Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-31 00:00:00

18.07.2012р. [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту постійного сумісного проживання та про визнання права власності в порядку спадкування. В заяві позивач вказала, що 11 грудня 1959 року був укладений шлюб між нею та [PERSON] З липня 1999 року вони з чоловіком постійно проживали, вели спільне господарство за адресою: м. Миколаїв, вул. 12-а Лінія, 29, де вона була зареєстрована з 30.07.1999 року, проте чоловік був зареєстрований за іншою адресою. 05.08.2011 року Виконкомом Миколаївської міської ради було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно садовий будинок №43 в садівничому товаристві обслуговуючий кооператив «Молодість»в м. Миколаєві на імя [PERSON]. 29.08.2011р. [PERSON] помер, і після його смерті відкрилась спадщина на належний йому будинок №43 в садівничому товаристві обслуговуючий кооператив «Молодість»в м. Миколаєві. Після смерті чоловіка [PERSON] позивач фактично прийняла спадщину, проводила сплату в СВТ «Молодість», внески за садову дільницю, проводила ремонтні роботи в будинку. Посилаючись на те, що вона протягом тривалого часу перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та постійно сумісно проживала разом з ним до моменту його смерті 29.08.2011 року за адресою: м. Миколаїв, вул. 12-а Лінія, 29, просила встановити факт постійного сумісного проживання зі своїм чоловіком [PERSON] до моменту його смерті та визнати за нею право власності на садовий будинок №43 в садівничому товаристві обслуговуючий кооператив «Молодість»в м. Миколаєві. В судове засідання сторони по справі не зявились, надали до суду заяви з проханням розгляду справи за їх відсутності, представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач позов визнала. Відповідно до ст. 169 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, на підставі наданих доказів. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. 11.12.1959 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], відповідно до свідоцтва про одруження серії I-УР №485727. З 30 липня 1999 року [PERSON] постійно проживала із [PERSON] за адресою вул. 12-а Лінія, 29 в м. Миколаєві, але [PERSON] був зареєстрований за іншою адресою. 05.08.2011р. [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно садовий будинок №43 в садівничому товаристві обслуговуючий кооператив «Молодість»в м. Миколаєві. 29.08.2011 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ФП №148406. У теперішній час заявник [PERSON] має намір оформити спадщину, після смерті свого чоловіка. Але у звязку з тим, що відсутній документ, який підтверджує факт проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, змушена звертатися до суду з даною заявою. Так, з повідомлення приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] від 06.04.2012 року вбачається, що заведення спадкової справи після смерті [PERSON], померлого 29.08.2011 року, не можливе, оскільки позивач не подала у шестимісячний строк зі дня смерті спадкодавця заяву про прийняття спадщини в нотаріальні органи, та не проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Проте, факт постійного сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] підтверджується наданими суду письмовими поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], в яких свідки підтвердили той факт, що вони проживали однією родиною за адресою: [PERSON], вул. 12-а Лінія, 29, вели спільне господарство, а також наявністю у заявниці особистих документів померлого. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»передбачено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до ч.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»- справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Із поданої позовної заяви не видно, що існує спір. Відповідно до глави 7 Закону України від 02.09.1993 року "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається громадянам нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право спадщини, вимоги про визнання права на спадщину у судовому розгляді не підлягають. Таким чином суд вважає, що позивач повинен подати до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і дане питання повинно бути вирішено через нотаріальну контору. Виходячи з положень вище зазначених норм права, та враховуючи беззаперечність встановленого судом факту постійного сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] по вул. 12-та Лінія, 29 в м. Миколаєві, беручи до уваги відсутність будь-якого договору та домовленості ними щодо належності майна, суд вважає позовні вимоги позивача, щодо встановлення факту проживання однією сім'єю, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню в повному обсязі. В частині вимог щодо визнання права власності в порядку спадкування слід відмовити оскільки дане питання повинно бути вирішено через нотаріальну контору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial