Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-26 00:00:00

У серпні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04 вересня 2008 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі, згідно умов якого позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 115 000 грн., а остання зобовязалася повернути їх позивачу в строк до 01 вересня 2009 року. 14 серпня 2009 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін до Договору позики від 04 вересня 2008 року, відповідно до якого сторони дійшли згоди викласти п. 2.1. Договору позики в наступній редакції «2.1. Розмір позики за цим договором складає 216 000,00 грн.» У зазначений термін до 01.09.2009 відповідач борг не повернула, стала уникати зустрічі з позивачем. Тоді позивач звернувся до приватного нотаріуса [PERSON], яка вчинила виконавчий напис про звернення стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики від 04.09.2008. Після чого відповідач звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про визнання недійсним договору позики від 04.09.2008 та визнання виконавчого напису такими, що не підлягає виконанню. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2012 року позовні вимоги відповідача [PERSON] були задоволені частково, а саме визнано частково недійсним договір позики від 04.09.2008 на суму 96 634,50 грн. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.06.2012 зазначене рішення районного суду в частині визнання частково недійсними договору позики від 04.09.2008 укладеного між сторонами та визнання недійсним договору від 14.08.2009 про внесення змін до договору позики від 04.09.2008 скасовано та відмовлено [PERSON] в задоволені її позовних вимог в цій частині. В іншій частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2012 залишено без змін. Таким чином, оскільки відповідач не повернула позивачу грошові кошти, останній просить суд стягнути з [PERSON] борг за договором позики в розмірі 475 535,10 грн. з урахуванням індексу інфляції за час прострочення платежу та трьох відсотків річних від простроченої суми, а також судові витрати по справі в розмірі 3251,19 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, на задоволенні позову наполягала. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що дійсно між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 04 вересня 2008 року був укладений договір позики, а в подальшому і зміні до нього. Разом з тим, відповідач [PERSON] заперечує факт отримання грошових коштів. Крім того, п. 3.2 та п.3.3 Договору позики від 04 вересня 2008 року передбачено, що факт надання коштів повинно підтверджуватися розпискою позичальника та те, що позика вважається наданою з моменту передачі грошових коштів та складання розписки. Оскільки позивачем не надано розписки про отримання грошових коштів, відповідач заперечує отримання грошей, просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, підтримала пояснення [PERSON] Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 04 вересня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі під номером №3157. Відповідно до умов вказаного договору розмір позики складає 115 000 грн., які позичальник зобовязується повернути до 01 вересня 2009 року (п.2.1 та п.4.1. Договору). 14 серпня 2009 року між тими ж самими сторонами укладено Договір про внесення змін до договору позики від 04 вересня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі під номером №1657. Зазначеним Договором про внесення змін до договору позики від 04 вересня 2008 року змінено п.2.1. Договору позики, а саме «Розмір позики за цим договором складає 216 000 грн., що за офіційним курсом національної валюти гривні до долару США встановленому НБУ на день укладання цього договору складає еквівалент 27 000 (двадцять сім тисяч) доларів», а також передбачено, що у всьому іншому Позикодавець та Позичальник підтверджують юридичну силу умов договору, що був укладений 04 вересня 2008 року (п.2 Договору про внесення змін). Предметом спору в даній справі є виконання відповідачем зобовязань щодо повернення позики, наданої за вказаними договорами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.ч.1,2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Сторони, укладаючи 04 вересня 2008 року Договір позики, пунктом 3.2. та пунктом 3.3. погодили, що «Факт надання коштів підтверджується розпискою Позичальника про одержання позики згідно даного договору. Позика вважається наданою Позикодавцем Позичальнику з моменту передачі грошових коштів та складання розписки». Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст.57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідачем [PERSON] заперечується факт отримання грошових коштів від [PERSON] по Договору позики від 04 вересня 2008 року та Договору про внесення змін від 14 серпня 2009 року, про що пояснили її представники в судовому засідання і у звязку з чим вона зверталася до суду, оскільки відсутня її розписка про отримання грошових коштів. Суд не може погодитися з посиланнями позивача [PERSON] у позовній заяві та його представників [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні, що [PERSON] отримала грошові кошти в розмірі 216 000 грн., що підтверджується Договором позики від 04 вересня 2008 року та Договором про внесення змін від 14 серпня 2009 року, оскільки сам факт існування Договору позики не свідчить про передачу [PERSON] [PERSON] обумовленої договорами суми грошових коштів. Доказів щодо передачі позивачем грошових коштів та отримання їх [PERSON] суду не надано, тоді як відповідно до положень ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України обов'язок доведення цих обставин покладено саме на позивача. Крім того, рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2012 року, яким відмовлено [PERSON] у задоволенні позову в частині визнання частково недійсним договору позики від 04 вересня 2008 року та договору про внесення змін до нього від 14 серпня 2009 року, не встановлено обставин в розумінні вимог ч. 3 ст.61 ЦПК України, які б звільняли позивача від доказування обставин при розгляді даної цивільної справи, а саме - факт передачі грошових коштів [PERSON] в розмірі 216 000 грн. та отримання їх [PERSON] За таких обставин, враховуючи надані докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та з урахуванням результату розгляду справи судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed