Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-21 00:00:00

В Малиновський районний суд м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Амурська, буд.45 (колишня ділянка № 144 Аеропорт Перша лінія). Свої позовні вимоги вона обґрунтувала тим, що після смерті [PERSON] є спадкоємицею за заповітом, але через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, вона не може прийняти спадщину. З метою захисту своїх прав, неможливості вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, позивачка звернулася до суду з цим позовом. В звязку з чим позивачка, просила постановити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок, який розташовано за адресою: м. Одеса, вул. Амурська, буд.45 (колишня ділянка № 144 Аеропорт Перша лінія). Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову підтримує у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник Одеської міської ради у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив. Заперечень на позов не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди представника позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. \~ У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як було встановлено в судовому засіданні [PERSON] на підставі рішення виконкому Іллічівської районної ради м. Одеси № 1032 від 12.09.1958 року „Про відвід вільних ділянок під індивідуальне житлове будівництво, була відведена земельна ділянка під індивідуальне будівництво, площею 533 кв.м., за адресою: Аеропорт, Перша лінія, ділянка № 144 (теперішня вулиця вул. Амурська, 45). За договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 30.12.1959р. земельна ділянка, розташована за адресою: Аеропорт І Лінія, ділянка 144 була відведена [PERSON] [PERSON] на зазначеній земельній ділянці загальною площею 533 кв.м. за особисті кошти було побудовано домоволодіння за адресою: Аеропорт, Перша лінія, ділянка № 144 (теперішня вулиця вул. Амурська, 45), але будинок не був введений в експлуатацію. 05.12.1994 року [PERSON] померла, про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої райради народних депутатів м.Одеси було зроблено відповідний актовий запис за № 11412. Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначений будинок. В установлений законом строк [PERSON], не звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але за правилами ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем та після її смерті фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. 23 лютого 1998 року [PERSON] склала заповіт відповідно до якого, належний їй жилий будинок з надвірними спорудами під № 45 по вул.Амурській в м.Одесі вона заповідає [PERSON]. 25 березня 1998 року [PERSON] померла, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністарції виконкому Одеської міськради 25.03.1998р. зроблено відповідний актовий запис за № 2437. Після її смерті відкрилась спадщина на вищевказаний житловий будинк. В установлений законом строк позивачка звернулась до Пятої одеської державної нотаріальної контори м. Одеси з заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право власності на майно, яке належало [PERSON], але їй було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що відповідно до довідки КП ОМБТІ та РОН від 08.12.2011 року, житловий будинок за адресою: Аеропорт, Перша лінія, ділянка № 144 (теперішня вулиця вул. Амурська, 45) не зареєстрований, в звязку з чим видати витяг з реєстру прав власності неможливо. Позивачка отримала декларацію про готовність обєкта до експлуатації видану Інспекцією архітектурно будівельного контролю в Одеській області № 0018212022445 від 10 лютого 2012 року та технічний паспорт на житловий будинок від 14.12.2011 року. На заяву про отримання свідоцтва права власності на житловий будинок подану до юридичного департаменту Одеської міської ради в особі КП „Право була надано відмову, оскільки для видачі свідоцтва потрібно надати документи про перехід права власності на житловий будинок до [PERSON] або документ що посвідчує право [PERSON] на земельну ділянку під вказаний житловим будинком. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст.ст. 1233, 1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, а заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Позивачка такої заяви не робила. Згідно зі ст. 1225 ЦК України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить права власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст.376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує прав інших осіб.Надаючи позивачу судовий захист та задовольняючи позов, суд керується ст. 3 Конституції України, згідно з якою, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому власник, здійснюючи свої права, зобов'язаний не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних осіб і держави. Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Задовольняючи даний позов, суд також виходить з того, що відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно зі ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Задоволення позову [PERSON], крім відповідності вищенаведеним нормам діючого цивільного законодавства узгоджується з його зальними засадами, зокрема неприпустимістю позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, справедливістю, добросовісністю та розумністю (ст. 3 ЦК України). Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Outcome: approved