Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-20 00:00:00

19.05.2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ ЛеСфера-Транс, в якому просить стягнути борг по зарплаті у розмірі 6100 грн, середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 41683,06 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги уточнили, та пояснили, що [PERSON] працював у ТОВ ЛеСфера-Транс на посаді водія з 01.09.2007 р. та 01.12.2008 р. був звільнений за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Однак, при звільненні відповідач не виплатив йому заробітну плату за період з 01.06.2008 р. по 01.12.2008 р. в розмірі 3436,79 грн. У звязку з тим, що вказана заробітна плата не була сплачена і на момент подачі позову, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по зарплаті у сумі 3436,79 грн. та середній заробіток за час затримки виплати вказаної суми в розмірі 20048 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що заробітна плата виплачувалась, однак при звільненні [PERSON] відмовився від підпису про отримання зарплати, про що свідчать надані акти. Крім того, згідно позовної заяви позивач дізнався про невиплату йому зарплати в день отримання трудової книжки, тобто 01.12.2008 р. [PERSON] звернувся до суду 19.05.2012 р., тобто вже після сплину більш ніж трьох місяців. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Виходячи з викладеного, позовна заява [PERSON] подана до суду із пропуском строків позовної давності. Просив суд застосувати строки позовної давнини та відмовити в задоволені позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] працював на ТОВ ЛеСфера Транс на посаді водія з 01.09.2007 року. Наказом № 20 від 28.11.2008 р. позивача було звільнено з 01.12.2008 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, однак з відомостей про виплату зарплати за червень-листопад вбачається, що підпис [PERSON] в графі подпись в получении відсутня. Згідно акту 01.12.2008 р. ТОВ ЛеСфера Транс [PERSON] 01.12.2008 р. відмовився розписатися в платіжній відомості за отриману заробітну плату. Крім того, 02.12.2008 р. позивачу був направлений лист за підписом директора ТОВ ЛеСфера Транс, в якому [PERSON] просить прибути протягом 3 (трьох) днів, з моменту отримання даного листа, в офіс ТОВ ЛеСфера Транс, що підтверджується описом вкладення у ц/л. Крім того, в судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що заробітну плату за травень 2008 року він отримав, а в відомості за травень 2008 р. його підпис також відсутній, що на думку суду підтверджує доводи відповідача про відмову [PERSON] поставити підпис в відомості про отримання заробітної плати. Крім того, згідно розрахунково-платіжних відомостей за червень-грудень 2008 р. [PERSON] нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, у тому числі і заборгованість за минулий місяць. З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують існування заборгованості по заробітній платі. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. П. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року №13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КзпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у звязку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Тобто, з огляду на викладене, можливо дійти висновку, що тільки при встановленні факту невиплати заробітної плати та інших передбачених законодавством виплат працівнику в день звільнення, настають наслідки передбачені ст. 117 КЗпП України, а саме стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку. Оскільки судом встановлено, що затримки розрахунку при звільненні не було, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку такими, що не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed