Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, який вчинено під впливом обману, посилаючись на те, що незадовільний стан його здоровя та здоровя дружини змусило їх влітку 2008 року звернутися до онука [PERSON] з проханням довічного догляду за ними з наданням необхідної допомоги, матеріального забезпечення в обмін на будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: вул. Польова, 12, с. Пролетарське Зміївського району Харківської області, на що [PERSON] надав свою згоду та запропонував це оформити договором дарування. 25 червня 2008 року в присутності нотаріуса, дружини [PERSON], яка надала нотаріусу письмову згоду на укладання договору дарування будинку та земельної ділянки, [PERSON] був укладений договір дарування вказаного будинку та земельної ділянки. До підписання цього договору [PERSON] запевнював його, що буде здійснювати довічний догляд та допомагати. При укладанні договору дарування нотаріус у нього та його дружини пересвідчувався про надання ними згоди саме на підписання договору дарування. Після укладання угоди [PERSON] став приїздити до них дуже рідко, на прохання надати допомогу не реагував, погрожував відвезти їх до будинку для пристарілих. Після таких дій онука вони з дружиною зрозуміли, що він ввів їх в оману, а тому змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. 01 лютого 2012 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання угоди недійсною, визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки, посилаючись на те, що з 23 листопада 1952 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] У 1980 року вона з чоловіком за рахунок сумісних коштів побудували спірний будинок, який є спільною сумісною власністю подружжя. У звязку з незадовільним станом здоровя вона та її чоловік [PERSON] змушені були звернутися до [PERSON], який є їх онуком з проханням про їх довічне утримання в обмін на належний їм будинок та земельну ділянку. 25 червня 2008 року між [PERSON] та її чоловіком [PERSON] укладено договір дарування вищезазначеного будинку та земельної ділянки, а нею була надана нотаріусу письмова згода на укладання вказаного договору. [PERSON] в усній формі запевнив їх, що буде здійснювати за ними догляд, допомагати. Підстав не вірити онуку у них не було, тому й погодилися на укладання договору дарування будинку та земельної ділянки. Договір дарування укладався не в їх присутності, їх нотаріус лише запросив до кабінету для підписання угоди, нотаріус не розяснив їм зміст, суть угоди та її наслідки. Крім того, договір дарування [PERSON] зареєстрував в КП «Зміївське БТІ»лише 09 червня 2011 року, а реєстрацію земельної ділянки взагалі не здійснив, що свідчить про те, що договір дарування не укладений. З січня 2011 року [PERSON] перестав здійснювати за ними догляд та допомагати їм, почав погрожувати про направлення їх до будинку пристарілих. Вважає, що [PERSON] умисно ввів їх в оману, тому вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою суду від 02 лютого 2012 року вищезазначені позовні заяви обєднанні в одне провадження для спільного їх розгляду. Позивач-відповідач та представник позивача-відповідача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, позовні вимоги за первісним позовом підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач зазначив, що він розумів те, що укладає договір дарування нерухомого майна, але в обмін розраховував на допомогу відповідача, оскільки довіряв йому. Позивач-відповідач та його представник просили суд визнати недійним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями та земельною ділянкою площею 0,1575 га, що розташовані за адресою: вул. Польова, 12, с. Пролетарське Зміївського району Харківської області, укладений 25 червня 2008 року та посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], як такого, що вчинений під впливом обману та скасувати попередню реєстрацію майнових прав [PERSON] на відчужене ним нерухоме майно житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою в КП «Бюро технічної інвентаризації»та управління Держкомзему у Зміївському районі Харківської області. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] визнали в повному обсязі, не заперечували проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому ст. 76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, а тому зі згоди сторін по справі, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів. Третя особа та позивач за зустрічною позовною заявою [PERSON], а також її представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, первісний позов [PERSON] визнали у повному обсязі не заперечували проти його задоволення. Зустрічну позовну заяву підтримали у повному обсязі з підстав, викладених в останній, просили суд визнати недійним договір дарування, укладений 25 червня 2008 року між [PERSON] та [PERSON]; визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного будинку та земельної ділянки. Третя особа-позивач зазначила, що вона усвідомлювала про укладання договору дарування нерухомого майна, надавала письмову згоду про це, нотаріус їм розяснювала суть такого договору, його наслідки, але вважає, що онук [PERSON] ввів їх в оману, оскільки на теперішній час перестав виконувати надані ним обіцянки щодо догляду за ними, побоюється, що він відправить їх до будинку пристарілих, він змусив їх укласти такий договір шляхом залякування та погрозами, скориставшись їх похилим віком та незадовільним станом здоровя. Вони вважали, що укладаючи договір дарування, належного їм нерухомого майна, [PERSON] буде виконувати обіцянки щодо догляду за ними. Відповідач спочатку надавав їм допомогу, здійснював догляд за нею та її чоловіком, але на даний час своїх обіцянок не виконує тому вони і вирішили з чоловіком звернутися до суду. З моменту укладання договору дарування та по теперішній час вони з чоловіком мешкають у будинку, який подарували [PERSON], він їх не виганяє, але вони побоюються, що він може реалізувати свої погрози щодо відправлення їх у будинок пристарілих. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] позовні вимоги як за первісним позовом так і за зустрічною позовною заявою не визнала, при вирішенні спору покладалася на розсуд суду. Зазначила, що нею дотримані всі вимоги діючого законодавства України та Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, розяснено суть угоди, її наслідки, [PERSON] та [PERSON] розуміли зміст договору, що [PERSON] надавала письмову згоду на укладання договору дарування нерухомого майна [PERSON] на імя [PERSON] Угода укладалася у присутності як [PERSON] так і [PERSON] про що свідчать згода останньої та підпис на договорі [PERSON] Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов до наступного: Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 25 червня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями № 12 та земельної ділянки, розташованих по вул. Польовій в с. Пролетраське Зміївського району Харківської області (а.с. 17-18). В пункті 9 вказаного договору зазначено, що [PERSON] надала свою письмову згоду на укладання такої угоди [PERSON] на імя [PERSON] (а.с. 17). Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. З аналізу вказаної норми та з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9, вбачається, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Таким чином, сторонами на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним вчиненого під впливом обману не надано належних та допустимих доказів, з яких би вбачалося, що [PERSON] навмисно, цілеспрямовано ввів їх в оману щодо фактів, які вплинули на укладення договору; не доведено істотність значення обставин, щодо яких їх введено в оману та сам факт обману. Про відсутність умислу на введення сторін в оману з боку відповідача свідчить і та обставина, що [PERSON] та [PERSON] й досі проживають в будинку, який подарували [PERSON] Посилання сторін по справі на перебування у похилому віці та наявністю незадовільного стану здоровя, як на підставу визнання договору дарування, який вчинено під впливом обману недійсним є безпідставними та не можуть бути основним та єдиним доказом того, що їх було введено в оману. Також на знайшли свого підтвердження доводи сторін про застосування до них з боку [PERSON] погроз та залякувань. Посилання сторін по справі про відсутність реєстрації права власності на земельну ділянку за [PERSON] не мають правого значення для визнання договору недійсним, який вчинено під впливом обману. Доводи про порушення нотаріусом порядку ведення нотаріальних дій не знайшли свого підтвердження та не є підставою визнання договору, вичиненого під впливом обману, недійсним, але дана обставина не перешкоджає сторонам змінивши підстави позову звернутися до суду. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги як [PERSON] позивача за первісним позовом, так і [PERSON] позивача за зустрічною позовною заявою, не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed