Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] \\~звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання спільної неповнолітньої дитини. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та на їх обґрунтування пояснив, що 13 вересня 2008 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Від спільного проживання в шлюбних стосунках у них є неповнолітня дитина, [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років між подружжям не має порозуміння з вирішення сімейних питань, подружні стосунки фактично припинені, вони, проживаючи в одному будинку, який належить його родичам, не ведуть спільне господарство та не мають спільних інтересів. Позивач категорично зазначив, \\~що примирення з відповідачем неможливо. Він остаточно вирішив розірвати шлюб, в зв`язку з чим просив задовольнити позов та розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем і визначити місце проживання неповнолітньої дитини - \\~ [PERSON] , разом з ним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що загалом вона згодна на розірвання шлюбу, але бажає, щоб його було розірвано пізніше, оскільки на даний час вони з дитиною проживають в одному будинку з позивачем і вона не має іншого житла. Зазначила, що чоловік зловживає алкогольними напоями, в зв`язку з чим в родині виникали сварки. Все це бачить дитина і це негативно відображається на її стані. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: В судовому засіданні встановлено, що шлюб сторін зареєстровано 13.09.2008 року у відділі реєстрації актів громадянського стану по Бердянському району Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 26 /а.с.5/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 723, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] /а.с. 4/. Як вбачається з паспортів сторін, копії яких містяться в матеріалах справи /а.с. 6-7/, їх зареєстрованим місцем проживання є [ADDRESS] . При розгляді і вирішенні справи судом враховано відповідні положення законодавства: Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. \\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім`ї рівні права та обов`язки. За правилами ст. ст. 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що фактичні взаємини подружжя свідчать про неможливість збереження сім`ї, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, який наполягає на розірванні шлюбу та зазначає, що примирення з відповідачем неможливе, \\~внаслідок чого шлюб сторін підлягає розірванню. Посилання відповідача на ту обставину, що вона бажає, щоб шлюб було розірвано пізніше, оскільки вона не має іншого житла, суд не приймає до уваги в зв`язку тим, що вказані доводи не мають правового значення для вирішення питання щодо можливості подружжя зберегти шлюб. Крім того, оскільки відповідач вселилася до будинку, належного родині позивача, як член його сім`ї, вона відповідно до діючого законодавства має право на проживання у нього та користування відповідним житловим приміщенням. Стосовно вимог про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з положеннями ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду та станом на дату розгляду справи батьки дитини фактично проживають за однією адресою, в одному будинку, в зв`язку з чим з огляду на положення ч. 1 ст. 161 СК України відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини. \\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~\\~Зважаючи на викладене, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Судовий збір, сплачений позивачем за правилами ст. 88 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача.

Outcome: partial