Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання правочину нікчемним. В позовній заяві вказує, що 04.01.2003 року було укладено договір міни, згідно умов якого її батькові [PERSON] дісталась квартира за адресою м. Рівне, вул. С. Крушельницької, 44/84, а їй, відповідачеві та неповнолітньому [PERSON] (їх з відповідачем сину) квартира в м. Рівне, вул. Соборна, 257/84. В подальшому, після смерті батька, спадкоємцем квартири по вулиці С. Крушельницької став її брат [PERSON] Власниками кватири по вул. Соборна стали вона, відповідач та неповнолітній син [PERSON] На даний час відповідач у поточному році знявся з реєстрації з квартири [ADDRESS]. Правовідносини, що виникли у зв'язку з укладенням договору міни продовжують існувати і на даний час, у відповідності до вимог перехідних положень ЦК України 2004 року. З приводу укладення договору міни зазначає, що в результаті його дії страждають інтереси її неповнолітнього сина, який після розірвання шлюбу 10.09.2009 року залишився на її утриманні та вихованні, оскільки, квартира за адресою м. Рівне, вул. Соборна, 257/84 є однокімнатною і розміри житлової площі не відповідають вимогам Житлового Кодексу України, при тому, що у відповідача є інше житло, він не має проблем щодо забезпечення житловими умовами. Його дії щодо зняття з реєстрації є підтвердженням цього. При укладанні договору вона не була юридично обізнана, є інвалідом 3 групи, перебуває на «Д»обліку під наглядом невролога, згідно довідки МСЕК. Крім того, при укладенні договору міни не була врахована думка органу опіки та піклування. На момент укладення договору пройшло кілька місяців з моменту народження сина вона була змушена постійно за ним наглядати, не мала вдосталь вільного часу для з'ясування юридичних обставин в даній ситуації. Правові наслідки укладення договору їй не було роз'яснено. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги частково змінила та просить визнати правочин - договір міни квартири від 04.01.2003 р., згідно якого [PERSON], [PERSON] та [PERSON] переходить квартира у власність за адресою м. Рівне, вул. Соборна, 257/84, а [PERSON] квартира за адресою м. Рівне, вул. С Крушельницької, 84/44, визнавши недійсним окрему частину правочину, договору міни, в частині визнання [PERSON] стороною договору міни. Представник відповідача позовні вимоги позивача заперечила повністю та вказала, що дана позовна заява була подана на ґрунті неприязних стосунків сторін, які виникли після їх розлучення. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши всі обставини справи, всебічно, повно та обєктивно дослідивши докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного переконання. Судом встановлено, що 04.01.2003 року було укладено договір міни, згідно умов якого батькові [PERSON] [PERSON] перейшла у власність квартира за адресою м. Рівне, вул. С.Крушельницької, 44/84, а [PERSON], [PERSON] та неповнолітньому [PERSON] квартира в м. Рівне, вул. Соборна, 257/84. В подальшому, після смерті батька, спадкоємцем квартири по вулиці С. Крушельницької став її брат [PERSON] Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На переконання суду, позивач не подав жодного доказу, який би підтверджував те, що договір міни від 04.01.2003 року не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що спірний договір міни від 04.01.2003 року був підписаний батьками неповнолітнього [PERSON] на підставі розпорядження міського голови м. Рівне про надання дозволу на відчуження квартир від 17 грудня 2002 року за № 3364-р. Після укладення договору міни від 04.01.2003 року відбулось повне виконання даного договору, до [PERSON] перейшла у власність квартира за адресою м. Рівне, вул. С.Крушельницької, 44/84, а [PERSON], [PERSON] та неповнолітньому [PERSON] квартира в м. Рівне, вул. Соборна, 257/84. Після виконання договору міни сторона по договору [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] квартира була успадкована [PERSON], який в даний час і є її власником. З пояснень позивача [PERSON], судом встановлено, що до моменту розірвання шлюбу з [PERSON] її влаштовували умови договору міни від 04.01.2003 року, оскільки в результаті оформлення даного договору поліпшились житлові умови членів її сім»ї. Після розірвання шлюбу вона зрозуміла, що її бувший чоловік [PERSON] безпідставно набув право власності на частину квартири не понісши фінансових витрат. У зв'язку із викладеним, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину нікчемним, є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed