Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-27 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до Публічного Акціонерного Товариства «Західінкомбанк» про повернення вкладу звернувся [PERSON] 1.1. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав. Просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та стягнути з відповідача на його користь банківський вклад в розмірі 3000,00 грн. та на користь держави судові витрати по справі В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги визнав повністю та не заперечив проти їх задоволення та прийняття рішення судом під час попереднього розгляду справи. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Судом встановлено, що А4 січня 2009 року між Комерційним Банком «Західінкомбанк- ТЮВ (правонаступником якого є ПАТ «Західінкомбанк») та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу (депозиту) в національній валюті №ДД- 3278-6. Відповідно до п.1 договору банк приймає від вкладника грошову суму (вклад) в розмірі 3000,00 грн. на строк 18 місяців + 0 днів і зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї з розрахунку 24% річних, на умовах та в порядку, встановлених цим договором. Відповідно до п.2 договору нарахування процентів на банківський вклад (депозит) починається з наступного після надходження від вкладника грошових коштів на депозитний рахунок N026354003278000 в РФ КБ «Західінкомбанк» ТзОВ дня і закінчується в той день, який передує поверненню грошових коштів вкладнику або списанню з вкладного (, депозитного) рахунку вкладника. Відповідно до п.3 договору нарахування процентів проводиться щомісяця, в останній робочий день місяця та щомісячно (через календарний місяць) на фактичний залишок вкладу за методом факт/факт, приймаючи фактичну кількість днів у місяці та році. Відповідно до п.6 договору, банк зобовязується видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Вкладник повідомляє банк про намір отримати суму вкладу або його частину за 5 робочих днів. Відповідно до п.7 договору, у разі запитання вкладником частини вкладу, за згодою банку обов'язки сторін за цим договором припиняються, а сам договір розривається. На суму, що залишилась укладається новий договір. Відповідно до п. 10 договору, термін дії договору закінчується 14 липня 2010 року. 14 липня 2010 року між ПАТ «Західінкомбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до договору банківського вкладу в національній валюті №ДЦ-3278- 6 від 14 січня 2009 року, відповідно до п.1 якого, пункт 1 договору банківського вкладу в національній валюті №ДД-3278-6 від 14 січня 2009 року викладено в наступній редакції: «Банк продовжує строк дії договору в розмірі 3000,00 грн. на 18 місяців і зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї з розрахунку 17% річних на умовах та в порядку, встановлених даною додатковою угодою. Відповідно до п.7 додаткової угоди, дата повернення вкладу 14 січня 2012 року. З дослідженої в судовому засіданні ощадної книжки позивача [PERSON] залишок на його рахунку становить 3000,00 грн. 19 січня 2012 року позивач звернувся з письмовою заявою на імя керуючого РФ ПАТ «Західінкомбанк» з проханням повернути йому залишок коштів (вкладу) в розмірі 3000,00 грн. 22 лютого 2012 року позивач отримав відповідь за №63 керуючого РФ ПАТ «Західінкомбанк», з якої вбачається, що банком проводяться практичні заходи щодо повернення прострочених кредитів, які були надані клієнтам банку за рахунок залучених депозитів. Попри певні позитивні зрушення в питанні фінансового оздоровлення ПАТ «Західінкомбанку» та виведення його з кризового стану, достатньої можливості для виконання в повному обсязі своїх договірних зобовязань перед клієнтами та вкладниками банк ще не має. Вжиті останнім часом додаткові заходи дають можливість розпочати часткове повернення вкладів з поступовим нарощенням сум виплат в перспективі. Для можливості отримання коштів просять звернутися позивача в 3-х денний термін в установу банку. Однак дані звернення позивача належних наслідків не принесли. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Як слідує зі ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.2 ст.1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому є фізична особа, є публічним договором. Частина 2 статті 1060 ЦК України передбачає, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ч.3 ст. 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до положень ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішення суду у випадках, встановлених законом. Таким чином, відмова від повернення належних позивачу коштів є порушенням умов договору і прав позивача, як власника. Відповідно до п.2 Постанови Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5 Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів до відносин, які регулюються Законом України Про захист прав споживачів належать зокрема ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Верховний суд України в Узагальненні практики вирішення судами спорів, що виникають із договорів про надання громадянам фінансово-кредитних послуг недержавними структурами підприємницької діяльності від 01 грудня 1997 року також звертає увагу на те, що правовідносини в справах за позовами громадян до комерційних банків про стягнення внесених сум та нарахованих дивідендів регулюються загальними нормами зобовязального права, відповідними актами, що регулюють діяльність кожної з цих структур, укладеними договорами про надання послуг і при вирішення таких справ слід враховувати положення вищевказаного розяснення Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів. Тому, враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє повне підтвердження, є обґрунтованими, доведеними, визнаними представником відповідача, а тому вони підлягають до повного задоволення. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки рішення прийнято на користь позивача, який при подачі позовну до суду звільнений від сплати судових витрат, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved