Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-19 00:00:00

В жовтні 2012 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування заподіяної моральної (нематеріальної) шкоди, посилаючись на те, що між нею та відповідачкою виникли неприязні стосунки, у звязку з поділом спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON]. У звязку з чим [PERSON] 20.08.2012 року звернулася з письмовим зверненням до прокуратури Путильського району, голови Путильської районної державної адміністрації та до Путильського районного суду, яке містить на думку позивачки нічим не доведені та непідтверджені дані про її особу, що завдало їй глибокої моральної шкоди та грубо принизило її честь та достоїнство як людини і як жінки зокрема . Позивачка в позові зазначає, що [PERSON] в офіційному зверненні до керівників різних інстанцій Путильського району свідомо розповсюдила неправдиві, наклепницькі відомості про неї. Зокрема вона власноручно написала про те, що нібито причиною її розлучення з колишнім чоловіком став факт її подружньої зради, а саме : «... чоловік застав її ([PERSON]С.) в ліжку з іншим чоловіком». Тобто відповідачка свідомо називає її жінкою легкої поведінки, тобто повією. Приймаючи до уваги спосіб розповсюдження неправдивих даних про її особу, кількість осіб, яким стало відомо про ці дані, що глибо\-ко травмує її психіку, суттєво принижує її честь та гідність як лю\-дини так і жінки зокрема, порушення її самопочуття та здоровя, заподіяння їй глибоких моральних мук та страждань, обмеження у спілкуванні з рідними, близьким та знайомими та інших суттєвих незручностей в житті, які свідомо заподіяла їй відповідачка, а тому вважає, що вона заподіяла їй моральну (нематеріальну) шкоду, яку вона оцінює в 10000 гривень. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідачки на її користь заподіяну моральну (нематеріальну) шкоду у розмірі 10 000 гривень. Зобовязати відповідачку принести їй офіційне вибачення за заподіяну їй моральну шкоду в письмово\-му вигляді. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила суду, що позивачкою було вчинено всі дії для того щоб її позбавити житла. В зверненні вона дійсно написала, що позивачка зраджувала чоловіка, їй це стало відомого від самого [PERSON]. Але оскільки він помер то вона на даний час не має можливості підтвердити даний факт. Також зазначила, що дане звернення було криком душі до офіційних органів влади, щоб вони втрутились у виниклу ситуацію. Відповідно до ч.3 ст.277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка в супереч вимогам ч.3 ст.277 ЦК України не довела в достовірність інформації, що була викладена в заяві від 20 серпня 2012 року. Судом встановлено, згідно матеріалів справи та з пояснень сторін, що між сторонами по справі виникли неприязні стосунки у звязку з поділом спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON]. 20 серпня 2012 року [PERSON] офіційно звернулася з письмовим зверненням до прокуратура Путильського району, голови Путильської районної державної адміністрації та до Путильського районного суду, в якому просила втрутитись в ситуацію, що виникла під час поділу спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] /а.с.6/. Також як видно з даного звернення відповідачка зазначила в ньому, що «... чоловік застав її ([PERSON]С.) в ліжку з іншим чоловіком». Як розяснив Пленум Верховного суду України в п.16 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» за №1 від 27 лютого 2009 року, - відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Аналізуючи матеріали справи та пояснення сторін, суд приходить до висновку, що відповідачка в супереч вимогам ч.3 ст.277 ЦК України не надала належних і допустимих доказів щодо правдивості відомостей про поведінку позивачки. При цьому відповідачка не скористалась своїми правами, що були їй розясненні в судовому засіданні та не клопотала під час розгляду справи, про виклик свідків, чи витребування доказів, що свідчили б протилежне. Відповідно до ст.280 ЦК України, - якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст.1167 ЦК України). У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 13.03.1995р. з подальшими змінами розяснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з якими діяв заподіювач шкоди тощо). Визначаючи розмір моральної шкоди, суд приймає до уваги спосіб розповсюдження неправдивих даних про особу позивачки, а також враховує характер моральних страждань позивачки, а саме те, що внаслідок дій відповідача, позивачка отримала стрес, що призвело до душевних страждань та моральних переживань. Враховуючи вищевказані обставини, суд прийшов до висновку, що позивачці було спричинено моральну /немайнову/ шкоду заподіяну відповідачкою, шляхом розповсюдження неправдивих відомостей, яку враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд оцінює у сумі 500грн. і цю суму моральної шкоди належить стягнути з відповідачки. Щодо позовної вимоги про зобовязання відповідача принести їй офіційне вибачення за заподіяну моральну шкоду в письмово\-му вигляді то суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. Як видно з прохальної частини позовної заяви позивачка просить суд зобовязати відповідача принести їй офіційне вибачення за заподіяну моральну шкоду в письмово\-му вигляді Згідно приписів ч.1 та ч.2 ст.11 ЦПК України, - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, право на застосування яких виникає у потерпілої особи у разі порушення її цивільного права чи інтересу та застосовуються в залежності від характеру порушення її права чи інтересу. Нормами статті 277 ЦК України передбачено право особи, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Доведення неправильності, помилковості, хибності будь-чого, будь-чиїх тверджень, переконань є спростуванням. Статтями 16, 277 ЦК України примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі, ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено, і суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем за заподіяну моральну шкоду у тій чи іншій формі. На підставі наведеного та

Outcome: partial