Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилалась на те, що 29 липня 2005 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований управлінням реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1052. Під час даного шлюбу у них народився син [PERSON]. Вказувала на те, що з 2011 року сімейні відносини між нею та відповідачем фактично припинились, вони проживають окремо, не повязані спільним побутом та веденням спільного господарства, примирення не можливе, а тому просила розірвати шлюб. Окрім того, посилалась на те, що їх спільний син [PERSON] проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні, відповідач не приймає участі у його виховані та утриманні, не надає жодної матеріальної допомоги, а тому, враховуючи той факт, що [PERSON] ніде не працює, просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх спільного сина в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно починаючи з моменту предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та не заперечував проти розірвання шлюбу, проте просив зменшити розмір аліментів, оскільки він ніде не працює, перебуває на утриманні своєї матері, постійно хворіє та лікується інсуліновими препаратами, що в свою чергу потребує значних матеріальних затрат. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Так, судом встановлено, що 29 липня 2005 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1052 (а/с 4). Сторони не підтримують між собою подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. При таких обставинах, суд вважає, що сімя у сторін остаточно розпалась і зберегти її не можливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач заявила про своє бажання після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище. Під час шлюбу у сторін 09 жовтня 2006 року народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а/с 5). Дитина проживає постійно разом з позивачем та перебуває на її утриманні, даний факт в судовому засіданні визнав відповідач, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України суд визнає дану обставину такою, що не підлягає доказуванню. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач ніде не працює, має мінливий та не регулярний дохід, а тому з нього слід стягувати аліменти в твердій грошовій сумі, проте, враховуючи матеріальне становище відповідача, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, визначивши розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. щомісячно У відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягнення з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial