Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що 28.02.2001р. подарував відповідачці Ѕ частку квартири [ADDRESS]. Після реєстрації договору в БТІ відповідач ніякої уваги майну не приділяла, не вселилась, не намагалась виділити свою частку, або якимось чином розпорядитися своїм майном, та, в порушення вимог ст. 322 ЦК України не виконувала своїх обовязків по утриманню майна. Позивач, що є власником іншої Ѕ частки цієї квартири продовжує відкрито та безперервно володіти та користуватися всією квартирою, утримує майно. Вважає, що, оскільки він заволодів майном відповідача добросовісно, продовжує відкрито та безперервно володіти ним протягом більше 10 років, відповідач не вимагала повернення їй майна, тим самим погодившись з його втратою, то він набув право власності на це майно. В суді позивач позов підтримав з наведених в ньому підстав, пояснив, що перебував з відповідачем в шлюбі з 1992 року, в 1994 році шлюб розірвано за рішенням суду. Намагаючись повернути відповідача, він 28.02.1997 року подарував їй Ѕ частку належної йому на праві власності спірної квартири, але вона не жила в ній, не вселялась, весь тягар по утриманню всієї квартири ніс він особисто, робив поточні та капітальний ремонти всієї квартири, укладав договори на надання комунальних послуг, здійснював оплату за все житло, в тому числі всі борги, що утворилися. Відповідач квартирою не цікавилась. З 2002 року він зареєстрував шлюб з іншою жінкою, з якою і проживає в квартирі, користуючись всією площею. Просить визнати за ним право власності на майно відповідача за набувальною давністю. Представник позивача адвокат [PERSON] вважає позов таким, що підлягає задоволенню, бо він доведений позивачем, факт втрати інтересу відповідача до свого майна встановлений, на власника майна відповідно до ст. 322 ЦК України покладається тягар його утримання, що відповідач не виконувала, просить позов задовольнити. Відповідач в суді позов не визнала, пояснила, що вона з 1992 року перебувала в шлюбі з позивачем, в 1996 році народилась їх спільна донька, проживали разом до 2001 року, доки він її в січні 2001 року не вигнав з квартири, побивши. Вона вимушена була залишити це житло, бо не мала до нього доступу, не проживала та не користувалась майном. Документами на квартиру заволодів позивач, вона фізично не могла поновити документи, бо не знала навіть дати договору дарування, договорів на утримання своєї частки квартири не укладала, за утримання її не сплачувала, бо для цього, вважає, необхідно було поділити особові рахунки. Визнала той факт, що участі в утриманні квартири не приймала, вважає, що і не повинна була цього робити, бо не проживала в квартирі. Таким чином, відповідач вважає, що її майно вибуло з її володіння не з її волі, вона його добровільно не залишала. Мала весь цей час намір розпорядитися своїм майном на користь доньки, але, в звязку з її неповноліттям, не могла цього зробити, відклавши вирішення питання до повноліття доньки. Просить в позові відмовити. Представник відповідача адвокат [PERSON] вважає, що позов задоволенню не підлягає, бо відповідач не втрачала інтересу до свого майна, не могла повною мірою здійснювати своє право власності, бо дії позивача були недобросовісними він протиправно заволодів договором дарування, який відповідач не могла поновити, позивач допускав протиправні дії щодо відповідача, в звязку з чим вона не могла проживати в квартирі. Вважає, що відповідач є власником майна, а право власності є непорушним, ніхто не може бути його позбавлений, за набувальною давністю майно може бути набуте лише за відсутності власника, просить в позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, правову позицію їх представників, дослідивши докази пояснення свідків та письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з встановлених фактичних обставин та відповідних їм правовідносин, та

Outcome: approved