Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-07 00:00:00

У липні 2012 року ПАТ КБ "Приватбанк"звернулось до суду з позовом до [PERSON], 3-ті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON], ВГІРФО Орджонікідзевського РВ ГУМВС України в Запорізькій області про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову зазначало, що 20.08.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк"та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у сумі 132000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 20.08.2017 року. [PERSON] належним чином зобов'язання за договором кредиту не виконала, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість станом на 21.06.2012 року в сумі 258 336 доларів США 64 центів. На забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, 20.08.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк"та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] надала банку в іпотеку нерухоме майно: квартиру [ADDRESS]. Посилаючись на вказані обставини, ПАТ КБ "Приватбанк"просило суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20.08.2007 року в розмірі 258 336,64 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки -квартиру загальною площею 87,19 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк"з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк"всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають у зазначеній квартирі зі зняттям з реєстраційного обліку. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позові та наполягаючи на них, просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву в якій просила справу розглядати у її відсутність, у запереченнях на позовну заяву посилалась на пропуск позивачем строку позовної давності, у зв'язку з чим просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа по справі, [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, крім того посилався на те, що розрахунок заборгованості позивача за кредитним договором є незрозумілим і вважав, що позивачем збільшено розмір позовних вимог, при цьому свого розрахунку суду не надав. Представник третьої особи по справі - Орджонікідзевського РВ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, на запит суду надав інформацію, що в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстрована одна особа -відповідач у справі, [PERSON] Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20.08.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк"та [PERSON] був укладений кредитний договір № ZPVBGA00000043, за умовами якого третій особі по справі, [PERSON] видано кредит у розмірі 132 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.08.2017 року (а. с. 7-9). На забезпечення виконання умов кредитного договору, 20.08.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк"та відповідачем по справі, [PERSON], укладено договір іпотеки квартири, за яким [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 87,19 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10-13). Внаслідок неналежного виконання своїх зобов'язань за кредитним договором у боржника виникла заборгованість. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованість за укладеним кредитним договором станом на 21.06.2012 року складається із суми основної заборгованості за кредитом в розмірі 114 697,71 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 57 216,08 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 10 453, 08 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 63 368 доларів США. Крім того, позивачем заявлено про стягнення штрафу, нарахованого відповідно до п. 5.4. кредитного договору, який складається з фіксованої ставки в розмірі 250 грн., що дорівнює 31,28 доларів США та процентної ставки, вирахованої виходячи з 5 % ціни позову, що дорівнює 12 300, 26 доларів США. Доводи третьої особи у справі, а також його представника про те, що позивачем розраховано заборгованість за підвищеними ставками, ніж передбачено договором, і вони не відповідають умовам договору є надуманими, оскільки відповідно до п. 7.1. позичальник зобов'язався сплачувати відсотки у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, в п. 7.4. передбачено, що позичальник при порушенні зобов'язань по погашенню кредиту повинен сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 2,43 % на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Як вбачається з позовної заяви та розрахунку, доданого до неї, відсотки за користування кредитом розраховані за ставкою 11,4 % річних, а в разі порушення зобов'язань по погашенню кредиту за ставкою 22,8 % річних, що відповідає умовам договору, оскільки в умовах договору передбачені відсотки на місяць, а в кожному році налічується 12 місяців. Також є безпідставними доводи відповідача та третьої особи у справі, що позивачем пропущено строк позовної давності по всім вимогам, оскільки як вбачається з розрахунку останній платіж позичальником зроблено у квітні 2010 року і саме з цього часу починається текти строк позовної давності, а позивачем заявлено позов 13.07.2012 року, тобто ще до спливу трирічного строку позовної давності. Проте, на думку суду, заслуговують на увагу доводи відповідача та третьої особи щодо пропуску позивачем строку позовної давності для стягнення пені. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, пеня нарахована Банком і заявлена до стягнення за період з часу прострочення позичальником чергового платежу, з 15.11.2008 року по 21.06.2012 року, тобто більше ніж за один рік. За умовами кредитного договору, а саме п. 4.1., пеня за 1 рік, що передував зверненню позивача до суду з позовом, складає 19 474,48 доларів США (35569 доларів США х 0,15%х365 днів). Таким чином, судом встановлено, що дійсна сума заборгованості [PERSON] (без урахування штрафу) за кредитним договором становить 201 841,35 доларів США, яка складається із суми основної заборгованості за кредитом в розмірі 114 697,71 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 57 216,08 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 10 453, 08 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 19 474,48 доларів США. Крім того, відповідно до п. 5.4. при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, у зв'язку з чим Банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Вирішуючи питання про включення до загальної суми заборгованості позичальника штрафу, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Виходячи з аналізу зазначених статей, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Пенею ж є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Тобто, пеня та штраф є різними видами неустойки як засобу юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 4.1 кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених умовами договору (несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту), позичальник зобов'язався сплатити пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки. Пунктом 5.4 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, у зв'язку з чим банк буде змушений звернутися до суду, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову. Зі змісту вказаних умов договору вбачається, що штраф має разовий характер, і його нарахування пов'язано лише з таким наслідком порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором, як звернення Банку до суду з позовом у зв'язку з порушенням умов договору. З розміру стягуваної суми штрафу видно, що його нараховано не за всі порушення, а лише один раз, в той час як нарахування пені застосовується в разі порушення строків виплати нарахованих платежів. Отже, штраф і пеня за цим кредитним договором нараховуються за різні порушення, а тому не є подвійною цивільно-правовою відповідальністю. Враховуючи вищевикладене, а також те, що при підписанні кредитного договору позичальник погодився із зазначеними умовами, заперечень щодо них не мав, то доводи позивача про включення до розміру заборгованості за кредитним договором суми штрафу у фіксованому розмірі 250 грн. (що дорівнює 31,28 доларів США) та у відсотковому розмірі від ціни позову є законними та обґрунтованими. Проте, оскільки позивачем заявлено позов про стягнення заборгованості за кредитним договором з урахуванням пені вирахованої з пропуском строку позовної давності і саме із цієї суми позивач вираховував штраф в розмірі 5 % від суми позову, а судом встановлено, що сума заборгованості є меншою ніж зазначено у позовній заяві (з урахуванням зменшення пені), суд вважає за необхідне зменшити відсотковий розмір штрафу до 10 092,07 доларів США (201 841,35 доларів США х 5 : 100 = 10 092,07 доларів США). З урахуванням викладеного, при розгляді вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд виходить з того, що у позичальника станом на 21.06.2012 року існує заборгованість перед ПАТ КБ "ПриватБанк"в розмірі 211 964,7 доларів США, яка складається: із суми основної заборгованості за кредитом в розмірі 114 697,71 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 57 216,08 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 10 453, 08 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 19 474,48 доларів США, штрафу в розмірі 10 123, 35 доларів США (фіксована ставка 31,28 доларів США + процентна ставка 10 092,07 доларів США = загальна сума штрафу 10 123, 35 доларів США). Відповідно до п. 33.4 Іпотечного договору, сторони домовилися, що вартість іпотечного майна складає 757 500 гривень (а. с. 13). Відповідно до п. 18.13 Договору іпотеки, право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотеко держателя при затриманні сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10 % або несплати Позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5 % суми кредиту або іншого істотного порушення умов Кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом ст. 589 ЦК України та ст. 20 Закону України "Про заставу"в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку"у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку"звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку"також передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. З огляду на зазначені положення закону, а також з урахуванням встановлення судом обставин, які свідчать про наявність заборгованості у позичальника перед ПАТ КБ "ПриватБанк"за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, суд вважає, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду ґрунтується на чинному законодавстві та укладеному між сторонами договорі. Як роз'яснено в п. 42 Пленуму ВССУ N 5, від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин"резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. А за вимогами ч.6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку"- ціна продажу встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. За вимогами ч. 5 ст. 38 Закону України "Про іпотеку", дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Статтями 627, 628 ЦК України визначено, що сторони вільні в укладенні договору, які можуть бути визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Пункт 5 ст. 38 Закону України "Про іпотеку"не забороняє визначення таких умов як надання повноважень іпотекодавцем необхідних для здійснення продажу та отримання витягу з Державного реєстру прав власності, а дозволяє іпотекодержателю здійснювати продаж від свого імені, на підставі іпотечного договору, якщо він містить таке застереження, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. За п. 27 Договору іпотеки, укладеного між сторонами, передбачено право продажу Іпотекодержателем предмету іпотеки будь - якій особі та будь яким способом, в тому числі у порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку", для чого іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.12 зворот). Отже заявлені вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк"про надання банку всіх повноважень необхідних для здійснення продажу з отримання витягу з Державного реєстру прав власності виходячи із умов Іпотечного договору, диспозитивності цивільного права та свободи договорів, зокрема, у даному випадку, щодо свободи сторін самим обрати спосіб та порядок врегулювання питань щодо виконання умов договору, підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. ст. 39, 40 Закону України "Про іпотеку", одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Як роз'яснено в п. 41 Пленуму ВССУ N 5, від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин"відповідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39-40 Закону України "Про іпотеку", за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, суд ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку, яке є предметом іпотеки. Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду, якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку". Як вбачається з матеріалів справи банком одночасно з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку", направлялася вимога добровільно звільнити житловий будинок протягом тридцяти днів з дня отримання цієї вимоги (а. с. 15-16), яка отримана відповідачем та третьою особою у справі, що в судовому засіданні підтвердив позичальник [PERSON] та не заперечувалось протягом усього часу розгляду справи відповідачем у справі, у зв'язку з чим суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк"про виселення [PERSON] з іпотечної квартири. За змістом Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року прийнятою за наслідками розгляду заяви про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї норми матеріального права, при вирішення питання про право користування особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, суд може одночасно вирішити питання про зняття особи з реєстраційного обліку відповідно до вимог ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Виходячи із положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вимоги банку про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON], яка згідно довідки від 13.12.2012 року є єдиною зареєстрованою у іпотечній квартирі особою, при виселені відповідача підлягають задоволенню. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення із зняттям з реєстраційного обліку іпотекодавця законними та обґрунтованими. Проте, з урахуванням того, що судом зменшено суму заборгованості за кредитним договором за рахунок пені та штрафу, суд задовольняє позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк"частково. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 107 грн. 30 коп.

Outcome: partial