Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-09 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона перебувала у шлюбі із [PERSON] з 5 травня 1961 року. Від шлюбу має двоє дітей, відповідачів у справі. Під час шлюбу вони побудували житловий будинок з господарськими будівлями №27 по вул.К.Основ»яненка в м.Дубно Рівненської області. Всі документи на його будівництво були оформлені на чоловіка, але вона все одно мала право на половину цього майна як дружина, згідно чинного законодавства. 14 червня 2010 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла ? частина вказаного будинковолодіння. Спадкоємцями першої черги стали вона та діти. Знаючи, що їй належить половина будинку як частка в спільному майні подружжя, вона вирішила відмовитися від своєї частки в спадковому майні після смерті чоловіка на користь дітей. В нотаріальній конторі вона написала заяву про відмову від своєї частки у спадщині після смерті чоловіка. Нотаріус роз»яснювала їй якісь норми, але вона була впевнена, що вони стосуються саме відмови від спадщини. Була впевнена, що відмовляється тільки від частки в спадковому майні, а її половина належить їй. Враховуючи її вік і те, що вона немає юридичної освіти, вона не приділила належної уваги ні поясненням нотаріуса, ні змісту написаної заяви. 15 грудня 2010 року державним нотаріусом Першої Дубенської державної нотконтори було видане свідоцтво про право на спадщину, згідно якого, її діти, відповідачі у справі, отримали після смерті батька цілий будинок, кожний по ? його частини. Тільки влітку 2011 року дізналася, що власниками є лише вони. У неї ніколи не було наміру відмовлятися від своєї частки в майні подружжя, а заява написана під впливом помилки і не відповідає її внутрішній волі. Просить визнати частково недійсною заяву від 21 жовтня 2010 року, визнати частково недійсним свідоцтво про право спадщину та визнати право власності на 1\\2 частину житлового будинку, як на спільну сумісну власність подружжя. У судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали позовні вимоги із викладених підстав. [PERSON] у суді пояснила, що після смерті чоловіка чула, що треба іти до нотаріуса, щоб переписати хату з померлого чоловіка, говорила про це з дітьми, відповідачами у справі. За життя вона мало займалася такими справами, все робив її чоловік. З ними проживала і проживає дочка. Перший раз у нотаріуса була разом з [PERSON] і [PERSON], написали заяви на спадщину. Визнала, що під час візиту до нотаріуса вона їй щось пояснювала і читала, також вона писала і підписувала документи, діти були присутні при цьому. Стверджує, що вона на той час не до кінця усвідомлювала, що будинок весь віддає дітям, а думала, що тільки чоловікову частину. Їй пояснювали можливість скасувати заяву про відмову від спадщини, але вона не зробила цього. Вказала, що вона власноручно писала, що на виділення частки в спільному майні подружжя не претендує. Другий раз пішла до нотаріуса, як почалися сварки, але їй повідомили, що вже пізно і потрібно іти в суд. Син претензій їй не висловлює. Десь перед весною 2011 року діти поділили хату. Дочка зробила поділ будинку на дві частини, перемуровувала, переставляла двері. Робила це за свої гроші, але вона їй також допомагала грошима. У половині де залишилася вона проживати з дочкою і внуком є всі умови. Також вона допомагає платити за комунальні послуги. У другій синовій половині [PERSON] обрізала газ. На даний час вона вже не хоче жити разом з дочкою, і до сина іти не хоче, а хоче мати тільки своє, так як хату будували разом з чоловіком. Тільки літом 2011 року вона дізналася про те, що в будинку немає її частки. Вона є неграмотною, хоча писати і читати вміє. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що в силу свого віку її довірителька не до кінця розуміла значення заяви про відмову від спадщини, яку підписувала у нотаріуса 21 жовтня 2010 року. Якщо прочитати її зміст, то зрозуміло, що вона відмовилася від спадщини на користь сина і дочки, але чомусь їх прізвища, ім.»я та по-батькові не вказані. Крім того, не дивлячись на те, що по змісту є вписана фраза «на виділення частки в спільному майні подружжя не претендую», в кінці зазначено лише «на видачу свідоцтва про право власності на ? частину частку не претендую» і стоїть її підпис. Таким чином, вона не відмовилася від своєї частки у спільному майні подружжя, а лише відмовилася від спадщини після смерті чоловіка. [PERSON] є не грамотною жінкою та враховуючи її вік не до кінця усвідомлювала значення тієї заяви хоча і підписувала її сама. У даному випадку потрібно звернути увагу на моральну сторону цієї справи. Адже їй не потрібно чуже, а лише частина, яка їй належить по закону у спільному майні подружжя. Чому син не визнає позов не зрозуміло. Вважає, що свідчення свідка [PERSON] є неправдивими, оскільки між позивачкою і ним склалися неприязні відносини. Просить задоволити позов у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов визнала повністю. Пояснила, що вона у даному будинку проживала весь час разом із батьками. Після смерті батька вона разом із братом і матір»ю пішли у нотаріальну контору, де вона з братом написали заяви про прийняття спадщини, а мати відмовилася від спадщини на їх користь. Нотаріус їй пояснювала, що якщо їй щось не зрозуміло, то вона може звернутися до неї повторно і вона їй роз»яснить все ще раз доступно. Після отримання свідоцтв про спадщину не було між нею і братом ніяких спорів. Як почали платити за газ, брат відмовився. Вона із матір»ю проживала у всьому будинку. В Новорічні свята вони із братом дійшли згоди з приводу поділу будинку на них двох. Весною вона розвалила ванну, двері замурувала і вставила собі інші, тобто поділили все добровільно. Така була між ними згода. [PERSON] не платив страховку на будинок, не давав достатньо коштів за газ, нічим не допомагав. Все лежить тільки на ній, мама витрачає свої кошти на ліки. Вирішення даної справи покладає на розсуд суду, виходячи із наданих доказів. Представник [PERSON] та відповідач [PERSON] позов не визнали повністю. [PERSON] пояснив, що все почалося після смерті батька. Мати йому сказала, що сестра хоче прибрати до рук всю хату і поросила щось робити. Між собою домовилися, що будинок буде ділитися на нього і сестру, щоб менше нести витрат. Пішли всі в нотаріальну контору, де нотаріус все всім пояснила, в тому числі і мамі час для анулювання її заяви. Мати сказала, що відмовляється від своєї частки на їх користь і хоче поділити будинок на двох. Світлана нервувала і обурювалася. Фактично будинок поділила сестра. Мати сказала якось, що сестра робить мерву за газ, він дав 200 грн. потім [PERSON] сказала, що вилізла ще якась неоплачена сума 800 грн., яку він відмовився оплачувати. Сестра почала виключати газ, і позивачка постійно йому жалілася. На її боці лишилося світло, вода, газ і каналізація. Перед даним позовом сестра просила лишити собі тільки одну кімнату, а все віддати їй. Він відмовив, так як власного житла немає, через це і виникла дана справа. Сестра має великий вплив на матір. Він пропонував позичці іти проживати до нього, або проживати у його половині, але вона відмовляється. Нотаріус говорила матері, щоб вона добре все обдумала, щоб потім не ходити по судах. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник також повністю підтримує позицію свого довірителя і вважає, що ініціатором даного позову є саме дочка, а не мати. Вважає, що нотаріусом були беззастережно дотримані всі процедури і правила передбаченні чинним законодавством для відмови від спадщини і від частки в майні подружжя і оформлені права на спадщину за законом. Не відповідають дійсності доводи, що вона ніби-то не знала, що відмовляється від усього будинку, оскільки вона писала заяву добровільно усвідомлюючи значення своїх дій та мала можливість керувати, розуміючи обставини, які мали для неї істотне значення, без будь-якого застосування до неї фізичного та психологічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею. Вона власноручно у цій заяві написала, що на видачу свідоцтва на право власності на ? частки у спільній сумісній власності подружжя не претендує і таке засвідчила своїм підписом. Їй державним нотаріусом роз»яснені були всі права, в тому числі і право відкликати цю заяву до 6 місяців з часу відкриття спадщини. Позивачка із такою заявою не звернулася, а лише через рік після видачі свідоцтва звернулася до суду із цим позовом і то під впливом відповідачки [PERSON], яка із самого початку виявила настирливі бажання позбавити брата спадкових прав після смерті батька. Позивачка відповідно до вимог закону не зверталася до нотконтори із письмовою заявою про видачу їй свідоцтва на право власності в спільній сумісній власності на майно подружжя по смерті свого чоловіка, а навпаки , нотаріально посвідченою заявою відмовилася від своєї частки в цьому майні. Його довіритель нічого поганого матері не зробив, а навпаки пропонував свої варіанти. Просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який помер 14 червня 2010 року. Відповідачі у справі є їх дітьми. (а.с.4,23,24) Із матеріалів справи вбачається, що померлий мав у приватній власності будинок №27 по вул.К.Основ»яненко в м.Дубно Рівненської області. (а.с.8,36,37-38) 21 жовтня 2010 року [PERSON] подала до першої Дубенської державної нотаріальної контори Рівненської області заяву, якою відмовилася від прийняття спадщини після смерті чоловіка на користь дітей (сина та дочки) і на видачу свідоцтва про право власності на ? частки. Дана заява містить запис «на виділення частки в спільному майні подружжя не претендую» та підписана особисто нею, що вона особисто визнала у суді. (а.с.20) Того ж дня, 21 жовтня 2010 року, були подані до нотаріальної контори і заяви [PERSON] та [PERSON] про прийняття всієї спадщини після смерті свого батька, [PERSON]. У графі, що стосується відомостей про інших спадкоємців міститься запис «мама відмовилася». (а.с.19, 21) Допитана у судовому засіданні нотаріус [PERSON] пояснила, що позивачка приходила до неї разів два чи три. Кожного разу вона все їй пояснювала і розказувала. Потім вони прийшли всі разом, з дочкою і сином. [PERSON] сказала, що любить дітей одинаково і хоче відмовитися від спадщини взагалі на їх користь. Також і відмовилася від виділення частки в спільному майні подружжя. Сказала, щоб весь будинок був дітям. Про це склали відповідні заяви і всі їх особисто підписали. Це було їх особисте волевиявлення. Позивачка всі записи і підписи робила власноручно. Дочка чомусь плакала, але не заперечувала, тільки казала, що вона ж все-таки живе з нею і доглядала батька. На це позивачка сказала, що діти рівні. Вона особисто просила, щоб добре все обдумали і вирішили, щоб потім не ходили всі разом по судах. Пояснила, що позивачка ще має час до грудня відмовитися від своєї заяви. Після цього, 15 грудня 2010 року відповідачам були видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх батька за якими перейшло у їх власність по ? житлового будинку. [PERSON] прийшла вдруге до неї вже після цього, десь перед Новим роком, казала, що діти ображають, не думала, що виникне ворожнеча. Вона пояснила позивачці, що тепер можна тільки звернутися до суду. Допитана у суді свідок [PERSON] пояснила, що після смерті [PERSON] вона бачилася із [PERSON] і та їй розповідала, що поділила будинок на двох. Як вона зрозуміла, що на себе і на сина. Свідок [PERSON] пояснила, що позивачка у справі є її свекрухою. Після смерті батька чоловіка вона приходила і просила у [PERSON] переоформити спадщину після смерті батька, тому що він там нічого не буде мати. Говорила, що хоче поділити будинок на сина і дочку. Плакала, що [PERSON] має претензії за хату, ображає її. Також відповідачка звонила до її чоловіка [PERSON] на роботу і просила, щоб він віддав їй більшу половину хати. Вони пропонували [PERSON] проживати у половині хати, яку переписала синові, але вона відмовлялася. Із показань свідка [PERSON] вбачається, що він також із розмови із позивачкою зрозумів, що вона будинок переписала на двох дітей, сама залишилася проживати із дочкою. За змістом ст.ст.1270,1273,1274 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строку шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Згідно ст.70,71 Закону України «Про нотаріат» та п.241 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій» нотаріус на підставі спільної письмової заяви подружжя видає одному або кожному з них свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, набутому ним за час шлюбу. Таке свідоцтво може бути видано кожному з подружжя як під час перебування у шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Свідоцтво про право власності на жилий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, земельну ділянку та інше нерухоме майно видається нотаріусом за місцем знаходження цього майна. У разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається державним нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не зверталася до нотаріуса із заявою про виділення їй частки у спільному майні подружжя, а навпаки, у заяві про відмову від спадщини вказала, що на таку частку не претендує та власноручно підписала. Суд вважає, що посилання позивачки на те, що в момент вчинення правочину та підписання заяви 21 жовтня 2010 року вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення та дана заява написана під впливом помилки не відповідають дійсним обставинам справи та були спростовані наданими суду доказами, в тому числі і її особистими поясненнями. Зокрема, з приводу того, що їй нотаріус дійсно роз»яснювала норми закону, строк і порядок відкликання поданої заяви про відмову від спадщини на користь своїх дітей, але не зробила цього, а також відмови від виділення частки в спільному майні подружжя. Також [PERSON] у суді вказала, що вона бачила та особисто приймала безпосередню матеріальну участь у поділу будинку саме на дві частини. Проживаючи разом із дочкою в одній половині друга частина, що належить синові, була відключена від комунікацій. Наведене дає підстави вважати, що на момент написання заяви 21 жовтня 2010 року відмова від спадщини на користь своїх дітей та бажання розділити будинок на двох відповідачів, відмовляючись від виділення її частки у спільному майні подружжя, було дійсною волею позивачки [PERSON] Проте, внаслідок виниклих в подальшому сімейних обставин, які суперечили її попереднім планам, вона змінила свою думку і звернулася до суду із вказаним позовом. Зважаючи на викладене, суд вважає, що у даному випадку відсутні підстави для визнання частково недійсною заяви від 21 жовтня 2010 року, визнання частково недійсним свідоцтва про право спадщину та визнання права власності на 1\\2 частину житлового будинку, як на спільну сумісну власність подружжя. Статтями 10, 11 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Outcome: dismissed