Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-25 00:00:00

До Артемівського міськрайонного суду Донецької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю ЛАА Транс(далі по тексту позивач) з позовом до [PERSON] (далі по тексту відповідач) про відшкодування шкоди, завданої підприємству в розмірі 24\~328 грн. 31 коп. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, працюючи водієм в ТОВ ЛАА Транста здійснюючи перевезення вантажу, допустив його нестачу, що обумовило матеріальні витрати позивача на погашення вартості цієї нестачі. Оскільки з відповідачем укладений договір про повну матеріальну відповідальність на випадок втрати вантажу та відповідачем був одержаний вантаж під звіт за разовими документами, він повинен відшкодувати позивачу понесені матеріальні витрати на погашення вартості даної нестачі. В письмових запереченнях проти позову відповідач зазначив, що договір про повну матеріальну відповідальність, за яким він притягається до повної матеріальної відповідальності, є нікчемним, так як посада водія не входить до переліку посад і робіт, які заміщуються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність, що в його діях відсутній склад правопорушення, зокрема, вина. Відповідач також вказав, що обов`язки експедитора на нього були покладені незаконно, позивачем не було вжито достатніх заходів для вирішення питання щодо нестачі вантажу в рамках правового поля. Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідач був прийнятий позивачем на посаду водія 2 класу для роботи на всіх типах та марках автомобілів категорій АВСЕ з 20.06.2009 року згідно з наказом № 33 від 19.06.2009 року (а.с.5). 20.06.2009 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, за яким відповідач повинен нести повну матеріальну відповідальність за шкоду, спричинену нестачею вантажу, отриманого ним для перевезення вантажовідправником з моменту приймання вантажу від його володільця до здачі його вантажоотримувачу. При цьому позивач у даному договорі взяв на себе зобов`язання ознайомити відповідача з нормативними актами, пов`язаними з виконанням ним своїх трудових функцій, та проводити розслідування в межах своєї компетенції по кожному випадку спричинення матеріальної шкоди працівником. Одночасно в договорі про повну матеріальну відповідальність його сторони підтвердили, що відповідач здійснює роботи по прийманню і обробці для доставки (супроводу) вантажу і інших матеріальних цінностей, їх доставці (супроводу), видачі (здачі) та їх використання (а.с.16-18). 03.03.2008 року між позивачем та ТОВ Східно-Промислова Логістикабув укладений договір № 03.03.08//03-211, за яким позивач виконував функцію перевізника, а ТОВ Східно-Промислова Логістика- функцію експедитора при здійсненні міжнародних та внутрішніх (по Україні) автомобільних перевезень вантажів. При цьому за умовами договору від 03.03.2008 року № 03.03.08//03-211 перевезення вантажів здійснювалось перевізником на підставі заявок експедитора, який зобов`язаний був забезпечити підготовку вантажу для перевезення, підготовку та оформлення товаросупровідних документів, забезпечити водію можливість перевірити зовнішній стан пакування вантажу, кількість вантажних місць, їх розмітку та номера, при неможливості такої перевірки забезпечити засвідчення підписом та печаткою вантажовідправника відповідний запис водія в міжнародній товарно-транспортній накладній CMR (а.с.9-13). 31 липня 2010 року за участю відповідача та працівників суб`єкта господарювання МЕТРО [PERSON] енд [PERSON] складений акт про розбіжність при поставки товару за ТТН № 804016000110820 (а.с.19-24), за яким виявлена недостача товару в кількості 1 короба (а.с.14-15) на суму 26\~728 грн. 31 коп. (а.с.30). В даному акті зазначено, що відсутність частини товару обумовлена необережністю експедитора, та зроблений висновок про необхідність перекладення відповідальності за відшкодування на ДП РАБЕН, який виступав як вантажовідправник у перевезенні відповідачем вантажу автопоїздом д/н [NUMBER]/16562 АМ за маршрутом Київська область, Броварський район, смт. Велика Димерка м. Донецьк. 29.09.2010 року ТОВ Рабен Українанадіслало претензію № 198 ТОВ Східно-Промислова Логістикапро відшкодування збитків у розмірі 26\~728 грн. 31 коп. у зв`язку з нестачею вантажу, перевезення якого здійснювалось на підставі ТТН листа доставки №804016000110820 (а.с.7). 12.05.2011 року ТОВ Східно-Промислова Логістикаподало претензію № 184 позивачу про сплату 26\~728 грн. 31 коп., обґрунтовуючи її задоволенням претензії ТОВ Рабен Україна№ 198 від 29.09.2010 року про стягнення 23\~728,31 грн. вартості втраченого товару (платіжне доручення № 250 від 04.02.2011 року а.с.27) та наявністю договірних відносин між ТОВ Східно-Промислова Логістиката ТОВ ЛАА Трансяк відповідно експедитором та перевізником (а.с.8). 16.05.2011 року позивач надав ТОВ Східно-Промислова Логістика відповідь №37/12 на претензію № 184 від 12.05.2011 року, якою визнав вимоги даної претензії, повідомивши, що грошові кошти в розмірі 26\~728,31 грн. будуть перераховані на розрахунковий рахунок в найближчий час (а.с.26). Платіжним дорученням № 1769 від 12.07.2011 року зазначена грошова сума як відшкодування шкоди, пов`язаною з нестачею вантажу, була перерахована позивачем ТОВ Східно-Промислова Логістика(а.с.28). 16.05.2011 року позивач, посилаючись на задоволення претензії ТОВ Східно-Промислова Логістика№ 184 від 12.05.2011 року та заяву відповідача про утримання із його заробітної плати суми шкоди за задоволеною претензією, видав розпорядження про утримання з заробітної плати відповідача не менше 500 грн. щомісячно, починаючи з травня 2011 року (а.с.25,29). 19.10.2011 року відповідач звільнився з ТОВ ЛАА Трансза власним бажанням (а.с.6), відшкодував позивачу 2\~400 грн. (а.с.30). Відповідно до абз.18 п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Згідно з ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Наказом № 33 від 19.06.2009 року позивач уклав з відповідачем трудовий договір, за яким останній повинен був виконувати обов`язки водія для роботи на всіх типах та марках автомобілів категорій АВСЕ, тобто здійснювати керування транспортними засобами, як це передбачено абз.18 п.1.10 Правил дорожнього руху. П.1 ч.1 ст.29 КЗпП України визначено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці. Позивачем не надано доказів, що при укладенні трудового договору з відповідачем шляхом видання наказу № 33 від 19.06.2009 року та до початку його роботи відповідачу у відповідності з вимогами ст.29 КЗпП України були роз`яснені права і обов`язки та проінформовано під розписку про умови праці, які б передбачали виконання, окрім функцій щодо керування транспортними засобами, також робіт по прийманню і обробці для доставки (супроводу) вантажу і інших матеріальних цінностей, їх доставці (супроводу), видачі (здачі) та їх використання. Відсутні також докази, що позивач за договором про повну матеріальну відповідальність від 20.06.2012 року ознайомив відповідача з нормативними актами, пов`язаними з виконанням ним своїх трудових функцій, та провив розслідування в межах своєї компетенції за фактом нестачі вантажу, виявленої 31.07.2010 року. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що роботи по прийманню і обробці для доставки (супроводу) вантажу і інших матеріальних цінностей, їх доставці (супроводу), видачі (здачі) та їх використання не входили до кола трудових обов`язків відповідача та не є предметом трудового договору, укладеним відповідачем на посаді водія. Статтею 31 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган не має право вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. Тому суд вважає, що були відсутні правові підстави для укладення 20.06.2009 року з відповідачем договору про повну матеріальну відповідальність, оскільки посада водія не входить до Переліку посад і робіт, які заміщуються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затвердженого спільною Постановою Державного [PERSON] Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної [PERSON] Профспілок № 447/24 від 28.12.1977 року. За таким висновком укладення з відповідачем договору про повну матеріальну відповідальність від 20.06.2009 року не є правомірним і не може створювати юридичних наслідків. Суд також зазначає, що посилання позивача про необхідність притягнення відповідача до повної матеріальної відповідальності в розмірі грошової суми, заявленої на стягнення, на підставі п.2 ч.1 ст.134 КЗпП України у зв`язку з отриманням ним вантажу для перевезення за разовим документом товарно-транспортною накладною D01-Z83 - не є спроможним. Повна матеріальна відповідальність на підставі п.2 ч.1 ст.134 КЗпП України настає, якщо майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами за умови, що власник або уповноважений ним орган ознайомив працівника з правилами отримання, транспортування та збереження цінностей. Позивачем не надано доказів, що відповідач був ознайомлений з Інструкцією про обов`язки водіїв при прийманні-здаванні вантажу, затвердженої директором ТОВ ЛАА Трансу січні 2009 року, яка містить правила отримання, транспортування та збереження цінностей. Наданий представником позивача журнал, в якому містяться підписи відповідача, стосується предрейсового інструктажу водіїв щодо безпеки руху і не може свідчити про ознайомлення відповідача з положеннями згаданої Інструкції. Суд не бере до уваги твердження позивача про відповідальність відповідача як перевізника за збереження вантажу, встановлену ст.924 Цивільного кодексу України, так як у спірних відносинах перевізником виступав позивач, який має статус юридичної особи, працівником якого був відповідач. У зв`язку з викладеним, приймаючи до уваги встановлені судом обставини та відповідні ним спірні правовідносини, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed