Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»про відшкодування моральної шкоди, внаслідок отримання професійного захворювання, та просив стягнути з підприємства відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 гривен, мотивуючи тим, що тривалий час перебував з відповідачем у трудових відносинах, працюючи з повним робочим днем у шкідливих та небезпечних умовах. Зазначив, що втратив здоровя , яке не можливо відновити, живе з постійним фізичним болем через тривалий час роботи в шкідливих умовах. Просить стягнути з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»на його користь грошову суму в розмірі 20 000 гривен в рахунок відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя на виробництві. Представник позивача по довіреності [PERSON], в судовому засіданні позивні вимоги [PERSON] підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача, у відшкодування моральної шкоди -20 000 гривен. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала в повному обсязі. В заперечення своїх вимог вказала, що позивачем не надано доказів завдання моральної шкоди, висновком МСЄК не встановлено факт та ступінь завдання моральної шкоди, не надано доказів вини підприємства. Не надано доказів, у чому полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до втрати ним професійної працездатності, та що саме з вини підприємства позивачем було втрачено працездатність. Крім того, при прийнятті на роботу та виходу на пенсію на пільгових умовах позивач з власної волі виконував важку роботу. Просила в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «КЗРК»про відшкодування моральної шкоди відмовити. Вислухавши сторони, дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював на шахті «Родина»ВО «Кривбасруда»підземним гірником з 19 серпня 1987 року по 10 квітня 1990 року підземним гірником; з 10 квітня 1990 року по 12 березня 1995 року підземним гірником очисного вибою виконував роботи в умовах в шкідливих умовах праці та з важкою фізичною працею, повязаною з вимушеною робочою позою та нахилами корпусу. [PERSON] працюючи на протязі 24 років 4 місяців в умовах важкої фізичної праці, захворів на хронічні професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5-S1білатеральна і шийна С5-С7 зліва з вираженим порушенням біомеханіки хребта на поперековому рівні, больовим та мязово тонічним синдромами, помірними загальними статико динамічними порушеннями. Вегетативно сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок першої другої ст.. з периферичним ангіодистонічним синдромом, нейродистрофічними проявами у вигляді дв. плечолопаткового періартрозу, ПФ першого ст., деф.артрозу ліктьових суглобів, ПФ першого ст.. та трофічними розладами на кистях. Згідно рішення Українського науково-дослідного інституту остаточний діагноз встановлено 27.12.2011 року, захворювання професійне. За висновком МСЕК від 28 липня 2012 року [PERSON] була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40 % безстроково у звязку з професійними захворюваннями. Рекомендоване медикаментозне лікування, вироби мед. призначення, обмеження праці по лінії ЛКК. Актом розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 17 січня 2012 року, встановлена причина професійного захворювання позивача, робота протягом 24 роки 4 місяці в умовах впливу шкідливих факторів ( важкої фізичної праці), в наслідок недосконалості робочого місця та обмеженості робочого простору, не дозволяючого завжди застосовувати засоби малої механізації. Відповідно до п.19 акту встановлено, що адміністрацією підприємства було порушено законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи, не виконали вимоги ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України „Про охорону праці", в частині створення на робочих місцях умов праці відповідно вимог нормативних актів з охорони праці. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач. Відповідно до наданих медичних документів, виписних епікризів, пояснень представника позивача в судовому засіданні, позивач [PERSON] має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання, відчуває фізичний біль, який носить постійний характер, що несе незворотні зміни його здоровя. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини носять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники пилу та фізичного перевантаження, як одних із шкідливих факторів, що стали причиною профзахворювань позивача, перевищували гранично - допустимі концентрації, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство-відповідач. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008р. встановлено, що обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Ст. 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що «Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган». Ст. 173 Кодексу законів про працю України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяна каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків. Ст. 237-1 Кодексу законів про працю України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законніх прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв,язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. При вирішенні питання про розмір відшкодування причиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін в життєвих стосунків. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходить із суми, яку визначив позивач, тобто 20 000 грн., також, суд враховує, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаних профзахворювань, тривалість лікування, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв'язків, а саме дійсно він втратив 40% професійної працездатності, на безстроковий термін, вказані зміни потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя, він змушений систематично проходити лікування, вину підприємства - відповідача в отриманні професійних захворювань позивачем, також суд враховує вину іншого підприємства, на якому працював позивач. Тому, на думку суду, з відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»необхідно стягнути на користь позивача суму еквіваленту відсотку втрати працездатності з урахуванням мінімальної заробітної плати, а саме у сумі 8 000 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Outcome: partial