Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 05.12.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3995,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.12.2007 року. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором №VOJWRK02431808 від 05.12.2006р., заборгованість [PERSON] станом на 20.03.2013 року становить 43609,11 гривень, з яких: 3995,00 гривень - заборгованість за кредитом, 11890,92 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 27349,63 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 43609,11 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак подав заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить проводити розгляд справи у відсутності представника позивача, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суд про причину неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач у поданій заяві не заперечив проти такого порядку вирішення справи. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з'явились, тому згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних пісдтав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що між "Приватбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариств комерційний банк "Приватбанк" (банк) та [PERSON] 05.12.2006 р. укладено договір споживчого кредиту №VOJWRK02431808. Згідно даного договору банк надав [PERSON] кредит в розмірі 3995 грн. для придбання продукції, шляхом перерахування коштів на рахунок фізичної особи-підприємця [PERSON] Із умов п. 1.1. договору встановлено, що [PERSON] зобов'язався повернути кредитні кошти до 05.12.2007 р., шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі 412 грн. 37 коп., в період з 20 по 26 число кожного місяця. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, з дослідженого судом розрахунку заборгованості за кредитним договором № №VOJWRK02431808 від 05.12.2006 р. встановлено, що [PERSON] не виконує умови договору, оскільки не повернув кредит в порядку і строк, передбачених цим договором. Зокрема, даним розрахунком підтверджується, що у [PERSON] є заборгованість по кредиту в розмірі 43609 грн. 11 коп. грн. з яких: 3995 грн.- заборгованість по кредиту; 11890 грн. 92 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 27349 грн. 63 коп. - заборгованість по пені за несвоєчасне виконання зобов"язань за договором. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 3. ст. 10, ч.1, 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Проте, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростували твердження позивача щодо невиконання ним умов договору, наявність заборгованості за цим договором, а також її розмір. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи те, що [PERSON] не виконав умови договору, зокрема щодо погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів за користування ним в порядку та строк визначений цим договором, таким чином порушив зобов"язання. При цьому, статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Нормами ч.2 ст. 258 ЦК України визначена спеціальна позовна давність, згідно якої до вимог про стягнення неустойки (пені) встановлююється скорочена позовна давність в один рік. Із роз"яснень постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 р. №5 та Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 р. №15-рп/2011 (про захист прав споживачів кредитних послуг), яке має преюдиціальне значення, вбачається, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Оскільки умовами споживчого кредиту передбачений обов"язок відповідача повернути кредитні кошти до 05.12.2007 р., а також сторонами не укладався договір про збільшення позовної давності, при цьому позивач звернувся до суду із позовом 09.04.2013 р., тому з урахуванням положень ст. 257 ЦК України суд прийшов до висновку, що на час звернення до суду із позовом строк позовної давності сплив. Проте прикінцевими положеннями Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що дія цього закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності, тобто до 16.10.2011 р. Оскільки договір споживчого кредиту укладений до набрання чинності вищевказаним законом, тому положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо заборони вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, не застосовуються до даних правовідносин. Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки відповідач не подавав заяви про застосування позовної давності, а положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" не поширюється на даний кредитний договір, тому згідно вимог ч.3 ст. 267 ЦК України суд не вправі самостійно застосувати строк позовної давності. Із дослідженого судом розрахунку заборгованості по кредиту встановлено, що пеня у розмірі 27349,63 грн. значно перевищує розмір заборгованості по кредиту, який становить 3995 грн. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Проте, із п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 р. №5 вбачається, що положення ч.3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Таким чином, обов"язковою умовою зменшення рішенням суду розміру неустойки є подання відповідачем такої заяви. Оскільки відповідач в судове засідання не з"явився, а також не подав заяви про зменшення неустойки, тому з врахуванням положень вищевказаної постанови суд не вправі з власної ініціативи, без заяви відповідача, зменшити розмір неустойки. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що відповідач порушивши зобов"язання по умовах кредитного договору має заборгованість перед ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором на загальну суму 43609 грн. 11 коп., яка жодними належними та допустими доказами не спростована відповідачем, а тому підлягає стягненню в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", а також судові витрати.

Outcome: approved