Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що в травні 2010 року до неї звернулася [PERSON] з проханням позичити їй грошові кошти. На виконання досягнутих домовленостей 25.05.2010 року між сторонами було укладено договір позики, за яким відповідач отримала від позивача позику в сумі 5000 доларів США терміном до 25.11.2010 року, при цьому було обумовлено щомісячну виплату процентів у розмірі 10% від суми. Договір було викладено розпискою, тобто у простій письмовій формі. 06.07.2010 року відповідач отримала від позивача ще 1000 доларів США на вищевказаних умовах. В вересні 2010 року відповідач звернулася до позивача за позикою додаткових коштів, пояснивши, що для відкриття прибуткового сімейного бізнесу, на який вона брала у неї гроші раніше, їй та її сімї вкрай потрібні ще гроші. При цьому вона обґрунтувала можливість реального виконання зобовязань, запевнила у своєчасному поверненні сум боргу, пояснила можливості сімї щодо забезпечення зобовязань позики реальним майном. В звязку з викладеним позивачем додатково [PERSON] та [PERSON] було надано наступні грошові кошти, про що свідчать наявні розписки, а саме: 18.09.2010 року [PERSON], як позичальник отримала від позивача в борг 2400 доларів США, які зобовязалася повернути в строк до 01.12.2010 року, сплачуючи при цьому від суми позики 10% щомісячно; 07.10.2010 року позивачем було надано [PERSON] в борг 1500 доларів США, при умові повернення боргу через три місяці та щомісячної виплати відсотків у розмірі 10%; 09.10.2010 року [PERSON] отримала від позивача в борг 2000 доларів США з зобовязанням щомісячної сплати 10% від суми боргу та повернення отриманої суми; 18.10.2010 року відповідачем [PERSON] було отримано від позивача в борг суму у розмірі 10000 доларів США з зобовязанням щомісячної виплати відсотків та повернення грошей через півроку. При цьому на власноручно складеній позичальницею розписці від 18.10.2010 року письмове поручительство було також складено і її чоловіком [PERSON] Крім того, на забезпечення виконання існуючих боргових зобовязань подружжям [PERSON] позивачу було передано документи на належний їм будинок. 20.10.2010 року [PERSON] отримала від позивача в борг на 10 днів 500 доларів США, зо бов'язавшись повернути з процентами - 10%. 30.10.2010 року [PERSON] додатково взяла у позивача 1000 доларів США з зобов'язанням пове рнути на раніше викладених умовах (розписка від 30.10.2010 року). 12.11.2010 року відповідачкою отримано від позивача кошти у сумі 2500 доларів США, з зо бов'язанням повернути гроші через 21 день з процентами - 10% місячних. 15.01.2011 року [PERSON] отримала від позивача в борг 3860 доларів США, які зо бов'язалась повернути до 01.02.2011 року під 10% місячних. 01.02.2011 року відповідачка взяла у позивача в борг 1500 доларів США, зобов'язавшись поверну ти в строк до 01.03.2011 року та сплатити 10% від суми позики. 30.03.2011 року [PERSON] отримала від позивача позику у розмірі 6500 доларів США. Таким чином, станом на березень 2011 року загальна сума коштів, отриманих від позивача в борг сім'єю [PERSON], становила 37860 доларів США, а борг за процентами складав18145 доларів США. При цьому зобов'язання щодо повернення коштів в обумовлені строки виконані не бу ли, як і передбачені позикою відсотки. 30 березня 2011 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] звер нулись до позивача з проханням продовжити строк виконання боргових зобов'язань, запевни вши та обгрунтувавши можливість повернення їй позичених коштів та сплати відсотків. При цьому [PERSON] було письмово складено зобов'язання щодо виплати коштів в повному обсязі, а на підтвердження реальності погашення боргу позивачу було передано під заставу технічний паспорт, свідоцтво на право власності та домову книгу на будинок, а також державні акти на земельні ділянки, що належали їх сім'ї. При цьому позивачу було спла чено 1000 доларів США, в рахунок компенсації по процентам. Однак, зобов'язання, взяті вже у березні 2011 року щодо повернення позики сім'єю Ме льник до цього часу жодним чином не виконані. Більш того, вони ухиляються не тільки від повернення боргу, але й від спілкування, не відповідають на телефонні дзвінки. Сума неповернутого позивачу основного боргу складає 37860 доларів США, що дорівнює в еквіваленті (курс НБУ - 1:7,9757) 301960 гривень, та 42385 доларів США (еквівалент 338050 гривень) - розмір 10% від суми позики, які були передбачені умовами позики. Порушення відповідачами зобов'язань щодо повернення позивачу отриманої грошової по зики, змусило її звернутись до суду з даним позовом. В ході судового розгляду позивачем уточнено позовні вимоги, згідно яких вона просила стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на її користь 289996 грн. 00 коп. невиплаченої позики, 495243 грн. 00 коп. процентів за позикою; стягнути з відповідача [PERSON] 11964 грн. невиплаченої позики та 21534 грн. 00 коп. проценти від позики; стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник, адвокат [PERSON] уточнену позовну заяву підтримали повністю, дали покази, аналогічні в позові та просили їх задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник, адвокат [PERSON] позов не визнали, зокрема, відповідач [PERSON] зазначив про те, що він особисто не позичав у позивачки гроші. Оскільки у його сина, який мав пристрасть гри на автоматах, був борг, вони з дружиною і сином були на квартирі у позивачки з метою позичити у неї 5 тис. доларів США. Коли про це йшла мова, то свідків в квартирі не було. Розписка від 30.03.2011 року писалася з метою, щоб [PERSON] знайшла гроші, оскільки на той час, у неї їх не було. Ті розписки, що надала позивачка до суду перекреслені, тому є незрозумілим чи повернуті по них борги. Крім того, він особисто у [PERSON] грошей не позичав, а в розписках він не зазначений стороною боргових зобовязань. Те, що [PERSON] позичала гроші для потреб їхньої сімї не відповідає дійсності, тому що ніякого бізнесу їх сімя не вела. Він працює фрезерувальником, колишня його жінка [PERSON] була домогосподаркою, а син тоді ще студентом, пізніше деякий час працював вчителем в школі. Щодо передачі державних актів, свідоцтв на будинок, то він не виключає того, що його дружина могла брати їх сама з будинку та передавати позивачці. Чому його паспорт був у [PERSON], йому невідомо, адже він особисто звертався до міліції, щоб йому повернули паспорт. На сьогоднішній день їх шлюб з [PERSON] розірвано. Його колишня дружина вже давно зникла з місця проживання, маючи великі борги перед людьми і йому приходиться ходити по судах, оскільки вона його втягнула в свої справи, про які він нічого не знав. Представник відповідача [PERSON], адвокат [PERSON] суду додатково пояснила, що [PERSON] не є позичальником, тому не має обовязку повертати позивачці будь які кошти. Тим більше, позивачкою надані суду копії постанов про відмову в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON], з яких вбачається, що [PERSON] має претензії лише до відповідачки [PERSON] Згідно висновку почеркознавчої експертизи від 13.03.2013 року, зазначено, що підпис від імені [PERSON] у розписці від 25.05.2010 року виконаний не [PERSON], а іншою особою з ретельним наслідуванням якогось підпису [PERSON] Також, з цього ж висновку вбачається, що рукописний текст від імені [PERSON] на розписці від 18.10.2010 року також виконаний не [PERSON], а іншою особою з ретельним наслідуванням почерку [PERSON] [PERSON] не може нести солідарної відповідальності з колишньою дружиною, оскільки гроші позичалися лише відповідачкою [PERSON] і були здійснені не в інтересах подружжя, сімї; тим більше, що рішенням Вінницького районного суду від 15.03.2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] В даному рішенні зазначено, що «… в сімї відсутня злагода та взаєморозуміння, у звязку з чим змушені були припинити свої шлюбні відносини і з 2010 року не проживають як подружжя, кожен з них живе своїм життям та мають різні бюджети. Шлюб існує формально..». Крім того, майже всі боргові розписки містять виправлення, перечеркнуті, тобто, не оформлені належним чином. Це свідчить можливо про те, що вони виконані. Неможливо повірити в те, щоб особа 12 разів підряд позичала кошти, жодного разу не отримавши повернення попередньо позиченої суми. Відповідач [PERSON], будучи присутнім в попередніх судових засіданнях, предявлені до нього вимоги не визнав, пояснивши, що близько півтора року назад вони брали гроші приблизно біля 5 тис. доларів США у [PERSON] під 10% в місяць, але гроші віддавали всі, з відсотками, навіть переплатили. Йому відомо, що мати брала у [PERSON] в борг близько 12 разів і віддавала борги. Перший раз позичали гроші коли старший брат потрапив в ДТП. Пізніше до них приїздили працівники міліції і особа, яка представилася прокурором Сугак Р.В., щоб притягнути його і батьків до кримінальної відповідальності. В послідуючому відповідач [PERSON] в судові засідання не зявлявся, будучи повідомленим належним чином та в установленому законом порядку, оскільки по місцю проживання та реєстрації був відсутній. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи повідомленою належним чином та в установленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи, оскільки по місцю проживання та реєстрації була відсутня. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що в травні 2010 року до неї звернулася [PERSON] з проханням позичити гроші; тоді вона і познайомила її з [PERSON] і вони разом підїхали до будинку [PERSON], де були позичені гроші і написані розписки. Хто особисто писав розписки, вона не бачила. Пізніше вона бачила [PERSON], яка говорила їй про те, що повернула позичені гроші. Заслухавши пояснення сторін по справі та покази свідка, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно розписки від 25.05.2010 року відповідач [PERSON] отримала від позивача гроші в сумі 5000 доларів США терміном до 25.11.2010 року, при цьому було обумовлено щомісячну виплату процентів у розмірі 10% від суми, а 06.07.2010 року отримала ще 1000 доларів США на вищевказаних умовах (а.с.11). В вересні 2010 року відповідач звернулася до позивача за позикою додаткових коштів, в звязку з чим позивачем додатково [PERSON] було надано наступні грошові кошти, про що свідчать наявні розписки, а саме: 18.09.2010 року [PERSON], як позичальник отримала від позивача в борг 2400 доларів США, які зобовязалася повернути в строк до 01.12.2010 року, сплачуючи при цьому від суми позики 10% щомісячно (а.с.12); 09.10.2010 року [PERSON] отримала від позивача в борг 2000 доларів США з зобовязанням щомісячної сплати 10% від суми боргу та повернення отриманої суми (а.с.13); 18.10.2010 року відповідачем [PERSON] було отримано від позивача в борг суму у розмірі 10000 доларів США з зобовязанням щомісячної виплати відсотків та повернення грошей через півроку (а.с.14), на забезпечення виконання існуючих боргових зобовязань подружжям [PERSON] позивачу було передано документи на належний їм будинок (а.с.6). 20.10.2010 року [PERSON] отримала від позивача в борг на 10 днів 500 доларів США, зо бов'язавшись повернути з процентами - 10% , а 30.10.2010 року додатково взяла у позивача 1000 доларів США з зобов'язанням пове рнути на раніше викладених умовах (а.с.15). 12.11.2010 року відповідачкою отримано від позивача кошти у сумі 2500 доларів США, з зо бов'язанням повернути гроші через 21 день з процентами - 10% місячних (а.с.16). 15.01.2011 року [PERSON] отримала від позивача в борг 3860 доларів США, які зо бов'язалась повернути до 01.02.2011 року під 10% місячних, а 01.02.2011 року відповідачка взяла у позивача в борг 1500 доларів США, зобов'язавшись поверну ти в строк до 01.03.2011 року та сплатити 10% від суми позики (а.с.17). 30 березня 2011 року відповідач [PERSON] звер нулась до позивача з проханням продовжити строк виконання боргових зобов'язань, запевни вши та обгрунтувавши можливість повернення їй позичених коштів та сплати відсотків та нею було отримано від позивача 6500 доларів США (а.с.18 - 19). Відповідно до ч 1. ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір є укладеним з моменту передання грошей. Заявляючи свої позовні вимоги [PERSON] посилається на розписки, як на письмово укладений договір. Однак, відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики має бути укладеним в письмовій формі у випадку, якщо його сума перевищує в 10 разів неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Отже, враховуючи суми позик, в даному випадку договір позики також мав би укладатися в письмовій формі. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, розписка позичальника може слугувати лише підтвердженням укладання такого договору, але не замінювати його. Тому, умови договору, в тому числі про отримання відсотків, можуть передбачатись таким договором. Суд бере до уваги розписки, надані позивачем від 25.10.2010 року, (а.с.11), від 18.09.2010 року (а.с.11), від 09.10.2010 року (а.с.13), від 18.10.2010 року (а.с.14), від 20.10.2010 року на 500 доларів США (а.с. 15), від 12.11.2010 року (а.с.16), від 15.01.2011 року (а.с. 17), від 01.02.2011 року (а.с. 17), як підтвердження укладення договорів позики між [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження посилання позивачки на те, що позика бралася подружжям [PERSON] в інтересах саме подружжя, сімї, оскільки належних та допустимих доказів позивачем на підтвердження даних обставин суду надано не було . За таких обставин, нести солідарну відповідальність відповідач [PERSON] за борги своєї колишньої дружини не може. Крім того, [PERSON] не є поручителем своєї дружини [PERSON] по розписці від 18.10.2010 року, оскільки запис в самій розписці про те, що [PERSON] поручається за свою дружину [PERSON] в разі несплати виплати нею боргу і зобовязується виплачувати за неї в повному обсязі не є договором поруки, форма та зміст якого передбачена ст. 553 ЦК України. Водночас згідно висновку судово почеркознавчої експертизи від 13.03.2013 року, проведеного Вінницьким відділенням КНІСЕ рукописний текст та підпис від імені [PERSON] в графі «В чім і розписуюсь:» розписки «Я [PERSON] поручаюсь за свою дружину [PERSON]М…» від 18.10.2010 року виконаний не [PERSON], а іншою особою з ретельним наслідуванням почерку [PERSON] По даних розписках боржником являється лише відповідач [PERSON] При цьому судом не беруться до уваги в якості розписки запис від 06.07.2010 року на звороті розписки від 25.05.2010 року (а.с.11) про те, що «взяло 1 тисячу доларів під цю розписку», та запис від 30.10.2010 року під розпискою від 20.10.2010 року (а.с.15) про те, що «взяло в борг під 10% щомісячних 1 тисячу доларів», оскільки вони по формі та змісту не відповідають встановленому порядку складення розписок. Ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено право позикодавця одержати від позичальника проценти від суми позики, розмір і порядок їх отримання встановлюється договором. Договору про отримання процентів від суми позики в передбаченій законом формі між [PERSON] та [PERSON] укладено не було. Разом з тим, положення цієї норми реалізується спеціальним законодавством, яке регулює правовідносини в сфері надання фінансових послуг. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п. 6 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги і державне регулювання ринків фінансових послуг», надання позик віднесено до категорії фінансових послуг. Надання таких послуг можливе лише фінансовими установами, а також якщо це передбачено законом, то і фізичними особами субєктами підприємницької діяльності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Ст.2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» передбачено, що надання фінансових послуг віднесено до виду діяльності, яка підлягає ліцензуванню. З огляду на викладене позивачем не надано доказів про те, що вона мала право на надання такого виду послуг. А тому, позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування позиченими коштами не підлягають до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] борг в зазначені в розписках строки позивачу не повернула, таким чином свої зобовязання не виконала. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Тому суд приходить до висновку, що порушене право [PERSON] підлягає до судового захисту і на її користь з відповідача [PERSON] слід стягнути позику по вищезазначених розписках, що в еквіваленті складає 274193 грн. 00 коп. Що стосується позовних вимог [PERSON] по уточненій позовній заяві від 13.03.2013 року в частині стягнення боргу з [PERSON] в сумі 1500 доларів США по розписці від 07.10.2010 року (а.с. 11 зворот), суд не бере її до уваги як підтвердження укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON], оскільки вона по формі та змісту не відповідає встановленому порядку складення розписок; містить виправлення та не є зрозумілою сама сума боргу, з огляду на зазначення в ній загальної суми 10000 доларів США. Тому в цій частині позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Визначаючись щодо стягнення судових витрат, суд встановив, що відповідно до ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться: судовий збір та витрати, повязані з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати повязані з явкою до суду, витрати повязані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, а також витрати повязані з проведенням огляду доказів та вчиненням інших дій. Як встановлено по справі, [PERSON] було понесено судові витрати, зокрема, в звязку із зверненням до суду сплачено судовий збір в сумі 3400 грн. 00 коп. (а.с. 1, 127), проведено оплату за оголошення про виклик до суду в сумі 120 грн. (а.с.133) та оплачено 3000 грн. за надання правової допомоги (а.с. 218 ). Відповідачем [PERSON] було проведено оплату послуг експерта в сумі 1348 грн. 60 коп. За ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу в розмірі 2143 грн. 00 коп., а з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] 1348 грн. 60 коп. витрат по оплаті вартості проведеної судово - почеркознавчої експертизи. На підставі викладеного,

Outcome: approved