Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-30 00:00:00

У травні 2013 року позивач звернувся до [PERSON] про визнання права власності, посилаючись на те, що відповідач не визнає за ним право власності на нежилу будівлю, що знаходиться по [ADDRESS] загальною площею 2000 кв.м., а також приміщення № 1, 2, 3 групи приміщень № 35 загальною площею 46, 0 кв. м ., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (Літ. "А"), приміщення № V, VI, VII, VIII, IX, X, XI, XIII (підвалу), загальною площею 75, 0 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (Літ. "А"), а тому для захисту своїх прав просить визнати право власності у судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача підтримав пред'явлений ним позов та просив задовольнити його з підстав викладених у ньому. Відповідач у судові засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про день час та місце розгляду справи, подав через загальну канцелярію суду заяву в якій просив слухати справу у його відсутність. Вислухавши думку учасників судового розгляду, оцінивши та дослідивши письмові докази в їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частина 1 ст. 64 ЦПК України встановлює, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ч. 2 ст. 64 ЦПК України, письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Судом встановлено, що 14 жовтня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір будівельного підряду № 15.(а.с. 9) Відповідно до п. 1.1. Договору будівельного підряду № 15 від 14 жовтня 2010 року Відповідач зобов'язувався виконати роботи з будівництва нежилої будівлі, що знаходиться по [ADDRESS] загальною площею 2000 кв.м., а також приміщеннь № 1, 2, 3 групи приміщень № 35 загальною площею 46, 0 кв. м ., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (Літ. "А"), приміщеннь № V, VI, VII, VIII, IX, X, XI, XIII (підвалу), загальною площею 75, 0 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (Літ. "А"). Згідно Додатку № 1 до Договору будівельного підряду № 15 від 14 жовтня 2010 року, вартість будівельних робіт становить 2000000,00 грн., які позивач зобов'язався сплатити Відповідачу в строк до 30 жовтня 2013 року.(а.с. 10) Відповідно до п. 1.7. Договору будівельного підряду № 15 від 14 жовтня 2010 року, строком завершення будівельних робіт є 14 жовтня 2011 року. Будівельні роботи відповідного нерухомого майна є виконаними, що, зокрема, підтверджується Актом виконаних робіт від 14 жовтня 2011 року, в якому Позивачем підтверджено відсутність претензій щодо якості та кількості виконаних Відповідачем робіт. Згідно із п. 2.3. Договору будівельного підряду № 15 від 14 жовтня 2010 року, кінцевим строком оплати виконаних робіт є 30 жовтня 2013 року. В судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що на підставі Договору будівельного підряду № 15 від 14 жовтня 2010 року, позивач набув право власності на нежилу будівлю, що знаходиться по [ADDRESS] загальною площею 2000 кв.м. , а тому позовні вимоги в частині визнання права власності за Позивачем на нежилу будівлю, що знаходиться по [ADDRESS] загальною площею 2000 кв.м. - не підлягають задоволенню, оскільки даний Договір Сторонами в цій частині не був виконаний. В судовому засіданні встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що Листом від 14 лютого 2012 року відповідач повідомив позивача, що оскільки позивач не здійснив оплату робіт відповідача то було порушило чинне законодавство, умови Договору будівельного підряду № 15 від 14 жовтня 2010 року і її права як підрядника, а тому відповідно до п. 2.4. Договору будівельного підряду (у разі неоплати роботи Підрядника у встановлений Договором строк, власність на Об"єкт переходить до Підрядника), а тому вказує, що у нього з 14 лютого 2012 року виникло право власності на нежилу будівлю, що знаходиться по [ADDRESS] загальною площею 2000 кв.м., а також приміщення № 1, 2, 3 групи приміщень № 35 загальною площею 46,0 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (Літ. "А"), приміщення № V, VI, VII, VIII, IX, X, XI, XIII (підвалу), загальною площею 75, 0 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (Літ. "А").(а.с. 12 - 13) Згідно п. 2.4. Договору будівельного підряду № 15 від 14 жовтня 2010 року, у разі неоплати роботи Підрядника у встановлений Договором строк, Замовник сплачує Підряднику пеню у розмірі облікової ставки НБУ. Судом при огляді Договору будівельного підряду № 15 від 14 жовтня 2010 року не було встановлено, що в ньому передбачено виникнення права власності Підрядника на Об'єкт будівництва, у випадку, коли Замовником не був проведений розрахунок за виконані згідно Договору будівельного підряду роботи, проте судом встановлено, що право власності на Об'єкт будівництва у відповідача було до моменту передачі Об"єкта будівництва позивачу за Актом приймання передачі, згідно п. 1.9. Договору будівельного підряду № 15 від 14 жовтня 2010 року. Частина 1 ст. 331 ЦК України встановлює, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Частина 1 ст. 328 ЦК України зазначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 876 ЦК України встановлює, що власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором. Суд дійшов висновку, що у позивача з 14 жовтня 2011 року виникло право власності на приміщення № 1, 2, 3 групи приміщень № 35 загальною площею 46, 0 кв. м ., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (Літ. "А"), приміщення № V, VI, VII, VIII, IX, X, XI, XIII (підвалу), загальною площею 75, 0 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (Літ. "А"). Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 320 ЦК України, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частина 2 ст. 386 ЦК України встановлює, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial