. WDC 1648711А200386, державн.№ АХ0577АТ, ДНЗ, свідоцтво РСА742065 від 20.01.2007 р., орієнтовною вартістю 422\~500 гривень, зареєстрований на [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], м. Харків, Ленінський р-н, пров. Кіпренський, б. 31, вантажна митна декларація № 100011111/7/217465, довідка-рахунок № ЄГП301146 (підтверджується письмовими доказами довідкою Управління [PERSON] України в Харківській області від 23.06.2010 р.; висновком спеціаліста № 391/11-Х-6 від 29.07.2011 р.); - транспортний засіб TOYOTA LEXUS, (1999), білий, № куз. JZS [NUMBER], державн.№ 11150ХВ, свідоцтво ХАР004200 від 23.08.2003 р., орієнтовною вартістю 95\~700 гривень, зареєстрований на [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], м. Харків, Ленінський р-н, пров. Кіпренський, б. 31(підтверджується письмовими доказами довідкою Управління [PERSON] України в Харківській області від 23.06.2010 р.; висновком спеціаліста № 391/11-Х-5 від 29.07.2011 р.); - квартира № 2 у м. Харкові по вул. Данилевського, 26, житловою площею 80,8 кв.м., загальною площею 137,3 кв.м., орієнтовною вартістю 1\~713\~800 гривень, зареєстрована на [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], м. Харків, Ленінський р-н, пров. Кіпренський, б. 31 (підтверджується письмовими доказами довідкою КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації№ 23-22397 від 30.06.2011 р.; висновком спеціаліста № 391/11-Х-7 від 29.07.2011 р.); - житловий будинок літ. В-І у м. Харкові по вул. Підгірній, 87-А, загальною площею 31,3 кв.м., орієнтовною вартістю 87\~700 гривень, зареєстрований на [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], м. Харків, Ленінський р-н, пров. Кіпренський, б. 31 (підтверджується письмовими доказами довідкою КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації№ 23-22397 від 30.06.2011 р.; висновком спеціаліста № 391/11-Х-8 від 29.07.2011 р.); - нежитлова будівля літ. О-І у м. Харкові по вул. Енгельса, 33, загальною площею 60,8 кв.м., орієнтовною вартістю 66\~880 гривень, зареєстрована на [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], м. Харків, Ленінський р-н, пров. Кіпренський, б. 31 (підтверджується письмовими доказами довідкою КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації№ 23-22397 від 30.06.2011 р.; висновком спеціаліста № 391/11-Х-9 від 29.07.2011 р.); - 1/5 частина квартири № 21 у м. Харкові по вул. Сумській, 71, зареєстрована на [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], м. Харків, Ленінський р-н, пров. Кіпренський, б. 31 (підтверджується письмовим доказом довідкою КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації№ 23-22397 від 30.06.2011 р.); - земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства з кадастровим № 6322010100020000127, площею 1,3435 га, розташована на території Дергачівської міської ради Дергачівського району Харківської області, орієнтовною вартістю 160\~700 гривень, державний акт про право власності на земельну ділянку виданий на [PERSON]С, ідентифікаційний номер [NUMBER], Харківській області, м. Дергачі, вул. Червоних партизанів, б. 7 (підтверджується письмовими доказами довідкою ХРФ ДП Центр державного земельного кадастру№ 07/4569 від 15.07.2011 р.; висновком спеціаліста № 391/11-Х-1 від 29.07.2011 р.); - земельна ділянка для ведення садівництва з кадастровим № 6322055900360000022, площею 0,12 га, розташована на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області у садовому товаристві Пролісок-69, орієнтовною вартістю 16\~000 гривень, державний акт про право власності на земельну ділянку виданий на [PERSON]С, ідентифікаційний номер [NUMBER], Харківській області, м. Дергачі, вул. Червоних партизанів, б. 7 (підтверджується письмовими доказами довідкою ХРФ ДП Центр державного земельного кадастру№ 07/4569 від 15.07.2011 р.; висновком спеціаліста № 391/11-Х-2 від 29.07.2011 р.); - земельна ділянка для ведення садівництва з кадастровим № 6322055900360000016, площею 0,12 га, розташована на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області у садовому товаристві Пролісок-69, орієнтовною вартістю 16\~000 гривень, державний акт про право власності на земельну ділянку виданий на [PERSON]С, ідентифікаційний номер [NUMBER], Харківській області, м. Дергачі, вул. Червоних партизанів, б. 7 (підтверджується письмовими доказами довідкою ХРФ ДП Центр державного земельного кадастру№ 07/4569 від 15.07.2011 р.; висновком спеціаліста № 391/11-Х-2 від 29.07.2011 р.); - земельна ділянка для ведення садівництва з кадастровим № 6322055900360000017, площею 0,12 га, розташована на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області у садовому товаристві Пролісок-69, орієнтовною вартістю 16\~000 гривень, державний акт про право власності на земельну ділянку виданий на [PERSON]С, ідентифікаційний номер [NUMBER], Харківській області, м. Дергачі, вул. Червоних партизанів, б. 7 (підтверджується письмовими доказами довідкою ХРФ ДП Центр державного земельного кадастру№ 07/4569 від 15.07.2011 р.; висновком спеціаліста № 391/11-Х-2 від 29.07.2011 р.); - земельна ділянка для ведення садівництва з кадастровим № 6322055900360000018, площею 0,12 га, розташована на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області у садовому товаристві Пролісок-69, орієнтовною вартістю 16\~000 гривень, державний акт про право власності на земельну ділянку виданий на [PERSON]С, ідентифікаційний номер [NUMBER], Харківській області, м. Дергачі, вул. Червоних партизанів, б. 7 (підтверджується письмовими доказами довідкою ХРФ ДП Центр державного земельного кадастру№ 07/4569 від 15.07.2011 р.; висновком спеціаліста № 391/11-Х-2 від 29.07.2011 р.); - земельна ділянка для ведення садівництва з кадастровим № 6322055900360000019, площею 0,12 га, розташована на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області у садовому товаристві Пролісок-69, орієнтовною вартістю 16\~000 гривень, державний акт про право власності на земельну ділянку виданий на [PERSON]С, ідентифікаційний номер [NUMBER], Харківській області, м. Дергачі, вул. Червоних партизанів, б. 7 (підтверджується письмовими доказами довідкою ХРФ ДП Центр державного земельного кадастру№ 07/4569 від 15.07.2011 р.; висновком спеціаліста № 391/11-Х-2 від 29.07.2011 р.); - земельна ділянка для ведення садівництва з кадастровим № 6322055900360000021, площею 0,12 га, розташована на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області у садовому товаристві Пролісок-69, орієнтовною вартістю 16\~000 гривень, державний акт про право власності на земельну ділянку виданий на [PERSON]С, ідентифікаційний номер [NUMBER], Харківській області, м. Дергачі, вул. Червоних партизанів, б. 7 (підтверджується письмовими доказами довідкою ХРФ ДП Центр державного земельного кадастру№ 07/4569 від 15.07.2011 р.; висновком спеціаліста № 391/11-Х-2 від 29.07.2011 р.); - земельна ділянка для ведення садівництва з кадастровим № 6322055900360000015, площею 0,12 га, розташована на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області у садовому товаристві Пролісок-69, орієнтовною вартістю 16\~000 гривень, державний акт про право власності на земельну ділянку виданий на [PERSON]С, ідентифікаційний номер [NUMBER], Харківській області, м. Дергачі, вул. Червоних партизанів, б. 7 (підтверджується письмовими доказами довідкою ХРФ ДП Центр державного земельного кадастру№ 07/4569 від 15.07.2011 р.; висновком спеціаліста № 391/11-Х-2 від 29.07.2011 р.); - земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим № 6322055900000030788, площею 0,1000 га, розташована за адресою: смт. Мала Данилівка, вул. Діброва, 20 Дергачівського району Харківської області, орінтовною вартістю 31\~900 гривень, державний акт про право власності на земельну ділянку виданий на [PERSON]С, ідентифікаційний номер [NUMBER], Харківській області, м. Дергачі, вул. Червоних партизанів, б. 7 (підтверджується письмовими доказами довідкою ХРФ ДП Центр державного земельного кадастру№ 07/4569 від 15.07.2011 р.; висновком спеціаліста № 391/11-Х-3 від 29.07.2011 р.); - присадибна земельна ділянка з кадастровим № 6322055900020000026, площею 2,0000 га, розташована за межами населеного пункту на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, орієнтовною вартістю 318\~900 гривень, державний акт про право власності на земельну ділянку виданий на [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], м. Харків, Ленінський р-н, пров. Кіпренський, б. 31 (підтверджується письмовими доказами довідкою ХРФ ДП Центр державного земельного кадастру№ 07/4569 від 15.07.2011 р.; висновком спеціаліста № 391/11-Х-4 від 29.07.2011 р.); - частка учасника Товариства з обмеженою відповідальністю ЮЛ СОФ, ЄДРПОУ 32569900, адреса: 13333, Житомирська обл., Бердичівський р-н, село Райки, вул. Центральна, б. 30, яка дорівнює розміру вкладу в статутний фонд 2\~123,80 гривень, оформлена на [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], м. Харків, Ленінський р-н, пров. Кіпренський, б. 31 (підтверджується письмовим доказом витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АЄ № 256559 за № 10502863 від 13.07.2011 р.); - частка учасника Товариства з обмеженою відповідальністю АЛВЕР-ВСТ, ЄДРПОУ 33288064, адреса: 61024, Харківська обл., м. Харків, вул. Гуданова, б. 16, яка дорівнює розміру вкладу в статутний фонд 140 000 гривень, оформлена на [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], м. Харків, Ленінський р-н, пров. Кіпренський, б. 31 (підтверджується письмовим доказом витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АЄ № 256559 за № 10502863 від 13.07.2011 р.). Вищеперераховане майно, яке належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON], в зазначеній кількості та обсязі також встановлено рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 липня 2011 р. у цивільній справі № 2-5556/11. Відповідно до довідки Державної податкової адміністрації у Харківській області № 2487/10/29-028 від 09.06.2011 р. [PERSON] відкритих банківських рахунків не має. Відповідно до довідки Державної податкової адміністрації у Харківській області № 2596/10/29-028 від 16.06.2011 р. [PERSON] не знаходиться на податковому обліку в органах ДПС Харківської області як субєкт господарювання-фізична особа. Іншого майна, належного на праві спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON], зареєстрованого чи оформленого на будь-кого з них, суд у судовому засіданні не встановив. Апеляційним судом Харківської області судовим рішенням від 20.09.2010 р. по цивільній справі 22-ц-8271/2010 р. встановлено факт порушення права [PERSON] щодо розпорядження спільним сумісним майном виключно за взаємною згодою з боку [PERSON], який на виконання особисто підписаних ним шести договорів поруки, перерахував ВАТ Інпромбанкза третіх осіб - підприємства ТОВ Сіріус К(код ЄДРПОУ 33673548), ТОВ Артстоун Групп 2007(код ЄДРПОУ 35248013), ТОВ Індустрія термінал(код ЄДРПОУ 31438817), ТОВ Основа-А(код ЄДРПОУ 32868310) 16\~645\~835 (шістнадцять мільйонів шістсот сорок пять тисяч вісімсот тридцять пять) гривень 00 коп. у звязку з невиконанням зазначеними підприємствами боргових зобовязань перед ВАТ Інпромбанкза відповідними кредитними договорами у частині їх обслуговування та повернення. Отже, згідно ст. 61 ЦПК України суд вважає встановленим і таким, що не підлягає доказуванню факт перерахування [PERSON] грошових коштів, що поряд із його часткою дорівнюють рівну частку [PERSON] у праві спільної сумісної власності, належної ним, а саме у розмірі 8\~322\~917 (вісім мільйонів триста двадцять дві тисячі девятсот сімнадцять) гривень 50 коп., без її згоди, чим порушено право [PERSON] на частку у праві спільної сумісної власності. Суд зазначає, що згідно ст. 149 ЦК України звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності у нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Частина майна, що підлягає виділу, або обсяг коштів, що становлять її вартість, встановлюється згідно з балансом, який складається на дату предявлення вимог кредиторами. Оскільки позивач не надав до суду балансів Товариства з обмеженою відповідальністю ЮЛ СОФ, Товариства з обмеженою відповідальністю АЛВЕР-ВСТ, не довів, що іншого майна, окрім часток учасника товариства у статутному капіталі, не достатньо для погашення заборгованості [PERSON] перед позивачем, суд дійшов висновку про передчасність вирішення в цьому рішенні суду питання щодо виділу та звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач [PERSON] у письмових поясненнях наполягав на визначенні порядку виконання рішення суду щодо виділу частки із майна, що є в праві спільної сумісної власності та звернення на неї стягнення з метою як найшвидшого відшкодування йому завданої відповідачем [PERSON] шкоди. Для цього [PERSON] просив зобовязати ПАТ Комерційний банк НАДРА(центральне відділення філії, Харківське регіональне управління) сплатити йому у готівковій/безготівковій формі грошові кошти, присуджені та виділені для звернення стягнення на користь позивача та на відшкодування збитків, завданих невиконанням [PERSON] власних зобовязань, що встановлено рішенням суду. Суд, ухвалюючи рішення, згідно ст. 216 ЦПК України може визначити порядок його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно ч. 4 ст. 22 ЦК України на вимогу особи, якій завдано шкоду, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості). За змістом ст. 1 ЗУ Про виконавче провадженняпримусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) проводиться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений, поряд з іншим, рішеннями суду, що підлягають примусовому виконанню. Згідно ч. 1 ст. 3 ЗУ Про виконавче провадженняу випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються податковими органами, банками та іншими фінансовими установами. Згідно ч. 2 ст. 52 ЗУ Про виконавче провадженнястягнення за виконавчими документами звертається, в першу чергу, на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника та інших фінансових установах. Згідно ч. 4 ст. 55 ЗУ Про виконавче провадженняна належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, стягнення звертається на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим законом. У звязку із вищевикладеним, суд у резолютивній частині рішення визначає порядок його виконання. Отже, позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved