Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину. Свої позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем 20.09.1997 року у виконавчому комітеті Поберезької сільської ради народних депутатів Тисменицького району Івано-Франківської області, актовий запис № 9. Від даного шлюбу у них народилась дочка [PERSON] - [INFO]. Причиною звернення до суду є те, що вони з відповідачем люди різних характерів та поглядів на життя, а тому у них виникають різні спори, сварки та непорозуміння. Спільних інтересів у них немає, вони віддалились одне від одного та кожен з них став жити своїм життям і протягом тривалого часу вони проживають окремо. Подальше перебування в шлюбі є недоцільним та суперечить інтересам позивачки, а тому вона просить суд шлюб розірвати. Відповідач не цікавитися дитиною, її вихованням, моральним і фізичним розвитком, в добровільному порядку не надає коштів на її утримання, хоча згідно закону зобовязаний це робити. Просила стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, сторони не підтримують подружніх відносин, відновлення сім'ї неможливе та суперечить інтересам подружжя, а тому суд приходить до переконання, що вимоги позивачки є доведеними та такими що підлягають до задоволення. Встановлено, що у шлюбі сторін народилась дочка [PERSON] -[INFO]. Відповідач не надає коштів на утримання дитини. У відповідності з вимогами ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд вважає, що шлюб слід розірвати, неповнолітню дочку залишити проживати з матірю, після розірвання шлюбу залишити позивачці шлюбне прізвище. З відповідача на підставі ст. 183 Сімейного кодексу України слід стягнути аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. На підставі наведеного, відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, ст.ст. 110, 112, 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved