Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що в період з 30.04.1999р. по 23.03.2010р. вони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двоє дітей: сина [PERSON], [INFO]. народження, який тимчасово проживає з бабусею [PERSON], та доньку [PERSON], [INFO]. народження, котра проживає з нею і перебуває на її утриманні. Належно піклуючись про здоров»я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток, вона влітку 2013 року має намір, разом з донькою, відвідати своїх знайомих в Російській Федерації, що мешкають в м.Кіровськ Ленінградської області, та відпочити. На її думку, така подорож матиме неабияке значення для духовного та фізичного розвитку її дитини, вона матиме можливість оздоровити доньку в кліматичній зоні, яка є сприятливою для дітей такого віку. Але, не зважаючи на це, її колишній чоловік та батько дитини безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, не наводячи жодних вагомих аргументів для цього, що і спонукало її на звернення до суду із вказаним позовом, в якому позивачка також просила суд допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України. В судовому засіданні позивачка наполягала на своїх вимогах та на обставинах викладених в позові, пояснивши суду, що останній час вона відновила спілкування зі своїм давнім знайомим, разом з яким навчались в одній школі, котрий проживає в Російській Федерації. Наприкінці 2012 року вона їздила одна до нього в гості, а на сьогоднішній день він запросив її до себе на відпочинок разом з дітьми. Однак, коли вона звернулась до колишнього чоловіка, тобто відповідача, з проханням дати дозвіл на тимчасовий виїзд їх доньки [PERSON] до Росії, він її категорично відмовив. Відповідач в судовому засіданні категорично заперечував проти позовних вимог, мотивуючи тим, що позивачка неналежним чином виконує свої материнські обов»язки, ображає доньку, навіть дозволяє собі ударити дитину, та закриває її в гаражі, щоб донька не могла прийти до нього, з приводу чого він звертався до Органу опіки та піклування. Він також боїться за долю доньки під час перебування на території Російської Федерації, вважаючи, що оздоровити дитину можна саме на території України, та не виключає, що позивачка залишиться в Росії на тривалий час, разом з донькою, позбавивши його можливості спілкуватись з дитиною. /ар.сп. 16 / Представник Органу та піклування Красноокнянської райдержадміністрації Одеської області в судовому засіданні не підтримала жодну із сторін та просила суд, при винесенні рішення, якнайкраще захистити права та інтереси дитини, пояснюючи суду, що відповідач дійсно звертався до служби у справах дітей зі скаргами, на його думку, на неналежний догляд з боку колишньої дружини за донькою та завдання нею доньці побоїв, однак при перевірці вказані скарги не підтвердились. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, всебічно та повно з"ясувавши всі фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, якими вони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення, та проаналізувавши нормативно-правові акти, якими регулюються вказані правовідносини, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного: свідок [PERSON] суду повідомила, що з людиною, до якої має намір поїхати на відпочинок позивачка, тобто її рідна сестра, вони знайомі з дитинства. Останній час між сестрою та тією людиною відновились добрі відносини, в зв»язку з чим вона запрошена на відпочинок разом з дітьми. На її переконання, спільний відпочинок з донькою позитивно сприятиме її оздоровленню та оздоровленню доньки; свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що в травні поточного року вони були випадковими слухачами словесного конфлікту між сторонами, стосовно їхньої доньки, яка без відома матері покинула домівку та хотіла нетривалий час поспілкуватись з батьком; із свідоцтв про народження Серії [NUMBER] від 28.03.2007р. та про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 23.03.2010р., виданих Відділом РАЦС Красноокнянського райуправління юстиції Одеської області, видно, що сторони у справі, як колишнє подружжя, є батьками [PERSON], [INFO]. народження; /ар.сп. 4, 6 / із характеристики від 31.05.2013р., виданої Красноокнянською селищною радою, вбачається, що позивачка за час проживання в смт.Красні Окни, з травня 1999 року, зарекомендувала себе як порядна, скромна громадянка, урівноважена, спокійна, стримана. Працюючи продавцем у приватних магазинах та займаючись власною підприємницькою діяльністю, проявила себе як працьовита, уважна, відповідальна. На даний час має трьох малолітніх дітей, добра, турботлива мати, у стосунках з іншими тактовна, ввічлива, користується повагою жителів селища; /ар.сп. 28 / рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 12.10.2010р., яке вступило в законну силу 25.10.2010р. і ніким не оскаржувалось, позовні вимоги позивачки до відповідача, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди за спричинення 01.07.2010р. легких тілесних ушкоджень, були задоволенні; /ар.сп. 29-33 / рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 16.10.2010р., яке ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02.02.2011р. залишено без змін, в задоволенні позову відповідача до позивачки, про визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO]. народження, спільно з батьком [PERSON] - відмовлено; /ар.сп. 34-37 / висновком органу опіки та піклування Красноокнянської райдержадміністрації Одеської області №162 від 09.06.2010р. визначено спільні дні і час спілкування неповнолітньої [PERSON], [INFO]. народження, зі своїм батьком [PERSON] - щонеділі з 10 до 14 години та щовівторка з 19 до 20.30 години, а рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 21.03.2012р., яке вступило в законну силу 03.04.2012р. і ніким не оскаржувалось, в задоволенні позову відповідача до позивачки, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванню з дитиною - донькою [PERSON], 18.03.20007р. народження, - відмовлено; /ар.сп. 38-39 / рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 12.10.2010р., яке вступило в законну силу 25.10.2010р. і ніким не оскаржувалось, позовні вимоги позивачки до відповідача, про вселення та не перешкоджання в користуванні власністю, задоволенні - [PERSON] вселено у будинок за адресою: [ADDRESS], та зобов»язано [PERSON] не перешкоджати їй в користуванні вказаним будинком, однак згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 21.05.2010р. останній 08.05.2010р. не впускав позивачку у вказаний дім, змусивши таким чином її проживати за іншою адресою; /ар.сп. 41-43 / рішенням Красноокнянського районного суду від 01.06.2012р., яке ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.09.2012р. залишено без змін, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], про поділ спільного майна подружжя та виділення його в натурі, задоволенні частково, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено; /ар.сп. 44-52 / згідно накладної від 25.02.2013р. та лікарського призначення, позивачка взимку 2013 року лікувала доньку від пневмонії, для чого придбала ліків на 406,20грн.; /ар.сп. 53-54 / відповідно до висновку Красноокнянського райвідділу міліції від 17.05.2013р. на звернення відповідача від 08.05.2013. за №778, щодо притягнення колишньої тещі [PERSON] до відповідальності, за начебто виловлювання на його адресу нецензурними словами, його повідомлено, що в ході перевірки встановлена відсутність складу будь-якого кримінального чи адміністративного правопорушення; /ар.сп.56 і висн.№641/3198 на 5-ти арк./ із акту обстеження від 13.05.2013р.умов проживання сім»ї [PERSON] ([ADDRESS]) видно, що сім»я позивачки має належні умови для проживання з дітьми, а члені комісії впевнилися, що відносини між донькою [PERSON], [INFO]. народження, і матір»ю «добрі, довірливі, дитина не відходила від мами, [PERSON] гарно, чисто одягнена, акуратно заплетена. На правій ніжці ззаду у дитини був середнього розміру, жовтого кольору синець, як пояснила дівчинка, вона впала і забилася»; /ар.сп. 57 / Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного ро звитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю; ст.24 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 16.12.1966р., визначено, що кожна дитина без будь-якої дискримінації має право на такі заходи захисту, які є необхідними в її становищі як малолітньої, з боку її сім'ї, суспільства і держави; ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991р., встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; згідно ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до засто сованого закону і процедури, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, напри клад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. або ко ли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; ст.33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом; відповідно до ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; ч.ч.1, 2 ст.155 Сімейного кодексу України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини, і батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; ч.3 ст.313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними; згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» та п.18 «Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995р. №231 (із відповідними змінами), оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків, а за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду; абзацом 8 ч.2 п.4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. №57 (із відповідними змінами) передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, без нотаріально посвідченої згоди другого із батьків, здійснюється у разі пред»явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Таким чином, на переконання суду, позовні вимоги в частині надання дозволу на оформлення проїзного документу та дозволу на виїзд за кордон слід задовольнити, оскільки діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише передбачений певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків, та з урахуванням того, що місцем проживання малолітньої [PERSON] є помешкання матері, а виняткових обставин, через які вона могла б бути тимчасово розлучена з матір»ю, суд не вбачає. Водночас, при вирішенні питання щодо терміну виїзду за кордон, суд приходить до думки про його скорочення до двох місяців, виходячи з того, що літнього періоду поточного року залишилось менше трьох місяців, а тому в цій частині вимог позов підлягає частковому задоволенню. Розглядаючи питання стосовно допуску рішення суду до негайного виконання, в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні цієї вимоги, з огляду на те, що ст.367 ЦПК України, дана справа не віднесена до такої категорії. Натомість, заперечення відповідача суд відхиляє, оскільки ним, всупереч вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, не надано переконливих доказів в обґрунтування обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень, а показання свідків [PERSON] та [PERSON] жодним чином не доводять неналежне виконання позивачкою своїх материнських обов»язків чи фактів її жорстокого поводження з дитиною. Навпаки, надані позивачкою докази вказують на неналежне виконання батьківських обов»язків з боку відповідача, оскільки він фактично позбавив колишню дружину можливості проживати в належній їй частині спільного будинку разом з дітьми, а тому його відмову в дачі згоди на поїздку дитини за кордон суд розцінює як зловживання батьківськими правами і порушення прав дитини. На підставі принципу 6 Декларації прав дитини, ст.24 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини, ст.33 Конституції України, ч.8 ст.7, ч.ч.1, 2 ст.155 Сімейного кодексу України, ч.3 ст.313 ЦК України, ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», п.18 «Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995р. №231 (із відповідними змінами), абзацу 8 ч.2 п.4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. №57 (із відповідними змінами) та

Outcome: partial