Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, посилаючись на наступні обставини. За виконавчим листом № 104AE від 16.05.1997 р., виданого Рубіжанським міським судом про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] на користь позивачки, було відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення суду. Відповідач протягом всього періоду виконавчого провадження був недобросовісним платником аліментів, тому постійно утворювалася заборгованість, яка виникла з вини відповідача, оскільки він є працездатним і зобов`язаний утримувати дитину. Проте відповідач несвоєчасно і не в повному обсязі сплачував аліменти, тому згідно з довідкою-розрахунком, складеною державним виконавцем, заборгованість по аліментам станом на 01.07.2012 р. складала 8522,51 грн. Таким чином, позивачка просила стягнути з відповідача нараховану неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2010 р. по 30.06.2012 р. в розмірі 34999,71 грн. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] зменшила розмір позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача неустойку за період з 01.05.2010 р. по 31.06.2012 р. в розмірі 27017,81 грн. і надала новий розрахунок пені, а також пояснила, що даний розрахунок був здійснений згідно з вимогами діючого законодавства та на підставі довідки-розрахунку ВДВС Рубіжанського МУЮ за виконавчим листом про стягнення аліментів з відповідача, копія якого додається до позову. Стосовно розбіжностей між розрахунком державного виконавця та розписками позивачки щодо розміру сплачених (отриманих) аліментів у травні 2010 року, а також у січні та червні 2011 року представник допустила можливість помилки в розрахунках державного виконавця, на який спиралася позивачка при розрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів, та врахувала їх у повторному розрахунку пені, який надала в судовому засіданні. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що він не розуміє, звідки взялася сума заборгованості по аліментам та яким чином нараховувалася неустойка, оскільки платежі він вносив регулярно, своєчасно та, на його думку, в повному обсязі, тому вважає позовні вимоги необґрунтованими, проте визнав наявність заборгованості по аліментам в розмірі приблизно 3000 грн. У травні 2010 року він сплатив не 200 грн., як це зазначено у розрахунку державного виконавця, а 1200 грн., на підтвердження чого надав відповідні розписки позивачки про отримання аліментів. В даний час він за рішенням суду виплачує аліменти на повнолітню дитину, а крім того має власну сім`ю жінку та двох неповнолітніх дітей, надав копії свідоцтва про шлюб та свідоцтв про народження дітей. Заслухавши представника позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину повнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке було видане Рубіжанським відділом реєстрації актів громадянського стану 23.08.1994 р., актовий запис № 512. В якості батька дитини у свідоцтві зазначений відповідач [PERSON] (а.с. 6). Як вбачається з довідки-розрахунку ВДВС Рубіжанського МУЮ № 10875 від 14.08.2012 р., що є в матеріалах справи, за виконавчим листом № 104АЕ від 16.05.1997 р., виданого Рубіжанським міським судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], було нараховано аліменти в розмірі: січень-березень 2010 року 393 грн., квітень-грудень 2010 року 441 грн.; січень-квітень 2011 року 441 грн.; травень 2010 року 515,51 грн.; червень-грудень 2011 року 595 грн.; січень-лютий 2012 року 595 грн.; березень-червень 2012 року 660 грн. В той же час, відповідачем за вказаний період часу були сплачені наступні суми: січень-грудень 2010 року по 200 грн.; січень-грудень 2011 року по 250 грн.; січень-червень 2012 року по 250 грн. Таким чином, всього за вказаний період було нараховано 15422,51 грн., у той час як фактично було сплачено 6900 грн. (а.с. 7-8). В той же час, в матеріалах справи є розписки позивачки, надані відповідачем, про отримання аліментів за період 2010-2012 рр. за вказаним виконавчим листом в наступних сумах: січень-квітень 2010 року 200 грн.; травень 2010 р. 1200 грн.; червень-грудень 2010 року 200 грн.; січень-лютий 2011 року 200 грн.; березень-грудень 2011 року 250 грн.; лютий-червень 2012 року 250 грн. Таким чином, між розрахунком заборгованості по аліментам, здійсненим державним виконавцем, на підставі якого позивачка здійснювала розрахунок неустойки, та розписками позивачки про отримання аліментів, наданими відповідачем, є розбіжності у сплачених (отриманих) сумах аліментів за травень 2010 року, а також за січень і лютий 2011 року. Оскільки представник позивачки ознайомилася і не мала заперечень проти наданих відповідачем розписок, суд вважає правильними саме суми сплачених аліментів за вказані місяця, що містяться в розписках позивачки про їх отримання. Крім того, суд не може взяти до уваги здійснений позивачкою розрахунок неустойки, оскільки неустойка за прострочення сплати аліментів починає нараховуватися з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість, а не з місяця, в якому вона виникла. Виходячи з цього, розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 01.05.2010 р. по 30.06.2012 р. виглядає наступним чином: травень 2010 року 61 грн. х 0.01 х 761 дн. = 464,21 грн.; червень 2010 року 241 грн. х 0.01 х 731 дн. = 1761,71 грн.; липень 2010 року 241 грн. х 0.01 х 700 дн. = 1687 грн.; серпень 2010 року 241 грн. х 0.01 х 669 дн. = 1612,29 грн.; вересень 2010 року 241 грн. х 0.01 х 639 дн. = 1539,99 грн.; жовтень 2010 року 241 грн. х 0.01 х 608 дн. = 1465,28 грн.; листопад 2010 року 241 грн. х 0.01 х 578 дн. = 1392,98 грн.; грудень 2010 року 241 грн. х 0.01 х 547 дн. = 1318,27 грн.; січень 2011 року 241 грн. х 0.01 х 516 дн. = 1243,56 грн.; лютий 2011 року 241 грн. х 0.01 х 488 дн. = 1176,08 грн.; березень 2011 року 191 грн. х 0.01 х 457 дн. = 872,87 грн.; квітень 2011 року 191 х 0.01 х 427 дн. = 815,57 грн.; травень 2011 року 265,51 грн. х 0.01 х 396 дн. = 1051,42 грн.; червень 2011 року 345 грн. х 0.01 х 366 дн. = 1262,70 грн.; липень 2011 року 345 х 0.01 х 335 дн. = 1155,75 грн.; серпень 2011 року 345 грн. х 0.01 х 304 дн. = 1048,80 грн.; вересень 2011 року 345 грн. х 0.01 х 274 дн. = 945,30 грн.; жовтень 2011 року 345 грн. х 0.01 х 243 дн. = 838,35 грн.; листопад 2011 року 345 грн. х 0.01 х 213 дн. = 734,85 грн.; грудень 2011 року 345 грн. х 0.01 х 182 дн. = 627,90 грн.; січень 2012 року 345 грн. х 0.01 х 151 дн. = 520,95 грн.; лютий 2012 року 345 грн. х 0.01 х 122 дн. = 420,90 грн.; березень 2012 року 410 грн. х 0.01 х 91 дн. = 373,10 грн.; квітень 2012 року 410 грн. х 0.01 х 60 дн. = 246 грн.; травень 2012 року 410 грн. х 0.01 х 30 дн. = 123 грн.; Таким чином, загальний розмір неустойки за прострочення сплати аліментів відповідачем за період з 01.05.2010 р. по 30.06.2012 р. склав: 1) за 2010 рік: 464,21 + 1761,71 + 1687 + 1612,29 + 1539,99 + 1465,28 + 1392,98 + 1318,27 = 11241,73 (грн.); 2) за 2011 рік: 1243,56 + 1176,08 + 872,87 + 815,57 + 1051,42 + 1262,70 + 1155,75 + 1048,80 + 945,30 + 838,35 + 734,85 + 627,90 = 11773,15 (грн.); 3) за 2012 рік: 520,95 + 420,90 + 373,10 + 246 + 123 = 1683,95 (грн.); всього: 11241,73 + 11773,15 + 1683,95 = 24698,83 (грн.). Суд вважає доведеним той факт, що у відповідача виникла заборгованість по аліментам, оскільки це підтверджується наданими ним розписками позивачки про їх отримання та довідкою-розрахунком, здійсненим державним виконавцем. Також суд вважає доведеним, що вказана заборгованість виникла саме з вини відповідача, оскільки жодних доказів на підтвердження її відсутності ним надано не було, а надані ним в судовому засіданні пояснення його вину також ніяким чином не спростовують. Суд не бере до уваги зауваження відповідача щодо розміру нарахованих йому державним виконавцем аліментів, оскільки вирішення вказаного питання безпосередньо не стосується суті справи, а порядок подання та розгляду скарги на дії чи рішення державного виконавця передбачений ст.ст. 383-388 ЦПК України. В той же час, згідно з ч. 1 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно з копією рішення Рубіжанського міського суду у справі № 1224/608/12 від 01.10.2012 р. з відповідача [PERSON] на користь його повнолітнього сина [PERSON] були стягнуті аліменти в розмірі 1/7 частини від всіх видів заробітку щомісячно на утримання останнього на період його навчання в Рубіжанському політехнічному коледжі ім. О.Є. Порай-Кошиці ЛНУ ім. Т. Шевченка (по 30.06.2014 р.), але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років (25.07.2017 р.), починаючи з дня подання позовної заяви 05.09.2012 р. Також судом встановлено, що 05 липня 1997 року відповідач [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від цього шлюбу вони мають двох дітей неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], і малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про народження. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що з відповідача стягуються аліменти на час навчання повнолітнього сина, відповідач має сім`ю дружину та двох дочок, які не досягли повноліття і перебувають на його утриманні, а також враховуючи той факт, що відповідач здійснював виплати аліментів за виконавчим листом регулярно (хоча і не в повному обсязі), суд вважає можливим зменшити розмір неустойки з 24698,83 грн. до 15000 грн., задовольнивши позов частково. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений нею при зверненні з позовом до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 151,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial