Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-25 00:00:00

Позивач, від імені якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності діє [PERSON], звернувся до суду з позовом та просить зобовязати відповідачів спростувати відомості, що не відповідають дійсності і порочать його честь та гідність, також просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму спричиненої моральної шкоди у розмірі 10000 грн. в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 22 червня 2008 року в мережі Інтернет на сайті [PERSON] юридичної консультації м. Харкова (веб-сторінка: http://www.jurist/kh/ua/help/10481/) була розміщена інформація, яка порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Зі змісту тексту зрозуміло, що його автором є відповідач [PERSON], яка вказує, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], що вони від шлюбу мають сина, що вона розірвала шлюб з [PERSON] і т.д. Відповідач звинувачувала позивача у викраденні малолітнього сина [PERSON] та у створенні перешкод у спілкуванні із ним. Вказана інформація не відповідає дійсності, оскільки Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 липня 2009 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Судом було встановлено, що [PERSON] добровільно, із власної ініціативи привезла сина за місцем проживання батька і посилаючись на те, що в неї виникли труднощі із житлом, грошима та з урахуванням стану здоровя дитини залишила сина на утримання батька. Позивач створив належні умови для належного проживання та виховання дитини, а відповідач у судовому засіданні не надала доказів про те, що вона не може повернути сина і що батько перешкоджає їй бачитись та спілкуватись із дитиною. Вказаний матеріал наніс певну шкоду престижу та діловій репутації позивача, порушив його звичайний спосіб життя, що негативно вплинуло на стан здоровя. Відбулося утруднення спілкування та погіршення відносин з оточуючими людьми, що завдало позивачу моральної шкоди. Про вказану інформацію у мережі Інтернет позивач дізнався випадково в серпні 2011 року і одразу звернувся до суду з позовом. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав вимоги свого довірителя, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові, проте не заперечував про відсутність доказів, які б підтвердили, що автором тексту є саме відповідач та пояснив, що авторство вбачається із самого тексту статті на кшталт: я зареєструвала шлюб; у нас є син та інше. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила. В матеріалах справи містяться письмові заперечення [PERSON], в яких вона просить у позові відмовити та справу слухати за її відсутності. Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що позивач не надав доказів про те, що стаття розміщена саме нею, даних що позивач для встановлення особи, що розмістила вказану статтю звертався із заявою до правоохоронних органів позивач не надав. Крім того, вказала, що вона дійсно, як вказує автор статті, зверталася до різних компетентних інстанцій за захистом своїх прав при цьому звернення не мали на меті приниження честі та гідності позивача, а були спрямовані на реалізацію передбаченого ст. 40 Конституції України права громадянина на звернення. Представник відповідача [PERSON] юридичної консультації м. Харкова у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 02 лютого 2011 року, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців записів про [PERSON] юридичну консультацію м. Харкова не знайдено. З урахуванням вищевказаного, суд за згодою представника позивача ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідачів. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши докази по справі приходить до наступного. Відповідно до статей 3, 28 Конституції України людина, її честь, гідність визнані в Україні найвищою соціальною цінністю, кожна людина має право на повагу її гідності. Відповідно \~до ч. 1 \~статті\~277 \~ЦК України, фізична особа, \~особисті немайнові права якої порушено \~внаслідок поширення \~про неї \~недостовірної \~інформації, \~має \~право \~на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, \~поширена \~про особу, \~вважається недостовірною, \~якщо особа, \~яка \~її \~поширила, \~не \~доведе \~протилежного (презумпція добропорядності). \~Негативною \~слід \~вважати \~інформацію, \~в \~якій стверджується \~про \~порушення \~особою, зокрема, норм чинного законодавства, \~вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів \~моралі, \~загальновизнаних \~правил \~співжиття, \~неетична поведінка \~в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, \~на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України позивач повинен довести факт поширення інформації \~відповідачем, \~а \~також те, \~що \~внаслідок \~цього \~було \~порушено \~його особисті немайнові права. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В якості доказів по справі суду надані: роздрукований із сайту під назвою [PERSON] юридична консультація м. Харкова в мережі Інтернет, текст під заголовком, що викладений російською мовою «Помогите вернуть сыночка»; Рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 липня 2009 року по цивільній справі № 2-222/09 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Червонозаводської районної в місті Харкові ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа опікунська рада Липецької сільської ради Харківського району Харківської області про визначення місця проживання малолітньої дитини, відповідно до якого задоволені вимоги [PERSON] та визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком за адресою: [ADDRESS], в задоволенні вимог [PERSON] повністю відмовлено. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів, які б достовірно свідчили, про те що автором тексту статті на сайті в мережі Інтернет є відповідач і що саме вона розмістила в Інтернеті вказану статтю, при цьому виходить з того, що відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а представник позивача у судовому засіданні підтвердив відсутність таких доказів і не заперечував, що висновок про авторство тексту зроблений виходячи тільки зі змісту самого тексту, що є тільки припущенням, тому відмовляє у задоволенні вимог до [PERSON]. Крім того, позивачем не надано доказів про власника сайту, що має назву [PERSON] юридична консультація м. Харкова і на якому розміщена стаття, а відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, юридичної особи під такою назвою не зареєстровано, що є підставою для відмови у задоволення позову до [PERSON] юридичної консультації м. Харкова. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Оскільки судом не встановлено підстав для задоволення вимог позивача про захист честі, гідності, ділової репутації, про спростування недостовірної інформації, тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди і суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю та безпідставністю. На підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем, суд відносить за його рахунок.

Outcome: dismissed