Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування від 25 січня 2012 року, укладеного між [PERSON] (Дарувальник) та [PERSON] (Обдарована) щодо квартири під № 2 в будинку під № 52 по вулиці Розумовська в місті Одесі, яка складається в цілому з однієї житлової кімнати та приміщень, житловою площею 18,0 кв.м., загальною площею 31,7 кв.м., який посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 9-25. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Мотивує вимоги тим, що між ним та відповідачкою, яка є його донькою був укладений договір дарування. Він не мав наміру та не давав своєї згоди на укладення вищезазначеного договору, оскільки враховуючи свій важкий стан здоровя та потребу в постійному догляді, він бажав укласти договір довічного утримання. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви. Позовні вимоги просить задовольнити повністю. Відповідачка позовні вимоги визнала в повному обсязі та пояснила, що дійсно між ними була досягнення домовленість, що нею буде здійснюватись довічне утримання позивача, який в свою чергу подарує їй квартиру. Після укладення договору вона на протязі одинадцяти місяців здійснювала догляд за [PERSON]. В звязку з переїздом на постійне місце проживання в інший населений пункт вона позбавлена можливості продовжувати здійснювати догляд за батьком. За наявністю виниклих обставин вважає необхідним визнати недійсним договір дарування та поновити право власності позивача на квартиру. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 25 січня 2012 року між [PERSON] (Дарувальник) та [PERSON] (Обдарована) укладений договір дарування, який посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 9-25. Відповідно до п.1 Договору дарування [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар квартиру під № 2 в будинку під № 52 по вулиці Розумовська в місті Одесі, яка складається в цілому з однієї житлової кімнати та приміщень, житловою площею 18,0 кв.м., загальною площею 31,7 кв.м. Зазначена квартира належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управління житлово комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради 30 березня 2010 року за № 8-23089, зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості»07 травня 2010 року, записано в книгу за № 747пр-36, номер запису 778, витяг про реєстрацію права власності № 26058905, зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 30366270. У звязку з тим, що дарувальник має хворобу рук, і сам не міг підписати договір, на його особисте прохання та в його присутності, в присутності нотаріуса, договір дарування підписано [PERSON] (п.18 Договору) Право власності [PERSON] на квартиру зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН»06 лютого 2012 року: номер запису 778 в книзі 747пр-37. Згідно з статтею 717 за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Між сторонами правочину фактично була досягнена згода щодо укладення договору довічного утримання, замість договору дарування квартири. Позивач продовжує проживати в спірній квартирі, що підтвердили сторони в судовому засіданні. Отже, оспорюваний договір дарування не був спрямованний на реальне настання правових наслідків, що ними обумовлені. Жодних дій, які передбачені Законом як зі сторони Дарувальника щодо передачі спірної квартири, так зі сторони Обдарованого щодо прийняття цієї квартири здійснено не було. Дії сторін угоди не були спрямовані на реальне настання правових наслідків договору дарування, оскільки позивач мала намір та бажання передати належну йому на праві власності квартиру доньці, а замість чого вона повинна його утримувати. Таким чином, про відсутність у позивача волі щодо укладення договору дарування та фактичного відчуження майна свідчить той факт, що після здійснення правочину фактичного звільнення квартири позивачем не здійснено, що свідчить про його помилку щодо істотних обставин угоди. Вказані обставини свідчать про те, що особа яка вчиняла правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, тому в порядку ч.1 ст. 229 ЦК України такий правочин може бути визнаний судом недійсний. Враховуючи, що основним майновим наслідком недійсності нікчемності правочину є двостороння реституція, тому сторони повинно повернути у первісний стан.

Outcome: approved