Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-08 00:00:00

Першого листопада 2012 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, просила визнати недійсним заповіт ВРР № 269715 від 24.02.2012 р., посвідчений приватним нотаріусом Ясинуватського міського нотаріального округу [PERSON] 24 лютого 2012 року. В обґрунтування позову посилалась на те, що [INFO] померла [PERSON] 22.06.2012 р. позивачка звернулась до приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, оскільки знала, що за життя [PERSON] склала заповіт серія ВАС № 350037 від 17.12.2002 р., відповідно до якого усе своє майно, у тому числі належні їй житловий будинок та земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], заповіла позивачці, а у випадку її смерті раніше [PERSON] або неприйняття нею спадщини - [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. 12.06.2012 р. Державною нотаріальною конторою їй надано витяг зі спадкового реєстру, відповідно до якого у спадковому реєстрі зареєстрований заповіт від імені [PERSON] Звернувшись до приватного нотаріуса Ясинуватського міського нотаріального округу [PERSON], їй було надано офіційну відповідь нотаріуса за вих. № 21402-14 від 10.07.2012 р.. з якої позивачка дізналась, що [PERSON] залишила заповіт від 24.02.2012 р. на все своє майно не на ім'я [PERSON] Вважає, що заповіт [PERSON] був складений в той момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати, оскільки ще наприкінці 2011 року почала помічати у [PERSON] психічний розлад. Посвідчення заповіту від 24.02.2012 р., на думку позивачки, значно порушує її право на отримання спадщини, у зв'язку з чим й звертається до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Допитана у судовому засіданні як свідок за її клопотанням позивачка [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] була дружиною її брата. Після смерті брата [INFO] її син зі своїми дітьми, донька з зятем та вона сама приїжджали 1-2 рази на рік до [PERSON] В 2005 році [PERSON] зламала шийку стегна, вона сплатила 1000 доларів США за операцію, доглядала її два місяці, також сплатила 1000 доларів США за операцію на оці. Завжди покращувала її побут, встановила газову колонку, пральну машину, телевізор тощо. В 2010 р. привезла їй 2000 доларів США на газовий котел. Також [PERSON] повідомила, що коли в 2011 р. приїхала на місяць до [PERSON], то зрозуміла, що вона неадекватна, [PERSON] її не впізнала. Влітку [PERSON] всіх впізнала. Агресивною [PERSON] не була. Відповідач та його представник позов не визнали. Правову та сутнісну позицію виклали в поданих запереченнях від 20.12.2012 р. за підписом представника відповідача [PERSON] Свою незгоду з позовними вимогами мотивують тим, що факт неусвідомлення [PERSON] своїх дій та неможливість ними керувати є припущенням і ґрунтується тільки на особистих сумнівах позивачки. В судовому засіданні відповідач також пояснила, що в листопаді 2011 р. після від'їзду [PERSON] доглядала [PERSON] [PERSON] була психічно нормальною. В листопаді 2011 р. [PERSON] і [PERSON] посварились. На прохання [PERSON] вона запросила нотаріуса. Коли 24.02.2012 р. прийшов нотаріус, то вона пішла, а ввечері [PERSON] сказала їй, що оформила на неї заповіт. [PERSON] також говорила, що складала раніше заповіт на [PERSON], так як на цьому наполягав її чоловік [PERSON]. Третя особа - приватний нотаріус Ясинуватського міського нотаріального округу [PERSON] пояснив, що в лютому 2012 року до нього звернулась [PERSON] на прохання [PERSON] Він виїхав до [PERSON] додому, вона задавала йому питання по заповіту, все про заповіт знала. Повернувся в контору, склав заповіт і повернувся до [PERSON] Сумнівів щодо психічного здоров'я та волевиявлення не виникло, вона грамотно говорила, розповіла, що працювала юристом. Свідок [PERSON] повідомила суду, що в листопаді 2011 р. була у [PERSON] [PERSON] їй говорила, що [PERSON] її не впізнала, виганяла з дому. Свідка [PERSON] впізнала, сказала, що [PERSON] не виганяла. [PERSON] сама користувалась газовим котлом та плиткою. Була у [PERSON] [INFO] на її день народження. Про новий заповіт дізналась від [PERSON] в червні 2012 року. Свідок [PERSON] пояснила суду, що товаришувала з [PERSON] Останній раз [PERSON] приходила до неї в листопаді 2011 року, коли в неї вкрали ключі, переночувала в неї. 31 травня їй зателефонувала [PERSON] і сказала, що [PERSON] померла. Про заповіт від 24.02.12 р. нічого не знає. Свідок [PERSON] пояснила суду, що товаришувала з [PERSON], а потім посварились, приблизно півтора роки не спілкувались. Потім спілкувались тільки по телефону. [PERSON] телефонувала їй в березні, вітала з днем народження. Вона привітала [PERSON] з днем народження [INFO] [PERSON] її завжди впізнавала, тільки перед смертю не впізнала, так як нікого не могла вже впізнати. Свідок [PERSON] повідомила суду, щопрацює соціальним працівником територіальному центрі, з 2009 року обслуговувала [PERSON] два рази на тиждень. [PERSON] була з дивацтвами як і всі люди похилого віку. Казала даю 25, а давала 20, ключі постійно шукала. В кінці березня 2012 року викликала [PERSON] лікаря, у неї паморочилось в голові. Свідку [PERSON] дзвонила з міського телефону, іноді у неділю. В останні дні почивала себе погано, трималась за спину. Газовим котлом, колонкою [PERSON] користувалась самостійно, готувала сама, не рахуючи часу перед смертю. Свідок [PERSON] повідомила суду, що є лікарем терапевтом, оглядала [PERSON] та призначала їй лікування в кінці квітня 2012 року. В психічному стані [PERSON] сумнівів не було, пам'ять у неї була, на питання відповідала правильно, логічно. Констатувала смерть приблизно о 16 годині. Точно не пам'ятає скільки разів відвідувала [PERSON], приблизно 15. [PERSON] завжди впізнавала її. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона медична сестра лікарні, ходила до [PERSON] 10 днів робити уколи. До квітня 2012 року [PERSON] не знала. Коли прийшла вперше, то [PERSON] спитала хто вона, свідок пояснила. Кожен раз [PERSON] говорила: «Ой, Люда пришла» (мов. ориг.). Завжди її впізнавала. Психічний стан був нормальний, скарг на психічний стан не було, завжди адекватно реагувала. Приблизно на 13 день здоров'я [PERSON] погіршилось. Вранці зробила [PERSON] укол, а вже біля 15 години зателефонувала [PERSON] сказала, що [PERSON] померла. Свідок [PERSON] пояснила суду, що була сусідкою [PERSON], спілкувались між собою, але не товаришували. [PERSON] грамотна жінка, начитана, була «вуличкомом». Восени 2011 року [PERSON] горіхи збирала, завжди її впізнавала. В 2010-2011 р.р. [PERSON] телефонувала та попереджала, що не буде світла, води чи повідомляла про чергування, називала по імені. Взимку [PERSON] не бачила. [PERSON] скаржилась на стегно, операцію робила, а більше ні на що не скаржилась. Свідок [PERSON] повідомила суду, що знає [PERSON] років 45. [PERSON] останній раз бачила восени 2011 року. [PERSON] завжди відповідала на питання адекватно, була нормальною, при здоровій пам'яті сумнівів в її адекватності не було. Свідок [PERSON] повідомила суду, що живе поруч 42 роки. В серпні 2011 року посварились. Потім бачила [PERSON] у вікно, коли та ходила за продуктами. Потім перестала бачити, бачила, що [PERSON] до [PERSON] ходить. В квітні 2012 року [PERSON] сиділа на порозі, не могла піднятись, звала її по імені. Вона позвала сусіда [PERSON], який підняв її і відвів у будинок. [PERSON] усіх впізнала. Не помічала за [PERSON] відхилень в психічному плані. Ухвалою Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 10.04.2013 р. у справі призначалася посмертна психіатрична експертиза. Згідно висновків, що містяться в акті посмертної судово-психіатричної експертизи № 230-а459-а від 24.05.2013 р. «[PERSON] в період укладення юридичного правочину - підпису заповіту від 24.02.2012 р. виявляла стійкий хронічний психічний розлад - судинну деменцію із іншими симптомами, переважно маячний (в редакції МКБ-10); за психічним станом у вищезазначений період часу не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім того, відділенням судово-психіатричної експертизи КЗ "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради проведена повторна амбулаторна (посмертна) судово-психіатрична експертиза (акт № 5 від 29.01.2014 р.) на [PERSON], яка є особою у відношенні якої вирішується питання про її психічний стан на момент складення заповіту 24.02.2012 р. За висновками експертів [PERSON] на момент складення та підписання заповіту 24.02.2012 р. будь-яким психічним розладом не страждала та за своїм психічним станом у зазначений період часу могла в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази та допитавши свідків, встановив наступне. [INFO] померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ясинувата Ясинуватського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (арк. справи 9 том 1). Причиною смерті [PERSON] є а/хронічне серцеве-судинна недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз з гіпертензією (том 1 арк. справи 36). З пенсійної справи [PERSON]№ 110079, яка оглянута в судовому засіданні, встановлено, що остання перебувала на пенсійному обліку з квітня 1980 року, останне місце роботи та посада юрисконсульта юридичної бази Ясинуватського машинобудівельного заводу. Зазначені відомості також підтверджені відомостями трудової книжки [PERSON] (том 1 ар. справи 40-47). [PERSON] перебувала на обліку у територіальному центрі соціального обслуговування, як одинокий громадянин з четвертою групою рухової активності, про що свідчать відповідні договори (арк. справи 49-53 том 1). З копії особової справи [PERSON] (том 1 арк. справи 103-133), заведеної в територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Ясинувата Донецької області вбачається, що [PERSON] станом на 04.01.2011 року самостійно без допомоги пересувалася по будинку та за його межами, одягалася, прала, читала, готувала їжу, харчувалася, користувалася телефоном, з допомогою користування громадським транспортом та здійснення покупок та потребувала соціальних послуг: вбирання, оплата комунальних послуг, оформлення субсидій, допомога на городі, згідно останнього медичного висновку від 24.02.2011 року не потребувала направленю в психоневрологічний інтернат, відмітка дільничного лікаря-психіатра - на «Д» обліку не перебуває. В 2012 році [PERSON] Отримувала періодичне видання «Местное время», про що свідчить абонемент на газету, оформлений останньою 27 грудня 2012 року на період з лютого 2012 року до липня 2012 року включно (арк. справи 55 том 1). За повідомленням заступника начальника центру поштового зв'язку № 9 УДППЗ «Укрпошта» вбачається, що протягом січня 2010 року до травня 2012 року пенсію [PERSON] отримувала особисто за домашньою адресою (том 1 арк. справи 133а). 17.12.2002 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно [PERSON], а у випадку її смерті [PERSON] та [PERSON] (том 1 арк. справи 10). 24.02.2012 р. [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] (том 1 арк. справи 16). За довідкою лікаря-психіатра № 1999 від 11.12.2012 року [PERSON] на обліку у лікаря-психіатра не перебувала (арк. справи 36 том 1). За матеріалами перевірки по факту смерті [PERSON] здійсненої Ясинуватським МВ ГУМВС України в Донецькій області (том 1 арк. справи 134-144) в порушенні кримінальної справи було відмовлено на підставі п.1 ст. 6 КПК України (в ред..1960 р.) Крім того, в порушенні кримінальної справи по факту смерті [PERSON] за заявою [PERSON] також відмовлено за п.2 ст. 6 КПК України (в ред..1960 р.), про що свідчать матеріали перевірки (том 1 арк. справи 200-208). Позивач [PERSON] звернулась до Ясинуватської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини від 24.06.2012 р. Листом від 25.06.2012 р. № 76902-14 [PERSON] повідомлено про направлення її заяви за територіальністю до приватного нотаріуса Ясинуватського міського нотаріального округу [PERSON], яким була заведена спадкова справа. Листом від 10.07.2012 р. позивач повідомлена приватним нотаріусом Ясинуватського міського нотаріального округу [PERSON] про те, що заповіт від імені спадкодавця складений не на її користь, вона не належить до кола спадкоємців, які мають обов'язкову частку у спадщині, тому її не враховано до кола спадкоємців. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповітиспадкові договори) за життя [PERSON] неодноразова складала заповіти. Так, 17.12.2002 р державним нотаріусом Ясинуватської державної нотаріальної контори [PERSON]. посвідчено заповіт серія ВАС № 350037, а 24.02.2012 р., приватним нотаріусом Ясинуватського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчений хронологічно останній заповіт серія ВРР № 269715. Дії [PERSON] узгоджуються із приписами ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України, якими закріплено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт.Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Стаття 1247 ЦК України встановлює загальні вимоги до форми заповіту, зокрема: - заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; - заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Зазначеним вимогам оскаржуваний заповіт від 24.02.2012 р. відповідає. Відповідно до ч. 1 ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Судом встановлено, що станом на час складання заповіту від 24.02.2012 р. [PERSON] не визнана недієздатною. За приписами ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Суд не приймає як належний та допустимий доказ того, що [PERSON] в період підписання заповіту від 24.02.2012 р. не могла у повній мірі розуміти значення своїх дій та можливість керувати ними Акт посмертної судово-психіатричної експертизи № 230-а/459-а (далі - Акт). При цьому суд виходить з наступного. Питання проведення судово-психіатричної експертизи врегульовані Порядком проведення судово-психіатричної експертизи, затв. наказом Міністерства охорони здоров'я України 08.10.2001 № 397 (далі - Порядок). Відповідно до п. 1 Порядку судово-психіатрична експертиза (надалі - експертиза) призначається органами досудового слідства та суду і проводиться за їх відповідним рішенням з метою відповіді на питання, що виникають під час провадження адміністративних, кримінальних та цивільних справ з приводу психічного стану особи. Ухвалою Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 10.04.2013 р. по даній справі призначена посмертна психіатрична експертиза. На вирішення експерта поставлені наступні питання: 1) Який психічний стан був у [PERSON] станом на 24.02.2012 р.? 2) Чи мали місце, станом на 24.02.2012 р., такі обставини, що свідчили б про тимчасову наявність у [PERSON] такого стану, який призводить до дефектів у формуванні внутрішньої волі та її справжнього волевиявлення? 3) Чи можливо, станом на 24.02.2012 р., встановити факт наявності у [PERSON] психічних розладів, які позбавляли її можливості повною мірою розуміти значення своїх дій та можливість керувати ними? 4) Чи могла [PERSON] в момент складання заповіту - 24.02.2012 р. усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними? Пунктом 33 Порядку передбачено, що досліджувальна частина акта експертизи містить: - факти, які отримані при дослідженні поданих на експертизу об'єктів, що стосуються психічного стану особи, у різні періоди часу та їх пояснення; - дані клінічного дослідження особи, виявлені під час проведення експертизи (психічний, соматичний, неврологічний стани тощо). В досліджувальній частині оцінюваного судом Акту зазначені вихідні медичні дані. Зокрема, з двох амбулаторних карт та листа уточнених діагнозів відомо, що протягом життя [PERSON], крім інших, зверталась з приводу наступних хвороб: 1) Ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба другої стадії (1987, 1998); 2) Церебральний атеросклероз (з 1998); 3) Дисциркуляторна енцефалопатія другої стадії з правосторонньою пірамідною недостатністю і вестибулопатією, як наслідок гіпертонічної хвороби другої стадії (2004); 4) ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, систолічна аритмія, гіпертонічна хвороба другого ступеня (2006); 5) ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, систолічна аритмія, гіпертонічна хвороба другого ступеня (2007); 6) ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, екстрасистолічна аритмія, гіпертонічна хвороба другого ступеня, церебральний атерослероз другого ступеня (2008); 7) ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, екстрасистолічна аритмія, гіпертонічна хвороба другого ступеня, церебральний атеросклероз другого ступеня, хронічна судинна мозкова недостатність третьої стадії (2009); 8) ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, екстрасистолічна аритмія, гіпертонічна хвороба другого ступеня, церебральний атеросклероз другого ступеня, хронічна судинна мозкова недостатність третьої стадії (2010). В період з 2006 по 2012 р.р. неодноразово оглядалась лікарями-спеціалістами Ясинуватської ЦРЛ у зв'язку з скаргами на загальну слабкість, головні болі, шум у вухах, шаткість при ходьбі, поганий сон, зниження пам'яті. Згідно амбулаторної карти за період спостереження з 2006 по 2012 р.р. [PERSON] оглядалась: 1) лікарем-терапевтом Ясинуватської ЦРЛ 22.07.2011 р. (скарги на слабкість, набряклість ніг); 2) сімейним лікарем Ясинуватської ЦРЛ 24.02.2012 р. ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз другого ступеня, гіпертонічна хвороба другого ступеня, залізодефіцитна анемія середнього ступеня тяжкості. Згідно медичної карти № 2817/407 з неврологічного відділення Ясинуватської ЦРЛ [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні з 13.06 по 22.06 2007 р. з діагнозом ЧМТ, струс головного мозку. В подальшому, а саме у мотивувальній частині, описаний соматичний стан системно не пов'язується із остаточним висновком про наявність судинної деменції з іншими симптомами, переважно маячними. Згідно п. 34 Порядку мотивувальна частина акта експертизи містить обґрунтоване пояснення даних про психічний стан особи та фактів, які встановлені і виявлені при дослідженні об'єктів експертизи. Приходячи до висновку, що [PERSON] в період укладення юридичного правочину - підпису заповіту від 24.02.2012 р. виявляла стійкий хронічний психічний розлад - судинну деменцію із іншими симптомами, переважно маячний (в редакції МКБ-10); за психічним станом у вищезазначений період часу не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, експерти зазначають, що про це свідчить медична документація та анамнез даних про виникнення стійкого хронічного психічного розладу в літньому віці, безперервності та стійкості його течії, появи в 2011 р. на тлі органічної поразки судин головного мозку (церебральний атеросклероз, хронічна судинна мозкова недостатність, дисциркуляторна енцефалопатія, артеріальна гіпертензія), емоційної неадекватності, тривожно-фобических розладів, маячного сприйняття і інтерпретації що оточує, порушення критичної оцінки свого психічного стану та поведінки, неадекватної поведінки, соціальної дезадаптації. Поруч з цим не наводиться жодних фактичних даних, які б підтверджували емоційну неадекватність, тревожно-фобічних розладів, маячного сприяття та інтерпретації оточуючого, порушення критичної оцінки свого психічного стану і поведінки, неадекватної поведінки, соціальної дезадаптації. Згідно підпункту 6.10 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затв. Наказом Міністерства юстиції України 08.01.1998 № 53/5 (зі змін. та допов.) під час проведення психологічної експертизи досліджуються автентичні показання, тобто такі, які не залежать від будь-якого стороннього впливу або примусу. Так, в обґрунтування поставленого діагнозу, як допоміжні джерела покладені показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Водночас взагалі не взято до уваги показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які на думку експертів носять суб'єктивний характер та протирічать наданій медичній документації. З такою позицією експертів погодитись не можна з наступних причин. Показання усіх свідків в деякій мірі носять суперечливий характер. Разом з тим їх оцінка з точки зору правдивості-неправдивості, достовірності, переконливості виходить за межі компетенції експертів. Усі вони дані під присягою, а тому повинні оцінюватись системно. Однак в Акті певними показанням надається більше значення без належних на те підстав і пояснень. Так, суд вважає суттєвими наступні показання, які експертами не враховані. [PERSON] - лікар терапевт, що є особою більш компетентною у медичних питаннях ніж інші свідки. В кінці квітня 2012 рок, тобто вже після складання оскаржуваного заповіту даний свідок оглядала [PERSON], призначала лікування, кожен день або через день відвідувала її. [PERSON] свідка [PERSON] при зустрічі впізнала, говорила з нею, на всі питання відповідала правильно. [PERSON] - медична сестра, яка 15 останніх днів життя [PERSON] робила їй уколи. Протягом цих днів [PERSON] її впізнавала. Свідок характеризує [PERSON] як грамотну жінку. [PERSON] - останній раз бачила [PERSON] в жовтні 2011 р. Спілкувались між собою часто, коли зустрічались на вулиці. [PERSON] на думку свідка завжди була у здоровому глузді, завжди її пізнавала, була товариською, телефонувала їй до жовтня 2011 р. [PERSON] - є сусідкою [PERSON] [PERSON] телефонувала їй, завжди її пізнавала, завжди була у здоровому глузді. Водночас суд відзначає, що показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] теж прямо не підтверджують симптоматики, яка притаманна судинній деменції. Також жодним чином не усунуті суперечності пов'язані з особливостями динаміки встановленого психічного захворювання, що було встановлено в Акті і яке на думку експертів виникло у 2011 році. В матеріалах справи відсутні показання, що відображають хворобливий психічний стан [PERSON] безпосередньо в період, коли здійснено юридично значимі та, відповідно, оскаржувані дії. Суперечливими є показання, що відображають психічний стан під експертної особи і в інші періоди часу. Враховуючи, що предметом посмертної судово-психіатричної експертизи у цивільному процесі є визначення психічного стану особи стосовно вчинених нею юридично значущих дій на момент їх вчинення, то аргументи щодо психологічного критерію викладені в Акті в більш ранній період, системно не пов'язуються експертом з часом вчинення оскаржуваного заповіту, а тому судом не приймаються. Згідно п. 35 Порядку висновок експертизи повинен бути обґрунтованим і містити відповіді на поставлені перед ним питання у межах його компетенції, мати конкретний характер. У разі виявлення експертом важливих фактів, з приводу яких йому не були поставлені запитання, він дає відповідь з власної ініціативи. Відповіді не можуть мати форму рекомендацій або вказівок слідству чи суду. Відповідь в Акті № 230-а459-а носить загальний характер і не містить конкретизації як того вимагали питання, що містяться в ухвалі Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 10.04.2013 р. Показання свідків у мотивувальній частині акта не оцінюються на предмет їх просторово-часової визначеності; на предмет їх внутрішньої цілісності, однозначності, відсутність протиріч в окремих складових цих показань; на предмет узгодженості показань різних свідків щодо одних і тих же обставин; на предмет їх відповідності іншими відомостями про психічний стан підекспертного, наявними у поданих на експертизу матеріалах, в першу чергу даними медичної документації на той період часу, який ці свідчення охоплюють; на предмет їх відповідності науковим уявленням про клінічні прояви психічних, соматопсихічних розладів, діагностованих у підекспертного . За своїм змістом мотивуюча частина повинна бути доведенням висновків експерта. Враховуючи, що до події укладання заповіту де-факто відсутні медичні дані про наявність у [PERSON] порушень психіки, то суд приймає презумпцію психічного здоров'я. Таким чином, суд не приймає як належний та допустимий доказ того, що [PERSON] в період підписання заповіту від 24.02.2012 р. не могла у повній мірі розуміти значення своїх дій та можливість керувати ними Акт посмертної судово-психіатричної експертизи № 230-а/459-а в вищенаведених причин. Суд приймає як належний та допустимий доказ акт повторної посмертної судово-психіатричної експертизи № 5 від 29.01.2014 р., яким встановлено, що [PERSON] на момент складення та підписання заповіту 24.02.2012 р. будь-яким психічним розладом не страждала та за своїм психічним станом у зазначений період часу могла в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними. Остаточний висновок, що міститься в даному акті логічно витікає зі змісту досліджених вихідних даних, а також мотивується експертами наявністю даних, що свідчать про її правильну орієнтировку в навколишньому та особах, певну послідовність та цілеспрямованість дій, відсутність в її поведінці і висловлюваннях в той період часу ознак марення, галюцинацій, розладів свідомості. Судом відмовлено представникові позивача у виклику в судове засідання для роз'яснення доповідача при проведенні експертизи № 5 від 29.01.2014 р., оскільки останньою не надано належного обґрунтування того, що саме повинний роз'яснити в судовому засіданні лікар-психіатр, тобто які саме висновки є не зрозумілими чи протирічать один одному. Суд розцінює дане клопотання, заявлене після відмови у призначенні комплексної посмертної судово-психіатричної експертизи, як спосіб затягнути розгляд справи, який здійснюється понад встановлені законом строки. Доводи представника позивача про те, що деякі показання свідка [PERSON] були викладені як показання свідка [PERSON] до уваги не приймаються, оскільки вони не є суттєвими, не спростовують остаточного висновку Акту № 5 від 29.01.2014 р., а є суто технічним недоліком. При цьому, суд також враховує, що експертами оцінювалась саме сутнісна частина цих показань, яка відповідає дійсним показанням. Інші зауваження представника відповідача щодо Акту № 5 від 29.01.2014 р. також є несуттєвими, суто технічними та не спростовують остаточного висновку. Висновок суду про те, що [PERSON] станом на 24.02.2012 р. у повній мірі розуміла значення своїх дій, могла ними керувати, зроблений виходячи з системного аналізу показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та допитаної як свідка позивачки [PERSON] Так, судом враховано наступне: - [PERSON] - лікар терапевт, що є особою більш компетентною у медичних питаннях ніж інші свідки. В кінці квітня 2012 рок, тобто вже після складання оскаржуваного заповіту даний свідок оглядала [PERSON], призначала лікування, кожен день або через день відвідувала її. [PERSON] свідка [PERSON] при зустрічі впізнала, говорила з нею, на всі питання відповідала правильно. - [PERSON] - медична сестра, яка 15 останніх днів життя [PERSON] робила їй уколи. Протягом цих днів [PERSON] її впізнавала. Свідок характеризує [PERSON] як грамотну жінку. - [PERSON] - останній раз бачила [PERSON] в жовтні 2011 р. Спілкувались між собою часто, коли зустрічались на вулиці. [PERSON] на думку свідка завжди була у здоровому глузді, завжди її пізнавала, була товариською, телефонувала їй до жовтня 2011 р. - [PERSON] - є сусідкою [PERSON] [PERSON] телефонувала їй, завжди її пізнавала, завжди була у здоровому глузді. Водночас суд відзначає, що показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не свідчать про те, що [PERSON] станом на 24.02.2012 р. у повній мірі не розуміла значення своїх дій, не могла ними керувати. Інших доказів, які б свідчили, що під час укладання спірного заповіту [PERSON] перебувала у стані, що не дозволяв їй усвідомлювати значення своїх дій та ними керувати у справі немає. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, внаслідок чого позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed