Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання правочину недійсним, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, стягнення збитків, який уточнила в ході розгляду справи, вказавши, що позивач є власником нерухомого майна: матеріально-технічного складу, інв. № 092613, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 32. Між позивачем та відповідачем [PERSON] існують партнерські відносини у бізнесі. Позивач уповноважила відповідача [PERSON], шляхом видачі нотаріально посвідченої довіреності, представляти її інтереси, як підприємця в усіх без винятку підприємствах, установах, організаціях. В лютому 2011 року позивач дізналася від [PERSON], що між ним та [PERSON] відбулась домовленість, про наступне. [PERSON] з лютого 2011 року користується складом, за це він сплатив [PERSON] кошти в розмірі 5000 доларів США, та має намір придбати цей склад у майбутньому. У разі досягнення повної згоди щодо можливого переходу права власності на склад, вказана сума коштів буде зарахована у вартість проданого складу. За цей період згоди щодо можливого переходу права власності на склад не досягнуто. Відповідач [PERSON] з січня 2011 року почав користуватися складом площею 180 кв.м., та з липня 2011 року додатково йому було надано у користування площу складу 60 кв.м., орендна плата складає 25 грн. за квадратний метр. Всього за період з січня 2011 року по лютий 2012 року орендна плата склала 70500 грн. З урахуванням отриманої вже суми коштів в розмірі 5000 доларів США, розмір збитків завданим позивачу складає 305000 грн. Посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем [PERSON] фактично укладено договір оренди нерухомості: матеріально-технічного складу, інв. № 092613, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 32, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] збитки, завдані через створення ним перешкод в користуванні належним позивачу майном в розмірі 30 500 грн. та витрати на здійснення оцінки складу в розмірі 250 грн. Також, як зазначено у позові, позивачу стало відомо, що [PERSON] було надано відповідачу [PERSON] розписку про те, що [PERSON] отримав від [PERSON] завдаток 5000 доларів США та зобовязується продати йому склад. На думку позивача, домовленість відповідачів про можливий перехід права власності на склад є перевищенням наданих [PERSON] у довіреності повноважень. У звязку з чим, позивач просить визнати недійсним правочин, вчинений 21 лютого 2011 року, а саме: угоду про отримання [PERSON] від [PERSON] суми коштів в розмірі 5000 доларів США, саме як завдатку, та зобовязання продати останньому склад, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 32. Разом з тим, позивач просить усунути їй перешкоди в користуванні належним їй на праві власності нерухомим майном: матеріально-технічним складом, інв. № 092613, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 32, зобовязавши [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у його користуванні, звільнити цей склад від належного йому майна, забезпечивши вільний доступ до складу. В судовому засідання представник позивача, наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову не заперечував, посилаючись на те, що дійсно без згоди позивача отримав у завдаток кошти від [PERSON] Відповідач [PERSON] проти позову заперечував посилаючись на те, що ніякого договору оренди між сторонами не укладалося. Кошти сплачені ним згідно до розписки, в якості завдатку за подальший продаж складу, на підставі домовленості між ним та [PERSON], оскільки останній назвався власником цього складу. Не заперечував того факту, що на зазначеному позивачем складі ним були повішені замки, оскільки йому добровільно були передані ключі від спірного приміщення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що на підставі договору-купівлі продажу від 08 листопада 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за № 1680, позивач [PERSON] є власником нерухомого майна: матеріально-технічного складу, інв. № 092613, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 32 (а.с. 6-7). Також з матеріалів справи вбачається, що 21 січня 2011 року [PERSON] була видана розписка на імя [PERSON], відповідно до змісту якої [PERSON] отримав завдаток 5000 доларів США від [PERSON] та зобовязався продати останньому приміщення по вул.. Південне шосе 32, яке належить йому на праві власності. Вартість продажу складає 55000 доларів США. До 01 лютого 2011 року [PERSON] зобовязався звільнити склад 180 кв.м. (а.с. 9). Згідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно до вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно до вимог ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як встановлено в судовому засіданні та не оспорювалося відповідачем [PERSON], останнім були навішені замки на приміщення: матеріально-технічний склад, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 32, який належить [PERSON] на праві власності. Як пояснив [PERSON], [PERSON] у січні 2011 року, діючи в інтересах [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності, передав йому ключі від складських приміщень, а він в свою чергу сплатив йому суму коштів у розмірі 5000 доларів США, у якості завдатку, про що була складена відповідна розписка. Звертаючись до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні та володінні складським приміщенням, позивач посилалась на те, що вона є власником майна, маючи права володіння користування цим майном. Частиною 2 ст. 328 ЦК України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності, та за умовами ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. За матеріалами справи судом встановлено щодо відсутності у відповідача [PERSON] правових підстав володіння майном. На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку, що позивач є законним власником спірного майна, а тому її права підлягають захисту у обраний нею спосіб, а саме: шляхом усунення перешкод в користуванні належним їй на праві власності нерухомим майном: матеріально-технічним складом, інв. № 092613, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 32. Разом з тим, відповідач [PERSON] зобовязаний не чинити перешкоди позивачу у користуванні зазначеним майном, забезпечивши вільний доступ до приміщення складу позивачу. Що стосується позовних вимог про зобовязання відповідача [PERSON] звільнити склад від належного йому майна, то в цій частині слід відмовити, з тих підстав, що після набрання законної сили рішення суду і при відмові його виконання відповідачем, позивачу необхідно звернутися до відповідних державних органів, за якими визначено порядок виконання судових рішень. Позовні вимоги про визнання недійсним правочину, вчиненого 21 лютого 2011 року, а саме: угоди про отримання [PERSON] від [PERSON] суми коштів в розмірі 5000 доларів США, як завдатку, та зобовязання продати останньому склад, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 32 не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно частин 1, 3 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсності правочинів. Позивачем ставиться питання про визнання вказаного правочину розписки про отримання коштів в якості завдатку, недійсним, оскільки він, на думку позивача, вчинений в порушення вимог ст. 241 ЦК України. Як вбачається зі змісту оспорюваної розписки, остання укладена між [PERSON] та [PERSON] Даних про те, що [PERSON], видавши зазначену розписку, діяв від імені та в інтересах позивача суду не надано. Зі змісту оспорюваної розписки вбачається, що [PERSON] має намір продати належне йому на праві власності приміщення, а [PERSON] має намір його придбати. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, заінтересована особа вправі в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу. Юридична заінтересованість позивача у цивільному процесі зобовязує довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що його права порушені і вони можуть бути захищені у визначений ним спосіб. Оскільки правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме його прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений до справи відповідач відповідальним за це. Проте в порушення вимог закону позивач у позові не зазначив яким чином відповідачі порушили, не визнали або оспорили права, свободи чи інтереси позивача, не вказав яким чином їх дії чи бездіяльність унеможливили в повній мірі реалізувати позивачу свої права. Допустимих доказів на підтвердження доводів позивача про те, що складена відповідачем [PERSON] розписка на імя [PERSON] порушує права позивача та складена останнім з перевищенням наданих йому повноважень суду не надано, а тому підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсним правочину (розписки), вчиненого 21 січня 2011 року відсутні. Окрім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача [PERSON] збитків в розмірі 30 500 грн., завданих через створення ним перешкод в користуванні належним позивачу майном, а також витрат на здійснення оцінки складу в розмірі 250 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, між позивачем та відповідачем [PERSON] фактично укладено договір оренди нерухомості: матеріально-технічного складу, інв. № 092613, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 32, а позивач відмовляється вносити орендну плату за користування майном. Відповідно до ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з положеннями ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Між тим, на виконання вимог законну між сторонами не укладався письмовий договір оренди, сторони не домовилися щодо усіх істотних умов договору оренди, акт прийому передачі будівлі наймачеві не складався, а отже у суду відсутні підстав вважати, що між сторонами було укладено договір оренди матеріально-технічного складу, інв. № 092613, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 32, який не виконано відповідачем [PERSON] в частині сплати орендної плати. Таким чином, не будучи зареєстрованим у встановленому законом порядку, договір оренди не може вважатися укладеним. Надана представником позивача довідка ТОВ „Земля Плюс 2006 про ставки орендної плати на спірне приміщення, свідчать лише про те, що на звернення [PERSON] від 09 лютого 2012 року, ТОВ „Земля Плюс 2006 було визначено на момент звернення орендну плату за користування матеріально-технічним складом, інв. № 092613, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 32. В судовому засіданні представник позивача не навів належних доказів про те, що між сторонами був укладений договір оренди матеріально-технічного складу, інв. № 092613, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 32, за яким [PERSON] не сплачено орендну плату, у звязку з чим завдано позивачу збитки, чим не виконано вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. За встановлених обставин правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення завданих збитків з підстав зазначених позивачем, а також про визнання правочину недійсним, як способу захисту його порушеного або оспорюваного права, суд не вбачає, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача суму судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial