Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказала, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований 21.09.2002 року. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що спільне подружнє життя не склалося через непорозуміння та скандали, внаслідок чого вони втратили один до одного почуття любові та поваги. Зазначила, що з січня 2012 року подружні стосунки між нею та відповідачем припинені, а з травня 2012 року разом не проживають та не ведуть спільного господарства. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. 25.02.2013 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина-21.05.2003 року народження, який проживає з матірю та перебуває на її утриманні. Сторони в судове засідання 04.03.2013 року не з'явились, подали до суду заяви, в яких просять розглядати справу у їх відсутності. В поданій заяві позивач позов підтримала повністю, просила його задовольнити, а відповідач позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. ст. 158, 169 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції 21.09.2002 року, актовий запис № 1490, зареєстровано шлюб між сторонами. Між подружжям відсутня взаємна повага, підтримка, почуття любові, сім'я фактично розпалась, подружжя не підтримує шлюбних стосунків, разом не проживають протягом тривалого часу, спільного господарства не ведуть, примирення вважають неможливим. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для його розірвання. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.3). Дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками цього обовязку визначаються за домовленістю між батьками. Домовленість сторін щодо виконання цього обовязку відсутня. Право на отримання аліментів на утримання неповнолітньої дитини має той з батьків, з ким дитина проживає. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача аліменти на утримання дитини в прозмірі1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України суд присуджує аліменти від дня подачі заяви про збільшення позовних вимог та стягує аліменти з 25.02.2013 року Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 344,10 грн.

Outcome: approved