Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-26 00:00:00

У листопаді 2011 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом до [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що вона є співласником 1/4 частки квартири [ADDRESS], яка належить їй на підставі свідоцтва про придбання майна, посвідченого 06.03.2008р. державним нотаріусом П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори,реєстр.№ 3-334 та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 17.04.2008р., реєстраційний № 22962937, номер запису 7092 в книзі 110. Іншими співвласниками квартири є [PERSON], якій належить 1\\2 частка та [PERSON], якому належить - 1\\4 частка спірної квартири. Вважає, що вона як співвласник квартири, має право на виділ в натурі 1\\4 частки спірної квартири, що є в спільній частковій власності за домовленістю між співвласниками та припинення права спільної часткової власності на квартиру. Однак відповідачі перешкоджають їй у праві володіння, користування і розпоряджатися своєю власністю, не пускають її туди, а тому просила усунути перешкоди шляхом вселення її в спірну квартиру. Посилаючись на викладене просила виділити їй в натурі жилу кімнату, площею 16,2 кв.м., припинити право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] та вселити її туди. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили визнати за позивачем право власності на жиле приміщення кімнати, площею 16,2 кв.м., припинити право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS], вселити її в квартиру і зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкоди у користуванні цією квартирою. Також просили стягнути з відповідачів судові витрати у зв'язку із сплатою судового збору у сумі 535,30 грн. при подачі позову, витрати на оплату судової експертизи у сумі 1400 грн. та юридичну допомогу у сумі 600грн. Відповідач [PERSON] позов не визнала та пояснила, що вона не впустить позивачку в свою квартиру оскільки вона тільки їй належить. Далі заначила, що це дочка брала у борг гроші у позивачки, а вона про це нічого не знала, а тому вона не має ніякого відношення до [PERSON] Вважає її позовні вимоги безпідставними і необґрунтованими. Відповідач [PERSON] позов не визнав, вважаючи його безпідставним. Представник третьої особи: КЖЕП №24 в судове засідання не з'явився, однак направив заяву про слухання справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази, які надані сторонами, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у відповідності до Свідоцтва про придбання майна від 06.03.2008р., посвідченого державним нотаріусом П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори, реєстр. № 3-334 та зареєстрованого 17.04.2008р. в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний № 22962937, номер запису 7092 в книзі 110, [PERSON] належить право власності на 1\\4 частку квартири [ADDRESS], яка передана їй державним виконавцем в рахунок погашення боргу на суму 53530грн., яка раніше належала [PERSON], на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 01.12.1999р., виданого Управлінням соціально- побутового розвитку ВАТ«Миколаївський глиноземний завод»,зареєстрований в ММБТІ 15.02.2000р. за р. № 7092.( а.c. 10) Згідно довідки № 5166 від 19.09.2011р. власником особового рахунку є [PERSON], яка зареєстрована в [INFO] з 10.06.2008р. Разом з нею в спірній квартирі зареєстровані інші особи з правом на житло: наймач та власник 1\\2 частини квартири-Соколова [PERSON], її дочка [PERSON] та власник 1\\4 частки-онук [PERSON]. ( а. с. 14) На підставі Свідоцтва про право власності на житло від 01.12.1999р., виданого Управлінням соціально-побутового розвитку ВАТ «Миколаївського глиноземного заводу» та зареєстрованого в ММБТІ 15.02.2000р. за р. № 7092 трикімнатна квартира № 21 по проспекту проспекту Жовтневому, 340/2 в м. Миколаєві належала [PERSON], який помер 16.08.2007р., [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1\\4 частці кожному.( а.c. 28) Після смерті [PERSON], із частина спірної квартири перейшла [PERSON], якій тепер належить 1\\4 частина спірної квартири. ( а. с. 29) Відповідно до ст.ст.364,367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ, з дотриманням вимог ст.183 ЦК України. Зазначеними нормами передбачено, що поділ (виділ частки) майна, що є об'єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників. Виходячи зі змісту цих норм поділ (виділ частки) є можливим якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину квартири з самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користувані співвласників будь-яких приміщень. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна, це питання вирішується судом. Ухвалою суду від 06.09.2012р. по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу. Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 125-008 від 29,01.2013р. визнано технічно не можливим поділ спірної квартири між співвласниками з виділом позивачці в натурі жилої кімнати, площею 16,2 кв.м., оскільки співвласнику [PERSON] з часткою 1\\4, мати належити в квартирі по загальній площі-16,15 кв.м., а по житловій -9,45 кв.м. ( а. с. 35-45 ) Згідно технічного паспорту на приватизовану квартиру [ADDRESS], квартира знаходиться на 7 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 3 кімнат, загальною площею - 64,60 кв.м., житловою площею 37,80 кв.м., у тому числі: 1 кімната, площею 11,30 кв.м., 2 кімната-10,ЗО кв.м., З кімната-16,20кв.м., має лоджію, площею 1,8кв.м. та балкон, площею 0,9кв.м. ( а. с. 26) На підставі викладеного, суд вважає за можливе, відмовити позивачці у задоволенні частини позовних вимог, що стосується виділення їй в натурі жилої кімнати, площею 16,2 кв.м. в квартирі [ADDRESS] і припинення права спільної часткової власності щодо співвласників. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В силу ст. 55 Основного закону права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно до вимог ст.386 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання і може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його права власності іншою особою. За положеннями ст. \~ \~ \~ \~383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналізуючи наведені вище норми цивільного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є власником 1\\4 частки спірної квартири, зареєстрована там, однак не може проживати там через те, що відповідачі чинять їй всіляки перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а тому суд вважає за можливе вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS] та зобов'язати відповачів не чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні спірною квартирою. Таким чмном суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині вселення у спірну квартиру підлягають задоволенню. Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд присуджує з другої сторни понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи викладене суд вважає стягнути з відповідачів судові витрати: половину сплаченої експертизи у сумі 700грн., судовий збір за немайнові вимоги в сумі 114,70грн. та юридичну допомогу у сумі 300грн., разом по 557,35грн.

Outcome: partial