Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди посилаючись на те, що 12.06.2013 року [PERSON] був прийнятий на роботу до Приватного підприємства на посаду водія. 10.05.2013 між сторонами укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Наказом керівника підприємства від 12.06.2013 року за відповідачем закріплено автомобіль «КАМАЗ» д.н.з. [NUMBER]. 19.07.2013 року відповідач, виконуючи свої трудові обов'язки та керуючи ввіреним йому автомобілем, був неуважним за кермом внаслідок чого допустив з'їзд автомобіля в кювет та його перекидання, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження. В зв'язку із викладеними обставинами, позивач ПП «Обухівміськвторресурси» просить стягнути з відповідача 66099,41 грн. матеріальної шкоди. В судове засідання представник позивача не з'явилась, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, , дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них обов'язків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був прийнятий до ПП «Обухівміськвторресурси» на посаду водія з 12.06.2013 року, на підставі наказу № 147/К з окладом 1385 грн. 10.05.2013 року, між позивачем та відповідачем було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого, [PERSON] приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей. З наказу №6-т/з від 12.06.2013 року за [PERSON] закріплено автомобіль «КАМАЗ» д.н. [NUMBER], 2002 року випуску. Згідно наказу №249/к від 30.08.2013 року останній звільнений з займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON]. 19.07.2013 року о 10-30 год. на 38 км автодороги Київ-Знам'янка керуючи автомобілем «КАМАЗ» д.н.з. [NUMBER], не був уважним за кермом, не вибрав безпечної швидкості щоб постійно контролювати рух транспортного засобу, не вжив всіх заходів для зменшення швидкості до повної зупинки та допустив з'їзд в кювет та перекидання. Внаслідок чого, автомобіль отримав механічні пошкодження, власнику завдано матеріальні збитки. Вина відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України підтверджується постановою Обухівського районного суду Київської області від 31.07. 2013 року. Відповідно до висновку про вартість завданої шкоди транспортного засобу ТОВ «Експерт+» від 15.11.2013 року вартість матеріальної шкоди автомобіля «КАМАЗ» становить 66099,41 грн. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи. Суд вважає встановленим, що позивачу завдана матеріальна шкода, дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина відповідача, тому шкода повинна відшкодовуватися відповідачем. Відповідно до вимог ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більш від свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Випадки повної матеріальної відповідальності зазначені в ст.134 КЗпП України. Однак, зазначена норма не передбачає випадку покладення повної матеріальної відповідальності в разі скоєння адміністративного правопорушення. Посилання позивача, що ним та відповідачем 20.12.2010 був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, суд не приймає до уваги, оскільки в даному випадку на основі договору, повна матеріальна відповідальність можлива тільки за збереження майна та інших цінностей, переданих працівникові. Таким чином, оскільки відповідач заподіяв шкоду позивачу під час виконання ним своїх обов'язків, на нього повинно бути покладено відповідальність в розмірі середньомісячної заробітної плати відповідно до ст. 132 КЗпП України. З наказу про прийняття на роботу відповідача та положень Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» вбачається, що середній заробіток відповідача становить 1385 грн., які і підлягають стягненню на користь позивача. Довідку про середню заробітну плату позивачем під час судового розгляду не було надано. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial