Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив поновити його на роботі, зобов'язати відповідача скасувати наказ від 20.03.2012 № 237/ос, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу до моменту поновлення на роботі, стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що з 12.03.2001 року працював у відповідача на різних посадах: буфетником вагону-кафе, провідником пасажирських вагонів за контрактом, а з 21.06.2011 року начальником пасажирського поїзда також за контрактом. Наказом від 20.03.2012 року №237/ос його звільнено з роботи на підставі п.8 ст. 36 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення незаконним, а наказ про звільнення таким, що підлягає скасуванню, оскільки при звільненні відповідач порушив трудове законодавство, тобто його звільнення було проведено без попередньої згоди профспілкового організації, членом якої він являється, як це передбачено ст.ст.43, 247 КЗпП України. Укладений між ним та відповідачем контракт від 21.06.2011 року № 946, він підписав, але не отримав другий екземпляр контракту. Позивач отримав другий екземпляр контракту 20.03.2012 року. Запис про отримання другого екземпляру контракту 21.06.2011 року і підпис позивачу не належать. При підписанні контракту вважав його звичайною заявою про прийом на роботу начальником поїзда згідно до ст.24 КЗпП України а не ч. 3 ст. 21 КЗпП України і тому трудовий договір є безстроковим згідно ч.1 ст.23 КЗпП України. Вважає, що відповідач не мав законних підстав для його звільнення по п.8 ст.36 КЗпП України. Стосовно перевезення безквиткових пасажирів позивач вважає, що він перевезення безквиткових пасажирів не допускав, порушень з його боку вимог п.п. 1.2.4., 1.2.8., 2.2., 4.5., 4.10., 6.2., 6.5., 7.10. «Інструкції начальника поїзда №ЦЛ-0003»не було, що в штабний вагон (вагон начальника поїзду) ревізорами самостійно були допущені їхні знайомі, з метою складення акту на перевезення безквиткових пасажирів. При таких обставинах він змушений звернутися до суду з позовом. Позивач зазначив, що йому спричинена моральна шкода в сумі 5000,00 грн. В подальшому [PERSON] надав до суду заяву на заперечення на позов від 23.03.2012 в якій зазначив, що СТГО «Південна залізниця», а зараз державне підприємство «Південна залізниця» є неналежним відповідачем, тому, що на роботу його приймала Харківська вагонна дільниці №1 Південної залізниці, яка є відокремленим підрозділом з правом юридичної особи: має штамп, печатку, бланк, рахунки у банку. Суд повинен залучити до участі належного відповідача і зажадати отримання заперечення від Харківської вагонної дільниці №1. Укладений контракт від 21.06.2011 року № 946 не передбачає його прав, включення до контракту порушень - перевезення безквиткових пасажирів є незаконним. Акти ревізорів є недійсними, перевірка здійснена без начальника поїзда, до актів не додані квитки та штрафні квитанції. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити, доповнив, що на нього з боку керівництва відповідача за позовом під час звільнення здійснювався тиск. Позивач надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник державного підприємства «Південна залізниця» в судове засідання з'явився, надав документи щодо перейменування СТГО «Південна залізниця»на державне підприємство «Південна залізниця», письмові заперечення, позов не визнав, зазначивши, що звільнення позивача було здійснено з дотриманням вимог чинного трудового законодавства України і без порушення прав позивача, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представники 3-ї особи Вільна профспілка Харківської вагонної дільниці №1 Українець Л.В., Савлук Л.К. у судовому засіданні позов підтримали, зазначивши, що звільнення [PERSON] відбулось з порушенням вимог діючого законодавства, просили поновити його на роботі. Третя особа -Овчаренко Валентин Володимирович в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час і місце судового засідання, надав до суду заперечення проти позову. Суд заслухавши позивача, представника ДП «Південна залізниця», представників третьої особи, дослідивши надані сторонами докази приходить до наступного. Позивач був прийнятий на роботу буфетника 4 розряду Харківської вагонної дільниці №1 Південної залізниці згідно наказу начальника дільниці від 12.03.2001 року №104 за контрактом. Наказом начальника дільниці від 14.11.2003 року № 517 Позивач був переведений на посаду провідника пасажирських вагонів за контрактом, а з 21.06.2011 наказом начальника дільниці від 21.06.2011 року № 993/ос його було переведено на посаду начальника пасажирського поїзда за контрактом від 21.06.2011 року № 946, один примірник якого він отримав, про що зазначено в наданих документах. Твердження позивача щодо складання акту на безквиткових пасажирів з порушенням не знайшли свого підтвердження та спростовуються доказами по справі. Відповідно до п. 2.2 укладеному сторонами контракту (від 21.06.2011 року № 946), працівник зобов'язується чесно і сумлінно виконувати вимоги Інструкції начальника пасажирського поїзда №0003, інші нормативні документи, що регламентують порядок роботи начальника пасажирського поїзда, забезпечувати проїзд пасажирів у вагонах поїзда лише згідно з проїзними документами відповідного зразка: забезпечувати виконання поїзною бригадою обов'язків, які покладені на неї інструкціями, правилами, розпорядженнями керівництва та наказами, виконувати умови, визначені контрактом. 18.02.2012 року під час обслуговування поїзду №143/144 сполученням «Харків-Санкт-Петербург»було допущено перевезення 13 безквиткових пасажирів, на що ревізорами ВАТ «ФПК»РФ були складені акти №№ А 023050, А 023078, А 023049 , А 023176, акти ревізорів підписані без заперечень провідниками пасажирських вагонів і не підписані позивачем у порушення вимог Інструкції начальнику пасажирського поїзда №ЦЗ-0003. Акти ревізорів позивачем не оскаржувалися. [PERSON], виконуючи обов'язки начальника поїзда не забезпечив проїзд пасажирів в поїзді по проїзним документам, виконання працівниками поїзної бригади обов'язків, покладених на них посадовими інструкціями. Відповідно до графіку обходу поїзда №143 сполученням «Санкт-Петербург-Харків»під час рейсу начальник поїзду [PERSON] повинен був здійснити обхід вагонів поїзда в період з 17 години до 18 години та з 9 години до 10 години, але відповідні записи в бланках обліку відсутні, що свідчить про те, що він не здійснював обхід вагонів і не контролював роботу поїзної бригади, правильність ведення працівниками поїзної бригади бланків обліку ЛУ-72/УЗ, що призвело до перевезення безквиткових пасажирів. По прибуттю з рейсу 18.02.2012 позивач в повному обсязі документацію інструктору резерву провідників для перевірки не надав, маршрутний лист поїзної бригади для нарахування заробітної плати провідникам в бухгалтерію не здав. Своїми діями начальник поїзду [PERSON] порушив вимоги п.1.2.4, 1.2.8, п.4.5, п.4.10, п.6.2, п.6.4, п.6.5, 7.10 Інструкції начальнику пасажирського поїзда №ЦЗ-0003. Збитки відповідача від перевезення 13 безквиткових пасажирів склали 19331,87 грн., що підтверджується наданими документами відповідачем. Повідомлення про дострокове розірвання контракту у зв»язку із порушеннями його умов вручено позивачу під підпис. Позивач не заперечував, підтвердив в своїй позовній заяві, що попередження отримав 01.03.2012 року. Наказ № 49ДЗ від 23.02.2012 року про попередження позивачем не оспорюється. Згідно укладеного позивачем з відповідачем контракту від 21.06.2011 № 946 п. 6.3 п.п. «а»зазначено, що працівник може бути звільнений, а цей контракт розірваний до закінчення терміну його дії у разі встановлення факту перевезення безквиткових пасажирів або надлишкової ручної поклажі. Контрактом також передбачено, що в разі дострокового розірвання контракту з причин неналежного виконання сторонами обов'язків він розривається з попередженням відповідної сторони за 2 тижні. Зазначена умова відповідачем виконана. Після попередження про розірвання контракту позивач продовжував працювати і 12.03.2012»виконуючи обов'язки начальника поїзда № 144 «Харків-Санкт-Петербург»знову допустив порушення умов контракту та Інструкції начальнику поїзда № 0003 по ст. Бєлгород з провідником штабного вагону допустили у вагон шість безквиткових пасажирів, які їхали від ст. Бєлгород до ст. Прохорівка, про що ревізорами складено акт №А003465. Акт позивачем не підписано і не оскаржено. Збитки Відповідача від перевезення 6 безквиткових пасажирів склали 9938,48 грн. Загальна сума збитків відповідача від перевезення безквиткових пасажирів склала 29270,35 грн. Таким чином, суд вважає доведеним факт перевезення позивачем безквиткових пасажирів та порушення умов укладеного контракту. Суд при вирішенні справи дійшов висновку, що трудові відносини між сторонами, не можуть вважатися безстроковим трудовим договором, оскільки є строковим трудовим договором відповідно до чинного трудового законодавства. Згідно ч.3 ст.21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права і відповідальність сторін (в тому числі і матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається Законами України. Відповідно до частини 3 ст.15 Закону України «Про залізничний транспорт»визначено, що працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів працевлаштовуються на підприємства залізничного транспорту за контрактною формою трудового договору згідно Переліку посад визначеному Кабінетом Міністрів України. Перелік категорій посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору затверджено постановою КМУ від 15.07.1997 року № 764. Серед інших категорій працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору до переліку включено і посаду начальника поїзда. Відповідно до пункту 7 роз'ясень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.10992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству, а власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника укладання контракту в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом. Частиною 2 ст. 23 КЗпП України передбачено, що строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Отже, контракт між позивачем та відповідачем був укладений відповідно до чинного законодавства України і сторони визначили додаткові підстави, за яких контракт підлягав достроковому розірванню. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів»передбачено, що на підставі п.8 ст.36 КЗпП України припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Позивач допустив порушення умов контракту, за що був звільнений по п.8 ст. 36 КЗпП України. Погодження з профспілками звільнення позивача з підстав передбачених п.8 ст. 36 КЗпП України (припинення трудового договору) не передбачено. Твердження позивача про порушення при складанні актів ревізорами, порушень з їх боку при проведенні перевірки, суд відхиляє, оскільки відповідні акти позивачем не оспорювались. Здійснення тиску на позивача при звільненні з боку керівництва вагонної дільниці №1 не доведено доказами. Позивач вказував, що підпис про отримання контракту при його укладенні йому не належить, але заяв, клопотань щодо призначення почеркознавчої експертизи не заявив, тобто зазначене доказами не підтверджено. Позивач, заперечуючи проти позову, вказував, що контракт не передбачає його прав, тому є недійсним, але таких позовних вимог не заявляв. Не може бути прийняте судом і твердження позивача, представників профспілкової організації щодо недійсності окремих положень контракту (п.6.3 п.п. «а»), з тих же підстав. Позивач помилково вважає, що контракт є безстроковим трудовим договором, оскільки з ним контракт на посаду начальника поїзда укладався відповідно до ст.. 23 КЗпП України, Закону України «Про залізничний транспорт». Позивач на посаду начальника поїзда приймався вперше. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач мав правові підстави для розірвання контракту з позивачем і звільнення його з роботи з підстав, передбачених п.8 ст.36 КЗпП України, а тому відмовляє в задоволенні позову [PERSON] Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягають, як безпідставні. Крім того, позивач заявив позов до Харківської вагонної дільниці №1, яка не є юридичною особою і не може бути відповідачем у справі, тобто позов заявлений до неналежного відповідача, хоча в судовому засіданні був представник відповідача за довіреністю державного підприємства «Південна залізниця». Вказана обставина також є підставою для відмови в задоволенні позову [PERSON] Позивач не заявляв про заміну відповідача, залучення співвідповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed