Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-15 00:00:00

У серпні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 19 березня 2010 року між позивачем [PERSON] акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк «Львів»та [PERSON] в письмовій формі було укладено кредитний договір № 38105/2010/59к із Додатком №1, відповідно до умов якого Банк зобов’язався відкрити Позичальнику не відновлювану кредитну лінію з лімітом в сумі 120 000,00 грн. для споживчих потреб, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 30% річних і з кінцевим терміном погашення кредиту 31.03.2012 року. Зазначає, що з метою забезпечення виконання зобов’язань Позичальника за кредитним договором між Банком та Позичальником 19.03.2010 року було укладено договір іпотеки за реєстровим № 364, що посвідчений нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого в іпотеку Банку передано однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 37,9 кв.м., житловою площею 21,40 кв.м. Відповідно до умов Кредитного договору видача Банком кредиту здійснювалася траншами згідно письмових звернень Позичальника, шляхом видачі кредитних коштів з каси Банку. 19.03.2010 року між Банком та Позичальником було укладено Додаток №2 до Кредитного договору, на виконання якого Банком було видано Позичальнику кошти в сумі 30 000,00 грн. Факт отримання коштів Позичальником підтверджується його підписом на заяві на видачу готівки №TR.134009.1355.702. Відповідно до Додатку №2 Кредитного договору –відсоткова ставка даної частини кредиту складає 10% річних. 22.03.2010 року між Банком та Позичальником було укладено Додаток №3 до Кредитного договору, відповідно до якого Банк видав Позичальнику транш в сумі 85 000,00 грн., з відсотковою ставкою за користування даною частиною кредиту 30% річних. Факт отримання коштів Позичальником підтверджується його підписом на заяві на видачу готівки №TR.134133.1872.702. 31.03.2010 року між Банком та Позичальником було укладено Додаток №4 до Кредитного договору, відповідно до якого Банк видав Позичальнику транш в сумі 5 000,00 грн., з відсотковою ставкою за користування даною частиною кредиту 30% річних. Факт отримання коштів Позичальником підтверджується його підписом на заяві на видачу готівки №TR.134133.1872.702. Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов’язався своєчасно, в термін визначений кредитним договором, повернути кредит та сплатити всі належні суми (проценти за користування кредитом, пеню тощо), а також відповідати власними коштами та майном за невиконання взятих на себе кредитних зобов’язань. У зв’язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе обов’язків за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 08.08.2012 року становить 142 624,48 грн., що складається із: - заборгованості по траншу 30 000,00 грн., що був виданий 19.03.2010 року, яка становить 27 080,65 грн., з яких: 20 163,37 грн. –заборгованість по кредиту; 5 312,53 грн. –заборгованість по відсотках; 1 604,75 грн. –заборгованість по пені; - заборгованості по траншу 85 000,00 грн., що був виданий 22.03.2010 року, яка становить 111 620,82 грн., з яких: 77 637,89 грн. –заборгованість по кредиту; 2 542,64 грн. –заборгованість по відсотках; 7 213,44 грн. –заборгованість по пені; - заборгованості по траншу 5 000,00 грн., що був виданий 31.03.2010 року, яка становить 3 923,01 грн., з яких: 2 855,00 –заборгованість по кредиту; 880,46 грн. –заборгованість по відсотках; 187,55 грн. –заборгованість по пені. Також вказує, що у зв’язку з невиконанням Позичальником зобов’язань за Кредитним договором позивач надсилав відповідачу листа з вимогою погасити заборгованість за Кредитним договором в тридцятиденний термін з моменту отримання вказаної вимоги. Однак вимога позивача станом на 08.08.2012 року відповідачем не виконана. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Також просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1 426,25 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить відповідна розписка представника, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 52). Проте, 09.10.2012 року через канцелярію суду надійшла заява, відповідно до якої представник позивача просить розглянути справу без їх участі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує, позовну заяву підтримує з підстав наведених у ній (а.с. 55). Відповідач в судове засідання не з’явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання у відповідності до вимог ЦПК України, про що свідчить конверт, що повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», який міститься в матеріалах справи (а.с. 54), про причини його неявки суду не відомо. Відповідно до довідки, наданої Адресно-довідковим бюро м. Києва № 11 від 31.08.2012 року, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], вказаною позивачем у позовній заяві (а.с. 38). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, суд у відповідності до статті 224 ЦПК України за письмовою згодою представника позивача, ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, врахувавши заяву представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 19 березня 2010 року між позивачем [PERSON] акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк «Львів» та [PERSON] в письмовій формі було укладено кредитний договір № 38105/2010/59к із Додатком №1, відповідно до умов якого Банк зобов’язався відкрити Позичальнику не відновлювану кредитну лінію з лімітом в сумі 120 000,00 грн. для споживчих потреб, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 30% річних і з кінцевим терміном погашення кредиту 31.03.2012 року (а.с. 6-10). З метою забезпечення виконання зобов’язань Позичальника за кредитним договором між Банком та Позичальником 19.03.2010 року було укладено договір іпотеки за реєстровим № 364, що посвідчений нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого в іпотеку Банку передано однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 37,9 кв.м., житловою площею 21,40 кв.м. (а.с. 17-22). Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору видача Банком кредиту здійснювалася траншами згідно письмових звернень Позичальника, шляхом видачі кредитних коштів з каси Банку. З матеріалів справи вбачається, що 19.03.2010 року між Банком та Позичальником було укладено Додаток №2 до Кредитного договору, на виконання якого Банком було видано Позичальнику кошти в сумі 30 000,00 грн. (а.с. 11). Факт отримання коштів Позичальником підтверджується його підписом на заяві на видачу готівки №TR.134009.1355.702 (а.с. 24). Відповідно до п. 2 Додатку №2 Кредитного договору –відсоткова ставка даної частини кредиту складає 10% річних. 22.03.2010 року між Банком та Позичальником було укладено Додаток №3 до Кредитного договору, відповідно до якого Банк видав Позичальнику транш в сумі 85 000,00 грн., з відсотковою ставкою за користування даною частиною кредиту 30% річних (а.с. 12). Факт отримання коштів Позичальником підтверджується його підписом на заяві на видачу готівки №TR.134133.1872.702 (а.с. 25). 31.03.2010 року між Банком та Позичальником було укладено Додаток №4 до Кредитного договору, відповідно до якого Банк видав Позичальнику транш в сумі 5 000,00 грн., з відсотковою ставкою за користування даною частиною кредиту 30% річних (а.с. 13). Факт отримання коштів Позичальником підтверджується його підписом на заяві на видачу готівки №TR.135232.9415.702 (а.с.23). Згідно з пунктом 4.1 Кредитного договору Позичальник зобов’язався щомісячно в термін до останнього робочого дня місяця самостійно сплачувати Банку нараховані за місяць відсотки за користування кредитом. Відповідно до п.п. 3.2.3, 3.2.4 Кредитного договору Позичальник зобов’язався своєчасно, в термін визначений кредитним договором, повернути кредит та сплатити всі належні суми (проценти за користування кредитом, пеню тощо), а також відповідати власними коштами та майном за невиконання взятих на себе кредитних зобов’язань. Згідно з п. 4.3 Кредитного договору за несвоєчасне погашення кредиту або його частини, плати за користування кредитом або її частини, Позичальник повинен сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день протермінування, а також відшкодовує Банку завдані таким невиконанням збитки в повному обсязі. Згідно ст. 509 ЦК України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов’язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе обов’язків за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 08.08.2012 року становить 142 624,48 грн., що складається із: - заборгованості по траншу 30 000,00 грн., що був виданий 19.03.2010 року, яка становить 27 080,65 грн., з яких: 20 163,37 грн. –заборгованість по кредиту; 5 312,53 грн. –заборгованість по відсотках; 1 604,75 грн. –заборгованість по пені; - заборгованості по траншу 85 000,00 грн., що був виданий 22.03.2010 року, яка становить 111 620,82 грн., з яких: 77 637,89 грн. –заборгованість по кредиту; 2 542,64 грн. –заборгованість по відсотках; 7 213,44 грн. –заборгованість по пені; - заборгованості по траншу 5 000,00 грн., що був виданий 31.03.2010 року, яка становить 3 923,01 грн., з яких: 2 855,00 –заборгованість по кредиту; 880,46 грн. –заборгованість по відсотках; 187,55 грн. –заборгованість по пені. Наявність заборгованості підтверджується даними розрахунків заборгованості по кредиту, наданими позивачем (а.с. 42, 43, 44). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 19 березня 2010 року між позивачем [PERSON] акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк «Львів»та [PERSON] було укладено кредитний договір № 38105/2010/59к, суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов’язання щодо виконання даного договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов’язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549, ч. 1 ст. 550, ст. 551, ст. 552 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов’язання. Плата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов’язання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав взятих на себе зобов’язань із повного погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором, чим порушив умови договору, щодо строків повернення кредиту, а також сплати відсотків, що призвело до утворення заборгованості. Банк свої зобов’язання по договору щодо надання кредиту виконав. Крім того, умовами Кредитного договору, а саме п. 5.1.4, передбачено право Банку у випадку невиконання Позичальником договірних зобов’язань, передбачених кредитним договором, вимагати дострокового погашення Позичальником існуючої заборгованості. З матеріалів справи також вбачається, що у зв’язку з невиконанням Позичальником зобов’язань за Кредитним договором, позивач 15.06.2012 року надіслав відповідачу лист №114/0-12 з вимогою погасити заборгованість за Кредитним договором в тридцятиденний термін з моменту отримання вказаної вимоги (а.с. 29-30), який був отриманий відповідачем [PERSON] 26.06.2012 року, що підтверджується відповідним зворотнім поштовим повідомленням, яке міститься в матеріалах справи (а.с. 71). Однак вимоги позивача відповідачем не виконані. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved