Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту. Посилався на те, що 16 березня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №90, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 68000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12, 50 % на рік з кінцевим терміном повернення 15.03.2013 року. Кредит надавався на споживчі цілі та був отриманий [PERSON] 17.03.2006 року. Відповідно до умов договору, відповідач [PERSON] зобовязався погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, визначеному договором. Однак, [PERSON] в порушення умов договору, свої зобовязання належним чином не виконав. У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у [PERSON] виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 70506,88 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 558830 грн. 48 коп., в тому числі: сума заборгованості за кредитом 46130, 00 доларів США; 11225, 62 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 104235 грн. 57 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 16.03.2006 року позивачем було укладено договір поруки № 90 з відповідачем [PERSON]. Відповідно до умов договору та законодавства, поручитель зобовязався перед кредитором нести солідарну відповідальність із боржником. Просив позов задовольнити, стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь банку заборгованість у розмірі 70506, 88 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 558830 грн. 48 коп., а також понесені судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позов не визнали. Посилались на те, що відповідач [PERSON] не підписував договір кредиту від 16.03.2006 року та не отримував кредитні кошти. Просили відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] позов визнав. Вказував, що його довіритель не виконав зобовязання у звязку з тяжким фінансовим становищем. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ПАТ «Укрсоцбанк» - обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.03.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 90 (а.с.7-9). Відповідно до умов договору п.1.1-п.1.2, погоджених сторонами, кредитор надає позичальникові у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 68000 доларів США, зі сплатою 12,5 процентів річних та з кінцевим терміном повернення 15.03.2013 року. Кредит надавався на споживчі цілі. Як видно з змісту п.3.3.8 - п.3.3.9 Договору, позичальник зобовязаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п.2.4, 2.5 договору; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1.1 Договору. Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок у зобовязанні належним чином. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 1054 п.1 Цивільного Кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. \~ Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України \~розмір і порядок одержання \~процентів встановлюється договором. \~ З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. \~ Як видно із змісту п. 4.5 договору кредиту, у разі не виконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених п.п.3.3.8, 3.3.9 Договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. В звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідача [PERSON] станом на 06.05.2010 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 70506,88 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 558830 грн. 48 коп., в тому числі: сума заборгованості за кредитом 46130, 00 доларів США; 11225, 62 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 104235 грн. 57 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Зазначені обставини підтверджуються розрахунком суми заборгованості (а.с.19-30). Судом також встановлено, що 16.03.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки (а.с.10). Відповідно до умов договору поруки, поручитель зобовязався перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань в повному обсязі та нести відповідальність перед кредитором як солідарний боржник. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Позивачем відповідачу [PERSON] була вручена претензія щодо виконання зобовязань за кредитним договором, однак відповідачем вимоги претензії виконані не були (а.с.17). Суд також приймає до уваги ту обставину, що згідно статуту ПАТ «Укрсоцбанк» (нова редакція), свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи №054809 було змінено назву юридичної особи Акціонерно-комерційного банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» на ПАТ «Укрсоцбанк». З листа Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва №4010 від 10.04.2009 року про надання розяснень вбачається, що зміна акціонерних товариства «відкрите акціонерне товариство» та «закрите акціонерне товариство» на «публічне акціонерне товариство» не є зміною організаційно-правової форми господарювання товариства. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет). Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст.5 вказаного Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету. Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21.08.2001 року за №730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторговельні операції з валютними цінностями; операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України. З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог підпункту «в» п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14.10.2004 року №483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Судом встановлено, що підтвердженням наявності права відповідача на здійснення валютних операцій є видані Національним банком України банківська (генеральна) ліцензія №5 від 27.09.1991 року на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та письмовий дозвіл №5-3 від 29.12.2001 року на право здійснення операцій, визначених п.п.1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу (а.с.82-83, 195-197). Отже, враховуючи наявність у відповідача відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, суд вважає, що здійснення відповідачем кредитних операцій у валюті, в тому числі під час укладення з [PERSON] договору кредиту від 16.03.2006 року про видачу йому кредитних коштів в іноземній валюті, не суперечить вимогам чинного законодавства України. Посилання відповідача [PERSON] та його представника на ту обставину, що відповідач не підписував договору кредиту №90 від 16.03.2006 року суд вважає необґрунтованими та безпідставними з наступних підстав. Так, ухвалою суду від 17.02.2012 року судом за клопотанням представника відповідача [PERSON] [PERSON] було призначено почеркознавчу експертизу з приводу достовірності підпису [PERSON] в договорі кредиту №90 від 16.03.2006 року. Проте, 27.04.2012 року експертом було повернуто матеріали справи без виконання ухвали суду від 17.02.2012 року та повідомлено про неможливість дати висновок експерта почеркознавчої експертизи за відсутності не менше 5 вільних зразків підпису [PERSON], в тому числі за 2006 рік, про що судом було повідомлено сторін у справі. В подальшому, судом неодноразово призначались судові засідання по справі, проте, відповідачі та їх представники у судові засідання не зявлялись без поважних причин, вимоги експерта щодо надання вільних зразків підписів - [PERSON] виконані не були. Згідно ч.1 ст.146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто з цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Таким чином, суд вважає встановленим факт укладення договору кредиту №90 від 16.03.2006 року між банком та відповідачем [PERSON] При цьому суд враховує, що 31.05.2011 року під час судового розгляду представником відповідача [PERSON] у його присутності було заявлено клопотання про надання часу для врегулювання спору у добровільному позасудовому порядку у звязку з чим судом було оголошено перерву у судовому засіданні, що також підтверджує факт укладення договору кредиту №90 між сторонами. Суд приймає до уваги, що відповідач [PERSON] у повному обсязі отримав кредитні кошти у розмірі 68000 доларів США, що підтверджується, наявною у матеріалах справи заявою на видачу готівки від 17.03.2006 року (а.с.195 Том№2). За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved