Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-21 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Одеська товарна біржа. В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення в суд сторона позивача посилалась на ті обставини, що 29 липня 1996 року між [PERSON], що діяла від імені та в інтересах [PERSON] - з одної сторони, та [PERSON] - з іншої сторони, був укладений Договір №15854 купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді 193/1000 ідеальної частки квартири [ADDRESS], відповідно до умов якого [PERSON] набула право власності на вказане майно. [INFO] [PERSON] померла, після чого відкрилась спадщина до майна особи, в тому числі - вказаної квартири. Позивач пояснювала, що реалізуючи цивільні права та законні інтереси, з метою належного оформлення спадкових прав, вона зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але питання щодо спадкування даної квартири залишилось невирішеним, оскільки згаданий договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально. У зв'язку з цим [PERSON] як правонаступник сторони за договором, з огляду на факт виконання сторонами усіх істотних його умов, звернулась в суд з даним позовом, в якому просила визнати правочин дійсним. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Представник Одеської товарної біржі в судове засідання не з'явився, біржа повідомлялась судом про розгляд цивільної справи, причини неявки представника у засідання суду не відомі. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення позивача за суттю спору і підставами звернення в суд, дослідивши представлені письмові докази, надавши належну юридичну оцінку виниклим між сторонами по справі правовідносинам, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі - виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що 29 липня 1996 року між [PERSON], що діяла від імені та в інтересах [PERSON] на підставі довіреності - з одної сторони, та [PERSON] - з іншої сторони, був укладений Договір №15854 купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді 193/1000 ідеальної частки квартири [ADDRESS] (надалі за текстом - Договір), відповідно до умов якого [PERSON] набула право власності на вказане майно. Договір на момент укладання був зареєстрований на Одеській товарній біржі під реєстровим №15854 від 29 липня 1996 року, а також право власності набувача за правочином було зареєстроване в Одеському міжміському БТІ, про що свідчить відмітка установи на самому примірникові документу, датована 02 вересня 1996 року. Однак [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 26 листопада 2009 року Першим Малиновським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції, актовий запис №982 від 26 листопада 2009 року. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як наводить ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З огляду на ст. 1258 ч.ч.1,2 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. В силу ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Суд встановив, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом померлої [PERSON], що підтверджується наданими суду документами, які з'ясовують родинні відносини. При цьому [PERSON] спадщину фактично прийняла, що підтверджується зібраними по справі доказами - зокрема листом Сьомої одеської державної нотаріальної контори №1455/02-14 від 19 квітня 2013 року. Як сукупно регламентували ст.ст. 8, 9, 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції закону на момент укладення Договору), членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Водночас, біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. У зв'язку з тим фактом, що правовідносини стосовно майнових прав [PERSON] щодо відповідного об'єкту нерухомого майна дійсно виникли до набрання чинності діючим Цивільним кодексом України, але вже після набрання ним чинності не припинились, суд переконаний в обґрунтованості керуватись положеннями діючого на даний момент Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Зі згаданого Договору випливає, що суму вартості відчужуваного майна у повному обсязі довірена особа продавця отримала від покупця до підписання договору (п.5 Договору). Безумовно, як чітко вказує ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу, зокрема, квартири або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Суд звернув увагу на те, що на момент укладення Договору, діяв Цивільний Кодекс УРСР від 18 липня 1963 року із відповідними подальшими змінами, який таких вимог до подібних правочинів (договорів купівлі-продажу квартир) не встановлював. Згідно ст. 202 ч.1 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дійсно, як регламентує ст. 215 ч.ч.1,2 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Разом з тим, як зазначає ст. 220 ч.2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У відповідності до ст. 328 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зважаючи на дані вимоги законодавства і регламентацію виниклих між сторонами по справі правовідносин, судом не встановлено неправомірності в діях продавця відносно підстав для відчуження зазначеної раніше квартири. В той же час, суд не вбачає порушень закону і в придбанні покупцем вказаної нерухомості. У зв'язку з цим права позивача підлягають захисту. Таким чином, сукупно викладене обумовлює обґрунтованість визнання Договору дійсним, оскільки сторони на момент його укладення були членами вказаної біржі та вимоги діючого на той час цивільного законодавства були виконані в повному обсязі, враховуючи зокрема фактичне виконання умов Договору сторонами та подальшу державну реєстрацію відповідних майнових прав.

Outcome: approved