Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-29 00:00:00

В жовтні 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну договору найму житлового приміщення - квартири [ADDRESS], яка належить до державного житлового фонду і знаходиться у її спільному користуванні з відповідачем. Позовні вимоги мотивує відсутністю згоди із колишнім чоловіком щодо порядку користування квартирою, здійсненням оплати за комунальні платежі та створенням неможливих для спільного проживання умов. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позові. Відповідач позов не визнав. Не наводячи суду ґрунтовних пояснень стосовно власної позиції у справі, суду зазначив про те, що позов не визнає, оскільки не бажає перетворювати квартиру на гуртожиток. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші, надані сторонами на обгрунтування заявлених вимог та заперечень докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав: Судом встановлено, що 25.09.2000 року згідно із ордером №76 відповідачу [PERSON] на сімю з трьох осіб /дружину та доньку/ була виділена 2-х кімнатна квартира [ADDRESS] (а.с. 3). 26 вересня 2000 року [PERSON] уклав із КЖЕП №5 договір найму житлового приміщення. (а.с. 4). 24 грудня 2001 року шлюб між [PERSON] було розірвано (а.с. 13), згодом із спірної квартири виписалась донька, і на час розгляду справи судом в спірній квартирі в якості наймача жилого приміщення значиться зареєстрованим [PERSON], в якості члена сімї наймача бувша дружина позивач у справі [PERSON] Як пояснила суду позивач, після розірвання шлюбу з відповідачем склались вкрай напружені стосунки, в звязку з чим між ними був визначений певний порядок користування житлом вона разом із донькою зайняла кімнату житловою площею 15,9 кв.м., відповідач відповідно кімнату 11,8 кв.м. Після того, як донька знялась з реєстрації, згаданий порядок користування житлом зберігся і існує на теперішній час згадана обставина відповідачем не заперечується, проте витрати по утриманню житла вони несуть в солідарному порядку і до теперішнього часу, попри існуючий порядок користування житлом не можуть досягти згоди по його утриманню через небажання відповідача нести витрати по оплаті комунальних послуг. Станом на 01.09.2012 року по оплаті житла утворилась заборгованість в розмірі 9016, 75 грн. (а.с. 12), а питання її стягнення в примусовому порядку неодноразово ставало предметом розгляду в суді (а.с. 16,17). Визначаючи характер спірних правовідносин та правову норму, яку належить до них застосувати, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що сторони проживають і користуються квартирою, яка належить до державного житлового фонду. Квартира є двокімнатною з жилою площею 27,88 кв. м., кімнати ізольовані, мають окремий вихід, розміром 11,8 кв. м., та 15,9 кв. м. відповідно. Доля жилої площі кожної із сторін в спірній квартирі становить 13,94 кв. м. (27,88 : 3 = 13,94). Жилої кімнати, яка б за розміром відповідала частці жилої площі в спірній квартирі для одного із користувачів не має. Відповідно до положень ст. 104 ЖК України член сімї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сімї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст..63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сімї дати згоду на укладення окремого договору найму, спір може бути вирішено в судовому порядку. Отже, враховуючи характер взаємовідносин, які склалися між користувачами житлового приміщення, з урахуванням досягнутої між ними домовленості щодо порядку користування жилим приміщенням та існуючого до теперішнього часу порядку щодо його утримання, з огляду на предмет заявлених позовних вимог, суд вважає, що запропонований позивачем варіант визначення порядку користування житловим приміщенням, з огляду на кількість жилих приміщень та їх планування в спірній квартирі не порушить житлові /ізоляція/ права сторін, з огляду на що є єдиним прийнятним варіантом визначення порядку користування спірним житлом. Виділення відповідачу на одну особу жилої кімнати розміром 11,8 кв. м., яка на 2,14 кв. м. є меншою від належної йому до користування частки жилої площі і є суміжною з балконом, на право користування яким не претендує позивач, не є суттєвим порушенням житлових прав [PERSON], оскільки в сенсі положень ст..63 ЖК України не призведе до штучного погіршення житлових умов та не спричинить необхідність взяття [PERSON] на облік, як такого що потребує поліпшення житлових умов. На підставі викладеного,

Outcome: approved