Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], просив ухвалити рішення про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 1 в будинку № 4 по вул. Вокзальна в с. Дубрівка, Баранівського району, Житомирської області. Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 17.02.2011 року він купив квартиру [ADDRESS]. З часу купівлі і до цього часу в квартирі ніхто не проживає. Після купівлі дізнався, що в даному житлі зареєстрований відповідач [PERSON] син продавця квартири [PERSON] Змушений звертатися з позовом до суду оскільки, відповідач відмовляється знятися з реєстрації в добровільному порядку. Сторони в судове засідання не з'явились. Позивач в позовній заяві просив розглянути справу без його участі, та телеграмою повідомив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач належним чином повідомлений у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.\~\~ \~\~\~\~ Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та позивача, що відповідає положенню ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі - продажу квартири від 17.02.2011 року (а.с. 3) та копією витягу про державну реєстрацію прав від 14.03.2011 року (а.с. 5). Згідно довідки виконавчого комітету Дубрівської сільської ради Баранівського району Житомирської області від 20.08.2012 року № 1240, [PERSON] зареєстрований в [INFO], але по місцю реєстрації не проживає (а.с. 6). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені норами ст. 16, 386, 391 ЦК України. Під час розгляду було встановлено, що позивач у визначеному законодавством порядку набув право власності на вищезазначену квартиру. Відповідач в справі є членом сім'ї колишнього власника, самостійного права на спірне житло на підставах, передбачених законом не набув. Оскільки права члена сім'ї колишнього власника є похідними від прав власника, то з припиненням для власника права власності на жиле приміщенням члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням.\~\~ Таким чином, права позивача порушені та підлягають захисту шляхом визнання відповідача такими, що втратив право на користування квартирою № 1 в будинку № 4 по вул. Вокзальна в с. Дубрівка, Баранівського району, Житомирської області. Вказані обставини свідчать про наявність законних підстав для ухвалення рішення. \~\~\~

Outcome: approved