Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-06 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 25.06.2009 р., звернувся позивач із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитом, зазначаючи, що 11.12.2007 року між [PERSON] та ВАТ [PERSON] Авальв особі Одеської обласної дирекції був укладений кредитний договір №014/0035/85/86803 за умовами якого ВАТ [PERSON] Авальнадав [PERSON] кредит в розмірі 145145 доларів США. [PERSON] зобовязалась щомісячно погашати кредит та сплачувати 14,25 % річних, згідно графіку погашення кредиту. У звязку з тим, що [PERSON] належним чином не виконала зобовязання по зазначеному договору, у неї станом на 16.06.2009 р. виникла заборгованість у розмірі 183694 доларів США, що за курсом НБУ складає 1398174 гривні 01 копійка, які позивач просив стягнути на його користь та судові витрати. Представник позивача двічі уточнював позовні вимоги, за якими не змінюючи підставу та предмету позову збільшував розмір заявленої до стягнення суми боргу. Згідно останньої уточненої редакції позовних вимог від 22.03.2010 р., позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 224505,10 доларів США, що за курсом НБУ складає 1795591,79 гривень та судові витрати. Відповідач позов не визнала, надала суду письмові заперечення проти позову, зазначаючи, що 13.12.2007 року на неї був здійснений психологічний тиск, який полягав у примушуванні перегляданні відеоматеріалів, після перегляду яких, відповідачка перебувала у безпорадному стані, підписала договір не ознайомившись з його умовами. Також [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ [PERSON] Авальпро розірвання та визнання кредитного договору недійсним, зазначаючи, що відповідачем був порушений принцип свободи договору, договір був укладений з порушенням встановлених законом вимог. Справа перебувала у провадженні судді Дрішлюк А.І., у звязку з обранням судді Дрішлюк А.І. суддею Апеляційного суду Одеської області, справу, в порядку ст. 11-1 ЦПК України передано судді Жуган Л.В. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14.02.2012 року позовні вимоги ПАТ [PERSON] Авальбули задоволені, з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства [PERSON] Авальв особі Одеської обласної дирекції акціонерного товариства „[PERSON] Аваль заборгованість за Кредитним договором № 014/0035/85/86803 від 11.12.2007 року у загальному розмірі 224505,10 (двісті двадцять чотири тисячі пятсот пять) доларів США 10 центів, що в гривневому еквіваленті складає 1795591 (один мільйон сімсот девяносто пять тисяч девяносто одна) гривня 79 копійок. 08.02.2012 року із заявою про ухвалення додаткового рішення звернувся позивач ПАТ [PERSON] Аваль, зазначаючи, що при постановлені рішення судом не було розглянуто зустрічний позов [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали вимоги зустрічного позову, просили його задовольнити. Дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] до Малиновського районного суду м.Одеси, 06.05.2010 року був поданий зустрічний позов про розірвання кредитного договору, визнання договору недійсним. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02.08.2010 року [PERSON] був наданий строк для усунення недоліків. Після усунення недоліків зустрічної позовної заяви, 06.10.2010 року зустрічна позовна заява була прийнята судом до провадження. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси не вирішено питання щодо наявності обставини, якими [PERSON] обґрунтовує свої вимоги за зустрічним позовом. Згідно ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали доказі і давали пояснення, не ухвалено рішення. Згідно зустрічної позовної заяви, в якості правової підстави для визнання кредитного договору недійсним, [PERSON] вказує про здійснення на неї психологічного примусу з боку працівників банку під час укладення договору. [PERSON] також посилається на відсутність у неї особистого бажання, яке відповідало внутрішній волі та свідомості для здійснення правочину, на тотожні підстави [PERSON] посилалась також і в своїх запереченнях. Під час ухвалення рішення по справі, зазначені обставини були досліджені судом, в якості заперечень проти первісного позову. Так, судом встановлено, відповідачка [PERSON], 19.08.2008 року, у звязку з простроченням виплат за кредитним договором звернулась до ВАТ [PERSON] Авальіз заявою, згідно якої зазначила, що заборгованість виникла у звязку з складнощами у веденні бізнесу, та зобовязалась дотримуватись графіку погашення заборгованості. Таким чином, вже після укладення кредитного договору, а також договору купівлі-продажу [PERSON] усвідомлювала наявність заборгованості за укладеним кредитним договором. Під час розгляду справи, судом призначалась судова почеркознавча експертиза на вирішення якої були поставлені питання, чи перебувала особа, яка виконала рукописний текст у незвичайному стані, витрати на проведення експертизи покладення на [PERSON] Однак, згідно клопотань експерти ОНДІСЕ від 05.12.2010 року, 15.12.2010 року, повідомлень експерту від 14.02.2011 року, 27.05.2011 року оплату за проведення експертизи не здійснено. Відповідно до ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, суд залежно від того, хто із цих ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. З доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості, вбачається факт часткового виконання кредитного зобовязання, що також свідчить про необґрунтованість доводів відповідача. Будь-які інші відповідні та належні докази що підтвердження заявлених вимог [PERSON] суду не надані. Таким чином, суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо визнання кредитного договору недійсним не обґрунтовані та не підтверджуються матеріалами справи. Враховуючи заявлені вимоги щодо розірвання кредитного договору, суд вважає, що вимоги позивачки щодо розірвання кредитного договору та вимоги щодо визнання договору недійсним є взаємовиключними, оскільки предявляючи вимоги про розірвання договору, позивача визнає факт його дійсності. Зазначена позиція підтверджується також й розясненнями Верховного Суду України, наданими в п. 5 Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними. [PERSON] того, згідно ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другої стороною. [PERSON] не надано жодного доказу щодо порушенням умов кредитного договору з боку позивача ПАТ [PERSON] Аваль, тому вимоги про розірвання договору не є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. За таких обставин, суд відмовляє у [PERSON] у задоволенні зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним, розірвання договору.

Outcome: approved