Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-06 00:00:00

У липні 2012 року позивач звернулась до суду з позовом до територіальної громади в особі Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, третя особа: [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування. В позові зазначила, що 18.06.1997 року померла її бабуся - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Веселянка, вул. Зарічна, буд. 97. Згідно заповіту, посвідченого 08.04.1996р. Григорівською сільською радою Запорізького району Запорізької області за реєстровим №15, [PERSON] зробила наступне спадкове розпорядження: все належне їй на час смерті майно, у тому числі і житловий будинок, з усіма будівлями, що знаходиться в с. Веселянка, вул. Зарічна № 97 Запорізького району Запорізької області, вона заповідала: [PERSON], [PERSON], [PERSON] у наступному порядку: 1) 1/2 городу, 1/2 колодязя - [PERSON]; 2) 1/2 городу, 1/2 колодязя, 1/2 будинку [PERSON], 3) 1/2 будинку та сарай - [PERSON]. Вищевказаний заповіт на час відкриття спадщини не змінений та не відмінений, про що на заповіті 11.11.1997р. секретарем виконкому Григорівської сільської ради зроблена відповідна відмітка. У встановлений законом строк [PERSON] звернулась до Запорізької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де було відкрито спадкову справу № 413 за 1997 рік. Інші спадкоємці у встановленому законом порядку відмовились від прийняття спадщини. Незважаючи на те, що [PERSON] являється єдиним спадкоємцем на момент звернення до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, у видачі свідоцтва їй було відмовлено з тієї підстави, що "заповіт складений таким чином, що викликає у нотаріуса незрозумілості та суперечки після відкриття спадщини стосовно розпорядження заповідача по успадкуванню часток спадкового майна, які не можливо виділити в нотаріальному порядку та які не визначені в заповіті". Виходячи з викладеного [PERSON] просить суд визнати за собою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Веселянка, вул. Зарічна, буд. 97 в порядку спадкування після померлої [PERSON]. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на задоволенні позову наполягає, також зазначив що можливо розглянути справу за відсутністю представника відповідача. Представник відповідача територіальної громади в особі Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, проте в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову або заяви про відкладення розгляду справи до суду не надавав. Суд, оцінивши і дослідивши докази по справі, вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіривши обставини справи судом встановлено; 18.06.1997 року померла [PERSON], яка була бабусею позивачки. Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ЖС №077275, виданим 24.06.1997р. Григорівською сільською Радою народних депутатів Запорізького району Запорізької області, актовий запис №26 від 24.06.1997р. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Веселянка, вул. Зарічна, буд. 97, який належав спадкодавиці на підставі свідоцтва №231 про право власності на житловий будинок, виданого 24.06.1991р. Виконавчим комітетом Запорізької районної Ради народних депутатів. Згідно з довідкою, виданою Григорівською сільською радою за №395 від 09.04.2012 року, [PERSON] проживала та була прописана за адресою: с. Веселянка, вул. Зарічна, буд.97, Запорізького району Запорізької області з 1986 р. і по день своєї смерті - 18.06.1997 року. Разом з нею за вказаною адресою з 1986 року були зареєстровані її онука - [PERSON], та правнук - [PERSON], які на даний момент залишаються зареєстрованими за вказаною адресою У встановлений законом строк [PERSON] звернулась до Запорізької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де було відкрито спадкову справу № 413 за 1997 рік. [PERSON], яка також є спадкоємцем, відмовились від прийняття спадщини на користь [PERSON], що підтверджується її заявою посвідченою Григорівською сільською радою 02.12.1997 року. Інша спадкоємиця [PERSON] відмовились від прийняття спадщини на користь [PERSON], що підтверджується її заявою від 17.11.1997 року, наявної в копії спадкової справи. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 10 травня 2012 року, складену завідуючим Запорізької районної державної нотаріальної контори [PERSON], позивачу відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки заповіт складений таким чином, що викликає у нотаріуса незрозумілості та суперечки стосовно розпорядження заповідача по успадкуванню часто спадкового майна, які не можливо виділити в нотаріальному порядку та які не визначені в заповіті. В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п.4 Заключних та перехідних положень Цивільного кодексу України у редакції 2003 року до правовідносин, які виникли до вступу в силу цього кодексу, застосовуються норми законодавства, діючого раніше, а саме Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року (далі ЦК УРСР 1963 року) Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, передбачених ст. 549 цього Кодексу, що свідчать про прийняття спадщини. Враховуючи відмову [PERSON] та [PERSON] від права на спадщину на користь [PERSON], відповідно до ст. 554 ЦК УРСР 1963 року, їх частки переходять до [PERSON], яка в установленому законом порядку прийняла спадщину, та є єдиним спадкоємцем після смерті своєї бабусі - [PERSON], померлої 18.06.1997 року, як за заповітом, так і за законом. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, чи він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved