Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-21 00:00:00

16 листопада 2012 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказував, що в 1991 році він придбав у [PERSON] будинок [ADDRESS] . Договір був укладений в письмовій формі та завірений секретарем Шевченківської сільської ради Жовтневого району. Однак даний договір та своє право власності він не зареєстрував, що заважає йому в даний час розпорядитися будинком, продавши його та уклавши в нотаріальному порядку договір купівлі-продажу. Посилаючись на те, що між ним та продавцем будинку були домовлені та виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, в тому числі він сплатив за будинок його вартість та отримав його у власність, однак не зареєстрував потім свою власність належним чином і в даний час зробити це не взмозі, так як не має можливості встановити теперішнє місце проживання продавця, тому просив винести судове рішення, яким визнати за ним право власності на будинок. Сторони в судове засідання не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, позивач при цьому надав заяву з проханням розглядати справу без його участі та задовольнити позов. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявні матеріали і докази у справі достатні для її вирішення по суті. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 13 листопада 1991 року між громадянкою [PERSON] , від імені якої за довіреністю діяла громадянка [PERSON] , та позивачем був укладений в письмовій формі договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За умовами договору [PERSON] продала, а [PERSON] купив зазначений будинок за 10 тис. рублів. Договір був посвідчений секретарем Шевченківської сільської ради Жовтневого району та зареєстрований під № 133. В той же час, позивач після укладення договору та отримання будинку в користування та володіння не зареєстрував його в комунальному підприємстві "Миколаївське МБТІ", тому право власності позивача на будинок фактично не зареєстровано, що не дає йому можливості в даний час розпорядитися власністю на власний розсуд. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час спірних правовідносин, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами ЦК України 1963 року. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд вважає, що договір купівлі-продажу будинку можливо є дійсним. Крім того, для обслуговування зазначеного будинку він приватизував земельну ділянку, площею 0,20 га, на підтвердження чого йому був виданий 21 листопада 1994 року Шевченківською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області Державний акт серії МК № 02167. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до матеріалів справи вбачається, що позивач після сплати обумовленої сторонами договору вартості будинку фактично отримав його у свою власність, а також приватизував земельну ділянку для його обслуговування, тому суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved