Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-22 00:00:00

У липні 2012 року до суду надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Центрального відділення ПАТ «Марфін Банк» у м. Києві про визнання договору іпотеки недійсним, виключення обтяження на обєкт нерухомого майна. В обгрунтування вимог позивачі посилаються на те, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 14.10.2002 року вони володіють та розпоряджаються квартирою № 17 у будинку № 1 по вулиці Енгельса в м. Бровари Київської області. В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між [PERSON] та ВАТ «Морський транспортний банк» 24.01.2008 року укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 52, відповідно до якого було передано в іпотеку нерухоме майно вищевказану квартиру. У звязку із посвідченням цього договору накладено заборону на відчуження даної квартири, яка зареєстрована нотаріусом в реєстрі за № 53. 01.01.2009 року [PERSON] помер. Відповідно до рішення Броварського міськрайоного суду Київської області від 14.06.2010 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Цим же рішенням суду ВАТ «Морський транспортний банк» (правонаступник ПАТ «[PERSON] банк») у задоволенні позову про визнання іпотечного договору дійсним, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права на отримання предмета іпотеки та виселення відмовлено. 24.02.2012 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про зняття заборони відчуження спірної квартири, але отримав від Банку відмову. У звязку із викладеним просили визнати недійсним іпотечний договір від 24.01.2008 року, укладений між [PERSON] та ВАТ «Морський транспортний транспортний банк», виключити запис з державного реєстру іпотек на квартиру [ADDRESS], вилучити обтяження на обєкт нерухомого майна вказану квартиру. У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав та просив їх задовільнити. Представник відповідача у судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочому розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 доказування не може грунтуватися на припущеннях. У ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Броварського міськрайоного суду Київської області від 14 червня 2010 року задолено позов [PERSON] та [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], до відкритого акціонерного товариства Морський транспортний банк, [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] про визнання правочину недійсним. Визнано недійсним договір купівлі-продажу укладений 24 січня 2008 року між [PERSON], [PERSON] та неповнолітньою [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS]. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON], треті особи: центр опіки дитини служби у справах дітей Броварської міської ради, відкрите акціонерне товариство Морський транспортний банк, приватний нотаріус [PERSON] про визнання права власності на квартиру, визнання правочину дійсним відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відкритого акціонерного товариства Морський транспортний банк до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], центр опіки дитини служби у справах дітей Броварської міської ради та комунальне підприємство Броварської міської ради Броварське бюро технічної інвентаризації про визнання іпотечного договору дійсним, звернення стягнення на предмет іпотеки, проведення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права на отримання документів необхідних для отримання предмета іпотеки та виселення відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Київсьої області від 12 січня 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 08 липня 2011 року зазначене рішення залишено без змін. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязанна вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком. Із договору іпотеки, укладеного 24.01.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Морський транспортний банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 52, відповідно до якого було передано в іпотеку нерухоме майно вищевказану квартиру, вбачається, що цим договором забезпечується виконання зобовязань іпотекодавця за кредитиним договором від 24.01.2012 року №00384/RK, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, а саме між [PERSON], якому на момент укладення цього договору належала на підставі договору купівлі-продажу спірна квартира, та ВАТ «Морський транспортний банк». Також позивачами не надано доказів того, що відповідач по справі ПАТ «Марфін Банк» є правонаступником ВАТ «Морський транспортний банк». З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між позивачами та відповідачем не існує договірних зобовязань, оскільки договір кредиту укладений між іншими особами, тому й договір застави, який є видом забезпечення виконання зобовязання, не може бути визнаний недійсним за позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Отже, посилання позивачів, які не є сторонами у договорі, на те, що зазначений іпотечний договір повинен бути скасований у відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України, оскільки сторони у належній формі не досягли усіх істотних його умов, є безпідставними. Не підлягають задоволенню вимоги позивачів про виключення запису з державного реєстру іпотек на квартиру [ADDRESS] та вилучення обтяження на обєкт нерухомого майна вказаної квартири, оскільки відповідач не є органом чи особою, які уповноважені накладати заборону відчуження нерухомого майна та не накладав цю заборону. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд стягує з другої сторони понесені й документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати стягуються на користь позивача у розмірі, пропорційному до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed