Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-26 00:00:00

В липні 2011 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за час прострочення виплати страхового відшкодування , а саме з 14 травня 2008 року до 24 травня 2011 року. Позивач в судове засідання не з'явився, направив свого представника, який надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову підтримав, просив про задоволення позову в повному обсязі. Представник відповідача надав суду письмові заперечення та заяву про розгляд справи у його відсутність, просив про відмову у задоволенні позову, посилаючись на своєчасну виплату страхового відшкодування після набрання законної сили рішення суду про стягнення страхової виплати. Ухвалою суду була проведена заміна відповідача «УСК «Дженералі Гарант» його правонаступником ПАТ «УСК «Гарант-Авто». Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до договору добровільного страхування транспортного засобу № 119-20071106-2116-1421-13 від 21 грудня 2006 року, що укладений між позивачкою та ВАТ «УСК «Дженералі Гарант», застрахувала належний їй автомобіль марки «Мітсубіші», 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER], на випадок настання зазначених у договорі страхових випадків. 29 березня 2008 року близько 12 години позивачка, рухаючись на зазначеному автомобілі на автодорозі М23 з міста Миколаєва у напрямку аеропорту «Миколаїв», потрапила у дорожньо-транспортну пригоду, її автомобіль з'їхав у кювет, отримавши механічні ушкодження, а позивачка із закритою черепно-мозковою травмою та струсом головного мозку була доставлена до лікарні. Вважаючи ДТП страховим випадком, 21 квітня 2008року звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, проте отримала відмову у її виплаті. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2009 року позов [PERSON] задоволено: стягнуто із ВАТ «УСК «Дженералі Гарант»на її користь 90900 грн. страхового відшкодування; вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18 листопада 2009року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою від 2 березня 2011 року колегії суддів Верховного Суду України касаційну скаргу [PERSON] задоволено , рішення апеляційного суду Миколаївської області від 18 листопада 2009року скасовано, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2009 року залишено в силі. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, страхову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування»встановлено перелік підстав для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Судом касаційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, дійшов правильного висновку про те, що мав місце страховий випадок дорожньо-транспортна пригода, при цьому страховик неправомірно відмовив позивачці у виплаті страхового відшкодування. Після отримання ухвали ВСУ , відповідач на виконання п. 6.1.3 Договору страхування № № 119-20071106-2116-1421-13 від 21 грудня 2006 року склав страховий акт від 12 травня 2011 року та визнав подію від 29.03.2008 року страховою. На виконання п. 7.8 Договору страхування, 12 травня 2011 року страхова компанія сплатила страхове відшкодування на користь позивача шляхом зарахування на рахунок Центрального ВДВС з дотримання строку на добровільне виконання судового рішення. Враховуючи вищевикладене, суд не може прийняти до уваги заперечення представника відповідача стосовно того, що страхова компанія не мала підстав для виплати страхового відшкодування до 23 березня 2011 року , доки не отримала вищезазначену Ухвалу Верховного Суду України. Так, взаємні зобов’язання сторін виникли не з підстав ухвалення певного судового рішення, а з приводу укладеного між ними Договору добровільного страхування транспортного засобу № 119-20071106-2116-1421-13 від 21 грудня 2006 року , кожна зі сторін зобов’язана чітко виконувати умови цього договору. Зазначений Договір , як зазначає сам відповідач, повністю відповідає вимогам ЗУ «Про страхування»(далі –Закон) та Правил добровільного страхування наземного транспорту № 119. Згідно наведених нормативно-правових актів, страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (ст.. 8 Закону). Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (ст.. 9 Закону). В обов'язки страховика входить, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Отже несвоєчасна виплата страхового відшкодування відповідачем сталася внаслідок недотримання страховою компанією вимог Договору страхування, оскільки в порушення його умов відповідач безпідставно не визнав те, що мав місце страховий випадок дорожньо-транспортна пригода, неправомірно відмовивши позивачці у виплаті страхового відшкодування. Виплата ж страхового відшкодування була здійснена відповідачем вже в порядку виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду за виконавчим листом від 29 квітня 2011 року , а не в звязку з складанням страхового акту 12 травня 2011 року. Так, позивачем заявлені вимоги про застосування санкцій, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України - щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. Суд доходить висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі Договору страхування є грошовим зобов’язанням, в якому серед інших прав і обов’язків сторін є обов’язок страховика на вимогу страхувальника за певних умов сплатити страхове відшкодування. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов’язань на них поширюється дія вказаної норми ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов’язання. За такого, за час прострочення виплати суми страхового відшкодування у розмірі 90 900 грн. з 14 травня 2008 р. (позивачем вірно обраховано максимальний період, з якого за умовами Договору у страховика виник обов’язок скласти страховий акт та сплатити страхове відшкодування) по день фактичної виплати - 24 травня 2011 року інфляційні витрати становлять 29 493 грн. 78 коп.; розмір 3% річних за 1106 днів прострочення становить 8329,32 грн. На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст. 988, 990, 991, 997 ЦК, ст.. 20, 25 Закону України «Про страхування», позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вимог про відшкодування пені , передбаченої умовами Договору, позивач не заявляв. Відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 498 грн. 24 коп.

Outcome: approved