Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати договір купівлі-продажу 9/50 ідеальної частини нежитлової будівлі в с.Почаєвичі Дрогобицького району, вул.Білозіра, 24, укладеного 16.09.2004 року між ТзОВ "БТ" та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №3143, удаваним; визнати договір купівлі-продажу нежитлової будівлі цеху по розливу води з підвалом в смт.Підбуж Дрогобицького району, вул.Зелена, 2/3, укладеного 05.11.2004 року між ТзОВ "БТ" та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №3523, удаваним; визнати за ним право власності на 9/50 ідеальної частини нежитлової будівлі в с.Почаєвичі Дрогобицького району, вул.Білозіра, 24, та право власності на нежитлову будівлю цеху по розливу води з підвалом в смт.Підбуж Дрогобицького району, вул.Зелена, 2/3. Позов мотивує тим, що у 2004 році відповідач повідомив йому, що ТзОВ "БТ" має намір продати два нежитлові приміщення за помірну ціну, тобто приблизно за 300000 грн. Така пропозиція йому сподобалась і у нього з'явився намір їх придбати. Однак, за браком часу та у зв'язку з тим, він в більшості перебував за кордоном, вони домовились про те, що відповідач придбає вказані приміщення на своє ім'я за його кошти, а згодом подарує їх йому. Про вказане свідчить розписка від 14.07.2004 року, написана власноручно відповідачем. Вказаною розпискою [PERSON] зобов'язався подарувати йому придбані нежитлові приміщення до грудня 2010 року, а після оформлення права власності на них, він повинен був укласти договір оренди з відповідачем та передати дані приміщення йому в користування до 2020 року. Так, 16.06.2004 року [PERSON] придбав у ТзОВ "БТ" 9/50 ідеальної частини нежитлової будівлі в с.Почаєвичі Дрогобицького району, вул.Білозіра, 24, та 05.11.2004 року - нежитлову будівлю цеху по розливу води з підвалом в смт.Підбуж Дрогобицького району, вул.Зелена, 2/3. Після цього відповідач використовував вказані приміщення для своїх цілей, сплачуючи йому орендну плату, проте, перереєстровувати їх на нього не поспішав. У квітні 2013 року він звернувся до [PERSON] з проханням відчужити йому згідно домовленості та згаданої розписки нежитлові приміщення. Однак, відповідач не бажає цього робити, оскільки оформлення всієї документації щодо дарування будівель потребує значних витрат. Таким чином, вважає, що вищевказані договори купівлі-продажу є удаваними. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, попередньо подавши заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак, подав заяву про визнання позову в повному обсязі. Представник третьої особи ТзОВ «БТ» в судове засідання не зявився, не повідомивши причин своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Беручи до уваги вищенаведене, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює судове рішення про задоволення позову, а згідно вимог п.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Матеріалами справи встановлено, що згідно договору купівлі-продажу, укладеного 16.09.2004 року між ТзОВ "БТ" та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №3143, ТзОВ «БТ» зобовязалось передати у власність [PERSON] 9/50 ідеальних частин нежилого приміщення, розташованого в с.Почаєвичі Дрогобицького району Львівської області по вул.Білозіра, 24. Продаж 9/50 ідеальних частин нежитлової будівлі, за домовленістю сторін, вчинено за 107695 грн. Як вбачається з договору купівлі-продажу, укладеного 25.11.2004 року між ТзОВ "БТ" та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №3523, ТзОВ «БТ» передало нежитлову будівлю цеху по розливу води з підвалом в смт.Підбуж Дрогобицького району, вул.Зелена, 2/3, у власність [PERSON] Продаж нежитлової будівлі, за домовленістю сторін, вчинено за 170407 грн. Відповідно до положень ст.ст. 328, 392 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За вимогами ст.ст. 655, 692 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов"язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов"язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За вимогами ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання вчинення іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно розписки від 14.07.2004 року, підписаної [PERSON], останній отримав у [PERSON] кошти в сумі 300\~000 грн. для купівлі нежитлових приміщень в с.Почаєвичі та в смт.Підбуж, що належать ТзОВ «БТ», та зобовязався в подальшому перереєструвати їх шляхом відчуження (договір дарування) [PERSON] до грудня 2010 року. Позивач в свою чергу повинен був після цього передати дані приміщення [PERSON] в оренду на строк до 2020 року. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що вищевказані правочини, які оформлені договорами купівлі-продажу, вчинено відповідачем з метою приховати насправді договори оренди нежитлових приміщень, що підтверджується розпискою, наданою [PERSON], щодо власника коштів (позивача), за які придбано ці приміщення, що фактично надавалися і мали надаватися в майбутньому в оренду відповідачу [PERSON] У той же час, визнаючи правочини удаваними, суд бере до уваги те, що відповідач діяв свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, його дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховували іншу волю, як учасника угоди. Оскільки право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, а матеріалами справи встановлено, що власником коштів, за які придбане нерухомого майно згідно удаваних договорів купівлі-продажу, є позивач [PERSON], то за останнім слід визнати право власності на вказане майно.

Outcome: approved