Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом 22.08.2011 року обґрунтовуючи тим, що 10.12.2009 року помер її батько [PERSON], після його смерті стало відомо, що 27.11.2009 року був складений заповіт на імя [PERSON] відповідно до якого [PERSON] заповів йому житловий будинок № 125 за адресою: провулок Таращанський, м. Біла Церква Київської області. Посилаючись на ст. ст. 203,215,216,1257,1258,1261,1268 ЦК України, позивач зазначає, що рукописний напис та підпис зазначений у заповіті вчинено іншою особою, а не [PERSON] оскільки батько в період з 08.10.2009 року по 10.12.2009 року знаходився на стаціонарному лікуванні у важкому стані і не міг усвідомлювати своїх дій, за життя ніколи не писав своє імя та по-батькові українською мовою, оригінал та другий примірник заповіту не є ідентичними. Позивач просить в судовому порядку визнати недійсним заповіт від 27.11.2009 року складений [PERSON] на імя [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON] На попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги і просила визнати недійсним заповіт від 27.11.2009 року складений [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON], підставою визнання заповіту недійсним зазначила недодержання вимог ст.ст.203,215,216,1247,1248 ЦК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила визнати заповіт недійсним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив вимоги позивача не задовільняти. Третя особа приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON] позов не визнав, просив відмовити в задоволенні вимог. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. 10.12.2009 року помер [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть ( а.с.62). Відповідно до ст..1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до заповіту ( а.с.72), посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON] 27.11.2009 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1517, на випадок своєї смерті [PERSON] зробив наступне розпорядження: житловий будинок № 125 по вулиці Таращанській в місті Біла Церква Київської області заповів [PERSON], [INFO], який зареєстрований в [INFO]. В заповіті також зазначено, що [PERSON] вчиняє даний заповіт розуміючи значення своїх дій, добровільно, без будь якого насильства, примусу, як фізичного , так і морального, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті. Заповіт прочитано вголос, зауважень до його змісту не має. Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.( ч. 1 ст.215 ЦК України). Ст..1247 ЦК України передбачає , що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами. Позивач, обґрунтовуючи вимоги, зазначає, що заповіт вчинено іншою особою, а не [PERSON], оскільки він за життя ніколи не писав своє імя та по-батькові українською мовою, рукописний текст та підпис на оригіналі та другому примірниках заповіту не є ідентичними. Дані обставини спростовуються висновком експерта № 13329\\11-32\\2212.12-32 від 24.02.2012 року ( а.с.125- 130) та розясненнями експерта ( а.с.168), відповідно до яких: підписи у досліджуваних документах виконано рукописним способом кульковою ручкою без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів; підписи від імені [PERSON] та рукописний текст , що починаються словами « Цей заповіт…» та закінчується словами «відповідає моєму воєвиявленню» в двох екземплярах заповіту від 27.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого ним в реєстрі за № 1517, виконані однією особою - самим [PERSON] у звичайних умовах та у звичайному психофізичному стані. Позивач також зазначає, що [PERSON] в 1985 році отримав черепно мозкову травму після чого перебував на стаціонарному лікуванні, при вчиненні заповіту він не мав обсяг цивільної дієздатності, був у безпорадному стані чим і скористався відповідач та третя особа. Данні обставини також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки з матеріалів справи вбачається, що обсяг цивільної дієздатності [PERSON] не був обмежений у випадках і в порядку, встановлених законом; у висновку експерта зазначено, що [PERSON] при складенні заповіту був у звичайному психофізичному стані. Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначає, що нотаріусом порушено пункти Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме: нотаріус не встановив обсяг цивільної дієздатності заповідача, на час вчинення нотаріальної дії заповідач не мав при собі ні документів ні коштів, зазначені час та дата не відповідають дійсності. Зазначені обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і спростовуються матеріалами спадкової справи ( а.с.59-81) та оглянутими оригіналами документів: журналом обліку виклику нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза робочим місцем, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі, журналом реєстрації нотаріальних дій, згідно яких вбачається, що приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON] визначив обсяг цивільної дієздатності [PERSON] за паспортом серії СМ 90750 виданого 18.01.2007 року та ідентифікаційним номером [NUMBER]; сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії не визначено; документи відповідали вимогам законодавства; заповіт складено у двох примірниках із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем, заповідачу розяснено зміст ст.ст. 1233- 1242,1244,1248,1254,1307 ЦК України, тобто при вчиненні заповіту дотримано вимоги Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 N 20/5 ( яка була чинною на час вчинення нотаріальних дій посвідчення заповіту). Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Даючи оцінку встановленим обставинам та зібраним по справі доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що при укладенні та посвідченні заповіту від 27.11.2009 року складений [PERSON] на імя [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON], вимоги ст. 203 ЦК України було дотримано: зміст правочину не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. [PERSON] мав повний обсяг цивільної дієздатності на момент його вчинення, розумів значення своїх дій і міг керувати ними, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків; заповіт складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом, що відповідає вимогам ст.ст.1247,1248 ЦК України. Позивач [PERSON] не надала до суду належних, достовірних та обґрунтованих доказів, які б могли спростувати вказані обставини, тому суд відмовляє в задоволенні позову. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України за рахунок відповідача компенсуються витрати позивача в разі задоволення його вимог, а даному випадку в позові відмовлено, тому стягнення з відповідача на користь позивача судових не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed