Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-18 00:00:00

23 жовтня 2012 року ТОВ «Кредекс Фінанс» звернулося до суду з даним позовом, який обгрунтовує тим, що 21.05.2007 року між Акціонерним товариством «Індустріально-Експортний банк» та фізичною особою [PERSON] було укладено кредитний договір № 96/709596, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 3960 дол. США зі сплатою процентів строком до 20 травня 2010 року. 26.09.2009р. між Акціонерним товариством «Індустріально-Експортний банк» та ТОВ «АУЗ Факторинг» було укладено договір факторингу № 03/09. Згідно даного договору ТОВ «АУЗ Факторинг» набуває право вимоги до боржника АТ «Індустріально-Експортний банк». 05.02.2010р. між ТОВ «АУЗ Факторинг» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу № 01/2010. Даним договором ТОВ «Кредекс Фінанс» набуває право вимоги до боржника - [PERSON] Позивач вказує, що у зв'язку з невиконанням відповідачем [PERSON] належним чином зобов'язань щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків за користування коштами у неї виникла заборгованість у розмірі 54013,37 грн. Позивач просить стягнути із відповідача зазначену суму заборгованості та понесені судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився, подавши клопотання про розгляд справи у його відсутність. В даному клопотанні просить стягнути з відповідача заборгованість по кредиту в сумі 50013,77 грн. З наданих суду анкетних даних свідчить, що [PERSON] 26 листопада 2011 року змінила прізвище [PERSON]. Відповідач в судовому засіданні заперечила проти позову та пояснила, що кредитний договір з Акціонерним товариством «Індустріально-Експортний банк» не укладала, в наявному договорі підпис не її, жодних коштів не отримувала. Дізнавшись, що на її ім'я оформлено кредит, звернулася з офіційною заявою до правоохоронних органів. Заслухавши пояснення відповідача, ознайомившись з наявними в справі документами, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З копії договору від 21 травня 2007 року вбачається, що згідно з його умовами банк надав відповідачу кредит в розмірі 3960 дол. США строком на 36 місяців до 20 травня 2010 року включно (а.с.6-8). Позивач вказує, що в результаті неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору в останньої виникла заборгованість по сплаті кредиту на суму 54013,37 грн. (а.с.2-5). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як передбачено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст. 1046-1053 ЦК), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідач ствердила те, що кредитний договір не підписувала, коштів від банку не отримувала. Як вбачається із п.3.1 кредитного договору № 96/709596 від 21 травня 2007 року надання кредиту здійснюється у готівковій формі шляхом видачі позичальнику готівки в касі банку або шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок позичальника. На підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів позивач посилається на меморіальний ордер № 96/709596 від 21.05.2007 р. (а.с.85), однак, судом він не може бути взятий до уваги, оскільки підпису позичальника на ньому немає. Інших доказів передання банком грошових коштів відповідачу суду не надано. З матеріалів справи видно, що відповідач зверталася до правоохоронних органів з приводу незаконного оформлення кредитного договору на її ім'я. Разом із тим ідентифікація виконавця підпису здійснюється на підставі почеркознавчої експертизи. За клопотанням відповідача, яка заперечувала факт укладення кредитного договору, ухвалою суду від 17 січня 2013 року у даній справі було витребувано, зокрема: оригінал кредитного договору, оригінал заяви на видачу готівки іноземної валюти, проте, позивачем не було надано даних оригіналів, що в свою чергу унеможливило призначити судом почеркознавчі експертизи для встановлення, чи у кредитному договорі, укладеному між сторонами підпис від імені позичальника виконаний [PERSON] чи іншою особою. Згідно з ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Отже, як видно з урахуванням вищенаведеного, заперечення відповідача заслуговують на увагу, а обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги не знайшли свого підтвердження. Виходячи з викладеного, позов не може бути задоволений у зв'язку з безпідставністю позовних вимог та їх недоведеністю.

Outcome: dismissed