Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-25 00:00:00

27.11.2012 року ВАТ НАСК Оранта в особі Харківської обласної дирекції ВАТ НАСК Оранта звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, посилаючись на те, що по договору про добровільного страхування транспортного засобу (Банківське КАСКО) № К841-005/08/СТ від 12.02.2008 року [PERSON] застрахувала автомобіль Nissan Qashqai, державний реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, у ВАТ НАСК Оранта в особі Харківської обласної дирекції ВАТ НАСК Оранта на страхову суму 122348 грн., у т.ч. і від такого страхового випадку, як пошкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Строк дії договору з 13.02.2008 року по 12.02.2014 року. Вигодонабувачем, за умовами договору, визначено Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку Укрсоцбанк. 17.08.2009 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася на а/д Харків-Сімферополь 17 км + 800 м, з вини [PERSON], що підтверджується постановою Харківського районного суду Харківської області від 04.11.2009 року, застрахований автомобіль був пошкоджений. 18.08.2009 року за реєстраційним № 1191 до страховика надійшла заява від страхувальника [PERSON] про страхову виплату. 02.09.2009 року аварійним комісаром НАСК Оранта за участю страхувальника проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, про що складено протокол (акт) огляду пошкодженого застрахованого транспортного засобу. Відповідно до складеного 21.10.2009 року аварійним комісаром НАСК Оранта звіту № 1191 матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Nissan Qashqai, державний реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, склав 19818 (девятнадцять тисяч вісімсот вісімнадцять) грн. 86 коп. [PERSON] відшкодування в сумі 19818,86 грн. виплачено страховиком страхувальнику у відповідності до умов Договору добровільного страхування транспортного засобу від 12.02.2008 року платіжним дорученням від 23.11.2009 року № 6918 на підставі складеного страхового акту та заяви страхувальника про страхову виплату. На підставі вищевикладеного та враховуючи положення діючого законодавства позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь суму спричиненої шкоди в розмірі 19818,86 грн., а також судові витрати, понесені ВАТ НАСК Оранта в особі Харківської обласної дирекції ВАТ НАСК Оранта. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] на задоволенні позову наполягала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, проти позову заперечував, вказуючи на те, що позивач при заявленні вимог посилається на ст. 1191 ЦК України, тобто відшкодування збитків в порядку регресу, в той час, коли в даному випадку має місце суброгація, а саме перехід до страховика права вимоги, яке страхувальник має щодо особи, винної у збитках. Дане право поширюється на страховика лише на суму фактично виплаченого ним страхового відшкодування. Регрес виникає як нові правовідносини, а при суброгації правовідносини і само зобовязання зберігаються, а відбувається тільки зміна уповноваженої сторони. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. [PERSON] вважав, що судом не може бути прийнятий як належний, допустимий доказ звіт від 21.10.2009 року № 1191, як на підтвердження суми завданих збитків, оскільки він складений не уповноваженою особою з порушенням вимог ЗУ Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні. Також відповідач вказував на те, що позивачем пропущено строк позовної давності. З огляду на вищевикладене, [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову ВАТ НАСК Оранта. Свої інтереси відповідач [PERSON] довірив представляти [PERSON], яка також проти позову заперечувала, посилаючись на те, що [PERSON] не може бути відповідачем за даним позовом, оскільки його цивільно-правова відповідальність станом на 17.08.2009 року була застрахована у Приватному акціонерному товаристві [PERSON] компанія ЛЕММА [PERSON], саме до якої позивач і повинен звернутися з регресною вимогою. Однак, відповідно до ст. 38 ЗУ Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, підстави щодо можливості подання регресного позову страховика після виплати страхового відшкодування до страхувальника в даному випадку відсутні, оскільки [PERSON] керував транспортним засобом не в стані алкогольного спяніння, стан транспортного засобу відповідав вимогам Правил дорожнього руху України, відповідач самовільного місце пригоди не залишав, повідомив страховика про настання страхового випадку у строки та в порядку, визначеному Законом. Враховуючи викладене, [PERSON] вважала позовні вимоги ВАТ НАСК Оранта в особі Харківської обласної дирекції ВАТ НАСК Оранта необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Судом встановлено, що 17.08.2009 року о 19 год. 00 хв. на а/д Харків-Сімферополь 17 км + 800 м сталася дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) за участю легкового автомобіля Nissan Qashqai, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] (документи на автомобіль копія тимчасового дозволу на керування транспортним засобом від 21.12.1993 року та копія Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія АХС № 097979 /а.с. 12/) та автомобіля ЗАЗ-1102, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] /а.с. 11/. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 04.11.2009 року адміністративна справа відносно [PERSON] за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення була закрита у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. В той же час [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 17.08.2009 року за його участю та участю водія автомобіля Nissan Qashqai, державний реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, [PERSON] /а.с. 27, 28/. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Nissan Qashqai, державний реєстраційний номер [NUMBER], було заподіяно механічні пошкодження кришки багажника, задньої панелі, заднього бамперу та додаткового стоп-сигналу /а.с. 10/. Як вбачається з матеріалів справи між [PERSON], ВАТ НАСК Оранта та АКБ соціального розвитку Укрсоцбанк було укладеного договір добровільного страхування транспортного засобу (Банківське АСКО) від 12.02.2008 року № К841-005/08/СТ, відповідно до якого Страхувальник ([PERSON]В.) зобовязувалася вносити страхові платежі у визначений термін і дотримуватися інших умов цього Договору, а [PERSON] (ВАТ НАСК Оранта) взяв на себе зобовязання у разі настання страхового випадку виплатити Страхувальнику страхове відшкодування за шкоду, заподіяну застрахованому транспортному засобу та/або застрахованому додатковому обладнанню внаслідок настання страхового випадку в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Обєктом страхування був автомобіль Nissan Qashqai, державний реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску. До страхового випадку, за Договором від 12.02.2008 року, також відноситься зіткнення застрахованого транспортного засобу під час руху з рухомими чи нерухомими предметами, зіткнення рухомих транспортних засобів із нерухомим застрахованим транспортним засобом, перевертання застрахованого транспортного засобу (ризик ДТП). Договір страхування від 13.02.2008 року діє до 10.11.2013 року. Розмір страхової суми визначається Страховиком /а.с. 4-7/. 18.08.2009 року [PERSON] звернулася до Харківської обласної дирекції ВАТ НАСК Оранта із заявою № 1191 про страхову виплату /а.с. 9/. 02.09.2009 року аварійним комісаром Харківської обласної дирекції ВАТ НАСК Оранта був проведений огляд транспортного засобу Nissan Qashqai, державний реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, про який [PERSON] повідомлявся телеграмою. За результатами огляду складений відповідний Протокол ([PERSON]), визначено перелік виконаних ремонтних робіт /а.с. 14, 15-17, 18/. На підставі проведеного огляду аварійним комісаром було складено Звіт від 21.10.2009 року № 1191, розрахована ремонтна калькуляція та визначено, що матеріальний збиток, завданий власникові Nissan Qashqai, державний реєстраційний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, становить 19818,86 грн. /а.с. 19-21, 22-23/. 26.10.2009 року було складено [PERSON] № 1191, на підставі якого [PERSON] виплачено страхове відшкодування у розмірі 19818,86 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 23.11.2009 року № 6918 /а.с. 24, 25, 26/. Отже, судом встановлено, що 17.08.2009 року на а/д Харків-Сімферополь 17 км + 800 м сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] Останнього визнано винним у скоєнні ДТП, в результаті якої автомобіль [PERSON] було пошкоджено. Оскільки [PERSON] уклала договір страхування від 12.02.2008 року, позивачем було сплачено їй страхове відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Дана норма ЦК України регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. Правовідносини, повязані із страхуванням різних видів, регулюються главою 67 ЦК України. Зі змісту позовних вимог вбачається, що ВАТ НАСК Оранта просить стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу. Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що 25.12.2008 року [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність, як власник наземного транспортного засобу автомобіля ЗАЗ 112201, державний реєстраційний знак [NUMBER], строком на один рік, тобто до 25.12.2009 року. Відповідно до копії полісу № ВС/3123167 ліміт відповідальності [PERSON] за шкоду, заподіяну життю і здоровю становить 51000 грн., за шкоду, заподіяну майну 25500 грн., франшиза складає 510 грн. 19.08.2009 року [PERSON] повідомив ЗАТ СК ЛЕММА [PERSON] про ДТП, яка сталася 17.08.2009 року, що підтверджується копіями повідомлення від 19.08.2009 року та листом голови правління ПрАТ СК ЛЕММА [PERSON] від 04.02.2013 року № 01/01/13. Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. Як зазначалося вище винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] [PERSON] виплатив своєму страхувальнику [PERSON], якій належить постраждалий внаслідок ДТП автомобіль, страхове відшкодування і позивач, з урахуванням відступлення прав вимоги, звернувся до суду з позовом про відшкодування з винної у ДТП особи [PERSON] понесених витрат у порядку регресу, проте суд вважає, що зобов'язання з відшкодування шкоди, яке виникло у відповідача перед позивачем, як таке збереглося, однак у ньому змінилася сторона (кредитор) і ці правовідносини мають регулюватися ст. 993 ЦК України (суброгація). Так, за суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов'язанні зі збереженням самого зобов'язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов'язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Вимоги позивача щодо стягнення суми відшкодування з [PERSON] суперечать вимогам ст. 933 ЦК України та ст. 27 ЗУ Про страхування, оскільки [PERSON] застрахував свої цивільно-правову відповідальність, а, отже цивільно-правова відповідальність винної особи, яка була застрахована у іншого страховика, потерпілий має право вимоги до нього, а отже, це право переходить і до страховика, з яким потерпілий уклав договір добровільного страхування. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити ВАТ НАСК Оранта в особі Харківської обласної дирекції ВАТ НАСК Оранта в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed