Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 грудня 2011 року, він є власником житлового будинку №20 з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вулиці Жовтневої Революції, що в селі Тарасівка, Києво-Святошинського району Київської області. Спірний будинок одноповерховий складається з двох житлових кімнат, жилою площею 30,1 кв.м. На даний час в будинку зареєстрований відповідач та його покійна мати - [PERSON]. Відповідач [PERSON] не є членам його сім'ї. Вже більше року за вищевказаною адресою відповідач не проживає. Оскільки в належному йому будинку зареєстрований відповідач, то він не має можливості в повній мірі реалізовувати свої права як власника будинку. Вважає, що оскільки відповідач добровільно протягом останнього року в спірному будинку не проживає, він втратив право користування спірним будинком. Тому просив визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком №20 по вулиці Жовтневої Революції,с.Тарасівка, Києво-Святошинського району Київської області. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень проти позову не надав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідач [PERSON] громадянства, реєстрації, імміграції Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області в судове засідання не з»явився, про день час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 грудня 2011 року, що посвідчене державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за №1-3458, позивач є власником житлового будинку №20 з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вулиці Жовтневої Революції, що в селі Тарасівка, Києво-Святошинського району Київської області. На даний час в будинку зареєстрований відповідач - [PERSON] та покійна мати позивача- Крикун [PERSON]. Відповідач більше року в спірному будинку не проживає, добровільно залишив спірний будинок, що підтверджується актами депутата Тарасівської сільської ради від 16.01.2012 року, 15.02.2012 року, 19.03.2012 року, 17.04.2012 року, 16.05.2012 року, 22.06.2012 року, 23.07.2012 року, 18.08.2012 року. Право на користування відповідача цим будинком, відповідно до вимог ст.156 ЖК України обумовлено наявністю сімейних відносин з власником і спі\-льним з ним проживанням. Тобто за змістом ст.156 ЖК право відповідача на корис\-тування жилим приміщенням є похідним від права члена сім'ї власника на користування зазначеною жилою площею. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач добровільно протягом останнього року в спірному будинковолодінні не проживає, він втратив право користування спірним будинком. Ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

Outcome: approved