Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ЗАТ Рівненський ливарний заводпро стягнення компенсації за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку починаючи з 01.01.2012 року по день фактичного розрахунку у сумі 8884,20 грн., та моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що перебуваючи з 10.05.2001 року в трудових стосунках з відповідачем та працюючи на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування по пятому розряду в ливарному цеху, з 27.10.2003 року по шостому розряду, будучи звільненим 05.04.2012 року за наказом № 83, в порушення ст. ст. 47, 116 КЗпП України не отримав належних йому розрахункових коштів за 4 місяці в сумі 8884,20 грн. Згідно ст.117 КЗпП України, з урахуванням його середньомісячної заробітної плати, відповідач повинен виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку в зазначеній позовом сумі, з розрахунку середньоденного заробітку 130,65 грн. на кількість днів затримки 68. Крім того, у звязку з неправомірними діями відповідача по невиплаті заробітної плати та затримці виплати розрахункових коштів позивачу заподіяна моральна шкода, яка виразилась в матеріальних труднощах, погіршенні стосунків з близькими і призвела до глибоких душевних страждань, яку він оцінює в сумі 5000 грн. Згідно письмових заперечень відповідача на позовну заяву, позовні вимоги вважаються безпідставними, такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав. 30.12.2011 року суддею колегії з розгляду справ про банкрутство [PERSON] винесено ухвалу про порушення провадження у справі про банкрутство ЗАТ Рівненський ливарний завод. Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутоммораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється, зокрема, стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства. Відповідно до п.3.9 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої 13 січня 2004 року Міністерством праці та соціальної політики України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 114/8713 суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні не належать до фонду оплати праці. Тому вважають, що виплата грошових сум працівникові в разі затримки розрахунку при звільненні не входить до жодної зі складових частин заробітної плати. Крім того, на відміну від виплати заробітної плати, підставою нарахування й виплати середнього заробітку є факт правопорушення в трудових відносинах. Тобто середній заробіток не може бути кваліфікований як одна з форм заробітної плати, оскільки, як вже було вказано вище, підставою нарахування та виплати заробітної плати є факт виконання працівником певної роботи, а нарахування середнього заробітку випливає з правопорушення, тобто делікту, а отже не є законними трудовими відносинами, повязаними з виконанням працівником певної роботи. Відтак середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні фактично є санкцією за неналежне виконання зобовязань. Також вважають, що позивачем не додано жодних доказів, які б підтверджували завдану йому моральну шкоду та необґрунтованим є сам розмір моральної шкоди. В задоволенні позовних вимог просять відмовити повністю. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву у якій підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому суд вважає за можливе проводити судовий розгляд справи за його відсутності. Оцінюючи пояснення, дослідженні надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав. Встановлено сукупністю досліджених в справі доказів, зокрема трудової книжки позивача, що [PERSON], [INFO], був прийнятий 10 травня 2001 року на роботу в ЗАТ Рівненський ливарний завод на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування по пятому розряду в ливарний цех відповідно до наказу № 26 від 10.05.2001 року, з 27 жовтня 2003 року йому присвоєний шостий розряд ел.монтера з ремонту та обслуговування ел.устаткування ливарного цеху. Звільнений з займаної посади за власним бажанням з 05 квітня 2012 року ст.38 КЗпП України, відповідно до наказу № 83 від 05.04.2012 року. Згідно доводів позовної заяви позивачу у день його звільнення було видано трудову книжку, копію наказу про звільнення, а заробітна плата та належні при звільненні розрахункові кошти, виплачені не були, що підтверджується довідкою № 241 від 15.06.2012 року виданою ЗАТ Рівненський ливарний завод станом на 14.06.2012 року, заборгованість по заробітній платі становить 14443,50 грн., в тому числі за грудень 2011 року 3551,57 грн., січень 2012 року 2093,51 грн., лютий 2012 року 2307,68 грн., березень 2012 року 3440,99 грн., квітень 2012 року 3049,75 грн. та не оспорювалось відповідачем. Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.11.2012 року, вбачається що заступником начальника відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції [PERSON] відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 1715/17593/12, виданого 26.09.2012 року Рівненським міським судом про борг в сумі 14443,50 грн. Відповідно до положень ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Згідно ст.117 КзпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В порушення вищенаведених положень чинного законодавства, на день подачі позову розрахунок по виплаті заробітної плати відповідачем не проведено, що є підставою для стягнення середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку за період з 01.01.2012 року по день фактичного розрахунку, що становить 68 днів (кількість днів на протязі яких не проведено виплату розрахункових)*130,65 грн. = 8884,20 грн. Оцінюючи зазначені вимоги, розрахунки та докази сторони позивача, відповідно до положень ст.10 ч.3, ст.60 ч.1 ЦПК України, суд вважає їх доведеними, обгрунтованими, такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі на суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, що становить 8884,20 грн. Відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оцінюючи вищенаведені докази і встановлені обставини, що стосуються характеру порушення, характеру, обсягу тривалості і глибини фізичних та душевних страждань, внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, характеру немайнових втрат та зусиль необхідних для відновлення попереднього стану позивача, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає доцільним часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 гривень. Судові витрати в справі у відповідності ст.88 ЦПК України покладаються на відповідача у разі повного задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved