Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому він перебуває з відповідачем з 10 лютого 2001 року зареєстрованим Відділом РАГС Жовтневого районного управління юстиції м. Києва, актовий запис 77. В обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу позивач посилається на те, що від зазначеного шлюбу з відповідачем у них є малолітній син [PERSON], [INFO], сімейне життя у них з відповідачем не складається, а збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивача, що призвело до того, що з вересня 2011 року подружжя стало проживати окремо, вести окремий бюджет. В судовому засіданні 13.07.2012 року позивач підтримав позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання 13.07.2012 року не з'явився, однак подав заперечення проти позову де просила суд надати подружжю термін на примирення 6 місяців оскільки вважає, що сімю можливо ще зберегти, а обставини які викладені позивачем в позовній заяві є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Ухвалою суду від 13.07.2012 року провадження у справі зупинено, надано [PERSON] та [PERSON], термін для примирення 5 (пять) місяців до 13 грудня 2012 року (а.с.17). Ухвалою суду від 13.12.2012 року провадження у справі відновлено, викликано сторін в судове засідання (а.с.20). В судовому засіданні 13.12.2012 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання 13.12.2012 року не з'явилась однак 12.12.2012 року через канцелярію суду подала заяву, в якій просить суд провести судове засідання без її участі, проти розірвання шлюбу не заперечувала (а.с.19). Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10 лютого 2001 року у Відділі РАГС Жовтневого районного управління юстиції м. Києва, актовий запис 77 (а.с.5 копія свідоцтва про одруження). Від даного шлюбу у подружжя є малолітній син [PERSON], [INFO] (а.с.6 а - копія свідоцтва про народження). В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач мають різні погляди на взаємовідносини в сім'ї, в зв'язку з чим між ними постійно виникають різного роду непорозуміння, конфлікти. Вказані взаємовідносини призвели до того, що вони з 2011 року спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, мають окремий бюджет, сім'я фактично розпалася, а шлюб існує формально. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»- у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач повністю визнав позовні вимоги позивача, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved