Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-09 00:00:00

Сторони звернулися до суду з зазначеними первісним та зустрічним позовами. Після уточнення та зменшення позовних вимог позивачка [PERSON] просить поділити майно, що перебуває у спільній сумісній власності, визнавши за нею та відповідачем право власності на ? частку двокімнатної квартири [ADDRESS] за кожним з подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що квартира була придбана ними під час перебування в шлюбі за спільні кошти, кошти на придбання квартири отримали під час роботи в районах Крайньої Півночі, вартість квартири 160000 грн.. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] після уточнення позовних вимог просить визнати його особистою приватною власністю 55/100 частин двокімнатної квартири [ADDRESS], визнати спільною сумісною власністю його та позивачки 45/100 частин спірної квартири, визнати за ним право власності на 77/100 частин квартири та [PERSON] 23/100 частин спірної квартири. Свої вимоги обґрунтовує тим, що двокімнатна квартира придбана ним за кошти, отримані від продажу однокімнатної квартири № 1 по пл.Соборній в м.Бердичеві, яка була йому подарована та продана за 1200 грн., двокімнатна квартира придбана в шлюбі за 2200 грн., тому його частка є більшою. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали первісний позов з підстав зазначених в заяві. Заперечили проти зустрічного позову. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] зустрічний позов підтримав з підстав та обставин, зазначених в заяві, проти первісного позову заперечив. Третя особа не зявилася, повідомлялася у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.10.1994 року. Шлюб розірваний 15.04.2010 року. (а.с.4). Від шлюбу є неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою.(а.с.5,8) Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 17 липня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON], [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру № 54 у будинку по вул. Леніна, 67/1 в м. Бердичеві. ( а.с. 9), квартира двохкімнатна, загальна площа квартири 50,3 кв.м. Вказана квартира зареєстрована за [PERSON].(а.с.10)В спірній квартирі проживає позивачка [PERSON] з дочкою. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України. Відповідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Можливість відступити від засад рівності часток за певних умов встановлена ч.2.3 ст. 70 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до ч.3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У даному конкретному випадку шлюбний договір між сторонами не укладався, ніяких домовленостей між сторонами про розмір часток у квартирі не було. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Під час перебування в шлюбі [PERSON] отримав в дар від [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS].(а.с.129) Вказана квартира була ним продана 17.07.1997 року згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON]. продаж квартири вчинено за 1200 грн.. (а.с.37) В той же день 17.07.1997 року [PERSON] придбана спірна квартира [ADDRESS] за 2200 грн.. В зустрічній позовній заяві [PERSON] стверджує, що спірна квартира придбана за кошти в сумі 1200 грн., які отримані ним від продажу належної йому на підставі договору дарування однокімнатної квартири, та гроші отримані від продажу іменних акцій „Газпром. Позивачка проти цього заперечила. Суду пояснила, що про іменні акції „Газпрому їй нічого не відомо, однокімнатну квартиру, яка належала бабі чоловіка - [PERSON], свекруха оформила на нього по договору дарування, оскільки міг бути спір між спадкоємцями після смерті [PERSON]. Цю квартиру продавала свекруха, гроші ділила між племінниками, можливо її чоловікові дісталася якась частка. Кошти від продажу квартири не були використані на придбання двохкімнатної спірної квартири, ця квартира куплена за їх спільні кошти за 7000 доларів, які вони заробили в районах Крайньої Півночі, працювали вдвох, чоловік також займався продажем автомобілів, гроші заощаджували на придбання квартири в м.Бердичеві, оскільки хотіли повернутися жити в Україну. На підтвердження своїх заперечень надала копію своєї трудової книжки, з якої вбачається, що з 20.03.1995 року по 24.02.2005 року вона працювала в Ханти-Мансійському автономному окрузі.(а.с.93-94) Ці її доводи позивачем не спростовані. Суд, відповідно до положень ч.2,7 ст. 57 СК України, майно набуто чоловіком або дружиною під час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою власністю. Враховуючи, що при виникненні спору права спільної сумісної власності на майно, набуте в шлюбі, презюмуються, позивач за зустрічним позовом зобов'язаний надати докази на підтвердження факту придбання квартири за власні кошти від продажу квартири, що належала йому по договору дарування. [PERSON] посилається на той факт, що договори купівлі продажу однокімнатної квартири та двохкімнатної спірної квартири укладені в один день. Даний факт не оспорюється, оскільки дійсно стверджується письмовими доказами договорами купівлі-продажу від 17.07.1997 року. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її брат([PERSON]А.) з дружиною працювали на Півночі, приїхали у відпустку, брат продав однокімнатну квартиру, доплатив та купив двохкімнатну. Суд ставиться критично до показів свідка, оскільки вона є сестрою [PERSON], не була присутня при продажу та купівлі квартир та розрахунках за квартири, про обставини їй відомо від брата. Свідок [PERSON] приватний нотаріус, який посвідчував обидва договори купівлі-продажу, пояснив, що в його присутності сторони не розраховувались, договори посвідчувалися в один день, але з розривом в часі. На день розгляду справи судом вартість спірної квартири сторонами визначена в сумі 160000 грн.. В договорах купівлі-продажу однокімнатної квартири та двохкімнатної квартири зазначена інвентарна вартість цих квартир, відповідно 1200 грн. та 2200 грн.. За яку дійсну суму продано та придбано квартири доказів сторонами не надано. Позивач [PERSON] розрахував, що його частка у спірній квартирі, на його думку, становить 55/100, спільна частка подружжя 45/100 частин, відповідно він вважає, що має право на 77/100 частин, [PERSON] на 23/100 частини квартири. При цьому в позовній заяві зазначає, що спірна квартира придбана лише за його власні кошти, зокрема, від продажу подарованої йому квартири та від продажу іменних акцій „Газпрому. Позивачем не зазначає скільки акцій він мав, коли та за яку суму вони були продані, не надає розрахунку ідеальних частин квартири. Твердження позивача, що квартиру придбано за його власні кошти, отримані від продажу однокімнатної квартири в сумі 1200 гривень та іменних акцій „Газпрому не доведено належними та допустимими доказами та не може бути підставою для визнання за ним права особистої приватної власності на частку майна, яке придбане під час шлюбу , не може бути підставою для збільшення його частки у спільному майні, виходячи з вищенаведених норм Сімейного кодексу України. Як зазначалось вище, на майно набуте в шлюбі, поширюється презумпція спільної власністю подружжя. Спірна квартира придбана на імя [PERSON] в 1997 році під час перебування в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Отже, за фактичними обставинами справи судом встановлено, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя та належить сторонам в рівних частках. Згідно ст.372 ЦК України - у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. На підставі наведеного та

Outcome: approved