Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому після уточнення вимог просив визнати за ним право власності на 1/2 частину [ADDRESS] як на частку у спільному майні подружжя, визначити порядок користування спірною квартирою, виділивши йому у користування жилу кімнату №6 площею 11.10 кв.м, а відповідачці жилу кімнату №5 площею 17 кв.м, кухню, ванну, туалет, коридор та комору залишити у загальному користуванні та вселити його, видавши ключі. Позов мотивував тим, що квартира була придбана під час шлюбу та є їх спільним майном, відповідачка не дає йому можливості мешкати у квартирі. Позивач позов підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеному у позові. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеному позові. Представник відповідачки [PERSON]Ф. з позовом не згоден, оскільки спірна квартира не була визнана спільним майном подружжя та цього не вимагає позивач, т. я. квартира належить відповідачці па праві приватної власності. Крім того, спірна квартира не придатна для проживання. У судовому засіданні досліджені докази: копія рішення суду про розірвання шлюбу від 29.11.2010р., довідка з адресного столу, копія договору купівлі - продажу від 18.04.2006р., копія плану. Суд, дослідивши докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що з 04.09.2004 р. сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Лисичанського міського суду від 29.11.2010 р. Під час шлюбу відповідачкою на підставі договору купівлі - продажу від 18.04.2006 р. була придбана квартира [ADDRESS] яка згідно ст.60 CK України є спільною сумісною власністю подружжя, бо майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.368 ч.1 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Суду не надані докази існування домовленості сторін про визначення часток в іншому розмірі, тому позов про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаної квартири підлягає задоволенню. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідачки на відсутність вимог про визнання квартири спільною власністю, бо вони є зайвими та регулюються законом. На підставі ст.358 ч.3 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Площа кімнати, користування якої позивач просить виділити за ним, охоплюється його часткою у спільній частковій власності, тому позов і в цій частині підлягає задоволенню. Згідно ст.383 ч.1 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, тому позов про вселення позивача з наданням ключей підлягає задоволенню. Суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також підлягають стягненню судовий збір в розмірі 480 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved