Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-10 00:00:00

позивач [PERSON] подав в суд позов до відповідача Белзької міської ради , [PERSON] , треті особи Сокальська державна нотаріальна контора ДКП ЛОР «Червоноградське МБТІ» , приватного нотаріуса Бойчук Н.І. про визнання незаконним та скасування рішення 11 сесії 2 скликання Белзької міської ради № 240 від 09.04.2004 року та рішення позачергової 22 сесії 4 скликання Белзької міської ради №447 від 18.10.2005 року , визнання недійсним договору купівлі продажу від 22.11.2005 року з наступних підстав : 05.04.1993 року позивачем [PERSON] та Белзькою міською радою Сокальського району Львівської області було укладено договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] . Даний будинок на момент укладення договору був нерентабельний, незаселений та аварійний. Даний договір було зареєстровано державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори - Вікарчуком С.П. в реєстрі за № 1473. Підставою для укладення вказаного договору було рішення виконкому Белзької міської ради № 71 від 16.10.1990 року. Куплене позивачем приміщення розташоване на першому поверсі двоповерхового житлового будинку і на день укладення договору не використовувалися за цільовим призначенням рішенням було прийняте рішення виконкомом про продаж квартири для використання під майстерні малого підприємства, що також відображено в Договорі купівлі продажу ( для капітального ремонту і реконструкції). В зв"язку з тим, що дане приміщення не було придатне до користування та процент зносу приміщення становив 71%, а тому позивач не міг зареєструвати право власності у БТІу встановленому законом порядку , ні як житло , ні як виробничі приміщення. Через тимчасовий брак коштів, позивач по мірі їх наявності проводив реконструкцію і капітальний ремонт вказаної квартири під виробничі приміщення. В січні 2007 року позивачу стало відомо, що належну йому квартиру та будинок в цілому прийнято на баланс Белзької міської ради, визнано аварійним і згодом продано [PERSON] . З довідки КП «Червоноградське МБТІ» №17 від 11.01.2007 року було встановлено, що право власності на спірне приміщення зареєстроване за територіальною громадою Белзької міської ради на підставі рішення Белзької міської ради про оформлення права власності від 29.08.2005 року № 54, який 22.11.2005 року , яке було відчужене на підставі Договору купівлі продажу від 22.11.2005 року за № 4153. Прийняті рішення Белзькою міською радою рішення про приватизацію і продаж [PERSON] належного позивачу приміщення є незаконним і таким , що прийняті з порушенням чинного законодавства про власність та порушують гарантоване право власності позивача на спірне приміщення. Згідно із ст. 328 ЦК України вбачається, що право власності набувається на підставах , що не заборонені законом , зокрема із правочинів. Згідно ст. 210 ЦК України правочин , який підлягає державній реєстрації є вчинений з моменту його державної реєстрації . Державна реєстрація правочину нотаріусом проводиться шляхом внесення ним запису до реєстру одночасно з нотаріальним посвідченням правочину. У відповідності до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором , який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. На підставі вищенаведеного позивач набув права власності на спірне майно з моменту державної реєстрації Договору купівлі -продажу , тобто з 05.04.19993 року, а тому всі подальші дії та рішення відповідача стосовно спірного майна є незаконними. У відповідності до ст. 398 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. В зв`язку із цим позивач просить суд визнати за ним право власності на цей спірний будинок [ADDRESS] , скасувавши реєстрацію права власності на вказане приміщення на ім.»я [PERSON] , визнати нечинним рішення Белзької міської ради №54 від 29.08.2005 року та договір купівлі-продажу №4153 від 22.11.2005 року, стягнути із відповідача судові витрати. В ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та залучив співвідповідачем по справі [PERSON] . Окрім первинних позовних вимог позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення 11 сесії 2 скликання Белзької міської ради №240 від 09.04.2004 року та рішення позачергової 22 сесії 4 скликання Белзької міської ради №447 від 18.10.2005 pоку, визнати недійсним договір купівлі-продажу від 22.11.2005 року та зобов`язати [PERSON] повернути позивачу оспорюваний будинок. Вимоги мотивує тим, що 09.04.2004 року 11 сесія 2 скликання Белзької міської ради прийняла рішення, згідно якого спірний будинок [ADDRESS] перейшов у власність територіальної громади м. Белз. Станом на 09.04.2004 року власником даного спірного будинку залишався позивач. Белзька міська рада повинна була звернутися в Червоноградське МБТІ із заявою про взяття на облік безхазяйного майна, потім подати оголошення в пресу про взяття на облік даного будинку як безхазяйного ілише після спливу одного року з дня взяття на облік даного будинку , за заявою органу уповноваженого управляти майном Белзької міської ради , цей будинок згідно рішення суду міг бути переданим у комунальну власність. Однак Белзька міська рада в порушення вимог чинного законодавства цих дій не проводила. Крім того 18.10.2005 року 22 позачергова сесія 4 скликання прийняла рішення включити у план приватизації по Белзькій міській раді на 2005 рік спірний будинок у [ADDRESS] та здійснити приватизацію даного будинку [PERSON] шляхом викупу. В подальшому, даний будинок на підставі договору купівлі-продажу від 22.11.2005 pоку був відчужений [PERSON] Про те, що даний будинок був відчужений, йому стало відомо у 2007 році. На момент подання позову позивач з вищенаведеним договором купівлі -продажу від 22.11.2005 року не був ознайомлений , однак даний договір не відповідає вимогам чинного законодавства та є недійсним. Станом на 22.11.2005 року договір купівлі-продажу від 05.04.1993 року був дійсний , не оспорював ся та не скасовувався . Крім цього Белзька міська рада незаконно прийняла у власність спірний будинок , а тому міська рада не мала права продажу будинку [ADDRESS] , і в силу ст. 215 ЦПК України договір купівлі - продажу будинку №2 від 22.11.2005 року слід визнати недійсним. Позивач як власник спірного будинку не мав наміру продати будинок , а тому відповідно належний позивачу будинок вибув з його володіння не з його волі , а через укладений між [PERSON] та Белзькою міською радою правочин. Позивач [PERSON] та його представник позивача [PERSON] у судове засідання не прибули подали заяву, що заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі , просять позов задоволити та справу слухати в їх відсутності. Представник відповідача Белзької міської ради Муха В.Я. у судовому засіданні позов не визнав, оскільки рахує вимоги позивача незаконними. Лише Белзька міська рада може розпоряджатися майном , яке знаходиться на їх території. Спірний будинок є аварійним та становив загрозу для громади. Дійсно у 1993 році укладено договір купівлі-продажу даного аварійного будинку, однак у будинку ніхто не проводив ремонт. В 1993 році виконком не мав права розпоряджатися спірним майном в користь позивача. Будинок є аварійним і тому позивачу МБТІ не зареєструвало даний будинок як квартиру. Белзька міська рада розшукувала, однак не знайшла власника спірного будинку і МБТІ було надано довідку, що будинок являється безхазяйним і тоді його взяли на баланс міської ради. На даний час документально вони не можуть підтвердити, що міська рада розшукувала власника, оскільки листи не збереглись. У 2004 році прийнято рішення радою про продаж будинку [PERSON] шляхом приватизації і рада мала право приймати таке рішення. Визнає, що міською радою допущено помилку відносно визнання безхазяйним даного будинку, оскільки не виконали вимогу закону про порядок визнання майна безхазяйним, але просить відмовити у позові і залишити в силі договір купівлі-продажу від 22.11.2005 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання з`явився, проти позову заперечив та пояснив, що в 1993 році виконком Белзької міської ради прийняв відповідне рішення в користь позивача, однак він не мав права цього робити , а нотаріус Вікарчук С.П . незаконно зареєстрував спірний аварійний будинок як квартиру . Червоноградське МБТІ не хотіло реєструвати позивачу квартиру в нежитловому аварійному будинку і цього не зробило, бо це є незаконно . Лише Белзька міська рада вправі розпоряджатися даним майном. Він вважає себе потерпілим по даній справі , оскільки він заплатив кошти за даний будинок і зараз фактично не може ним користуватися. Просить в позові відмовити та залишити право власності на спірний будинок бо він є добросовісний набувач. . Третя особа приватний нотаріус Бойчук Н.І. в судове засідання не прибула , хоча була належним чином попереджена про час та місце розгляду справи. Однак в попередніх судових засіданнях третя особа Бойчук Н.І. дала наступні покази : проти задоволення позову вона не заперечила. Для посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна необхідно подати правовстановлюючі документи. При оформлені нею даного договору було надано свідоцтво про право власності на нерухоме майно за територіальною громадою, витяг про реєстрацію в МБТІ, оцінку майна, рішення про приватизацію шляхом викупу. Ці документи підтверджували, що Белзька міська рада мала право розпоряджатись даним приміщенням. Щодо подій, які передували видачі свідоцтва про реєстрацію права власності вона не знала, і не могла знати, оскільки відомостей у базі даних не було. Тому у неї не було підстав відмовити у посвідченні договору укладеного 22.11.2005 року. Представник третьої особи Сокальської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Представник третьої особи КП JIOP „Червоноградське МБТІ" в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у відсутності їхніх представників. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі , оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково з наступних підстав: В судовому засіданні судом встановлено, що спірний будинок по [ADDRESS] являється нежитловим, двоповерховим, цегляним, загальною площею 321 кв.м. Відповідно до рішення Белзької міської ради від 16.10.1990 року №71 вбачається, що прийнято рішення позивачу [PERSON] продати будинок [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу від 05.04.1993 pоку, укладеного між позивачем [PERSON] та Белзькою міською радою вбачається, що позивач придбав будинок [ADDRESS] по залишковій вартості 4526 крб. Даний договір посвідчений державним нотаріусом Вікарчуком С.П. Відповідно до ст. 224 ЦК України ( в редакції 1963 року ), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до оглянутої квитанції АН № 101892 від 22.11.1990 року встановлено, що продавець та покупець в повному обсязі виконали зобов`язання по даному договору. Крім цього відповідно до вимог ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради підлягав лише договір купівлі -продажу жилого будинку, тобто законодавством не було передбачено обов`язковою умовою державну реєстрацію нежитлового приміщення . На підставі вищенаведеного , суд не бере до уваги покликання представника відповідача Мухи В.Я. , що на момент прийняття будинку у власність територіальної громади у 2004 році, позивач не являвся власником оспорюваного будинку, оскільки не здійснив державної реєстрації. Крім того , відповідно до рішенням 11 сесії 2 скликання Белзької міської ради від 09.04.2004 pоку № 240 прийнято у власність територіальної громади м. Белз нежитловий будинок [ADDRESS] , у зв`язку з його „безхозністю". Відповідно до ч. 1 ст . 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої не відомий. Згідно ч.2 ст. 335 ЦК України, безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого зони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Як встановлено в ході розгляду справи, станом на 09.04.2004 року власником оспорюваного будинку являвся [PERSON] , тому, будинок [ADDRESS] , не підпадає під категорію безхазяйної речі. Також, представник відповідача Муха В.Я. пояснив, що міська рада знала про те, що власник спірного будинку є [PERSON] , однак не змогли його розшукати. Крім цього, після визнання Белзькою міською радою даного будинку безхазяйним, відповідно до ч.2 ст. 335 ЦК України, останній необхідно було звернутись до ДКП „Червоноградське МБТІ" (орган, який проводить державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно) із заявою про взяття даного будинку на облік, як безхазяйного, чого не було зроблено. Також, Белзька міська рада в порушення вимог зазначеної статті не подала оголошення у друкований засіб масової інформації і не зверталася до суду про передачу зазначеного будинку у комунальну власність . З наведених підстав, суд приходить до висновку, що рішення 11 сесії 2 скликання Белзької міської ради від 09.04.2004 року №240 «Про прийняття будинку [ADDRESS] у власність територіальної громади м. Белз» є незаконним і підлягає скасуванню. Згідно ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. З оглянутого договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 22.11.2005 року встановлено, що територіальна громада в особі Белзької міської ради Львівської області продала спірний нежитловий будинок [ADDRESS], [PERSON] . В ході розгляду справи судом встановлено, що на момент укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу від 22.11.2005 року між територіальною громадою в особі Белзької міської ради та [PERSON] , попередній договір купівлі-продажу від 05.04.1993 року був дійсним, сторонами не розірваний. Представник відповідача [PERSON] також ствердила цю обставину. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що рішення міської ради «Про прийняття будинку [ADDRESS] у власність територіальної громади м. Белз є незаконним і підлягає скасуванню. Крім того, із договору купівлі-продажу нежитлового будинку від 22.11.2005 р вбачається, що продавцем у договорі є територіальна громада в особі Белзької міської ради. Від імені Белзької міської ради діє управління комунальним майном Сокальської районної ради в особі радника Монянчина І. В . Покупцем за договором виступає [PERSON] Даний договір підписали з однієї сторони Монянчин І.В. , а з іншої [PERSON] . У відповідності до Положення про управління комунальним майном Сокальської районної ради, затвердженого рішенням б сесії 1 скликання 14.05.1999 р. №25, управління є юридичною особою і його очолює начальник. З цього ж положення вбачається, що тільки начальник діє без довіреності від імені Управління в усіх підприємствах, організаціях, установах. В свою чергу, відповідно до п.2 ст.207 ЦК України, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ст. 246 ЦК України, довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи. З оглянутого розпорядження Сокальської районної ради від 09.09.2002 року №26-К вбачається, що Монянчин І.В. прийнятий на посаду радника управління комунального майна. З наданих нотаріусом суду матеріалів договору купівлі-продажу спірного будинку, вбачається, що при оформленні даного договору радником управління комунального майна Сокальської районної ради не подано приватному нотаріусу довіреності на укладення вищевказаного договору. Враховуючи те, що на момент укладення договору купівлі - продажу спірного будинку від 22.11.2005 pоку, Монянчин І.В. прийнятий на посаду лише радника управління, тому при оформленні даного договору нотаріусу необхідно було зажадати від нього довіреність на вчинення даного правочину. Судом встановлено, що оспорюваний будинок вибув із володіння [PERSON] не з його волі, а внаслідок прийняття Белзькою міською радою незаконних рішень та укладення 22.11.2005 року договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог , які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України . Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все , що вона одержала на виконання цього правочину , а в разі неможливості такого повернення , зокрема тоді , коли одержане полягає в користуванні майном , виконаній роботі, наданій послузі ,- відшкодувати вартість того, що одержано , за цінами, які існують на момент відшкодування. Пунктом 3 ч.1 ст. 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати , про що набувач не знав і не міг знати ( добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі , якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння , не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом зазначених норм та виходячи із загальних засад законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Разом із тим реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який визнано недійсними. У зв`язку із цим вимога про повернення майна , переданого на виконання недійсного правочину , за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороною недійсного правочину. Норма ч.1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна , переданого на виконання недійсного правочину , яке було відчужене третій особі. Судом в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не був стороною цього договору купівлі-продажу нежитлової будівлі по [ADDRESS] від 22.11.2005 року. На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що в позовних вимогах щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі по [ADDRESS] від 22.11.2005 року та зобов`язати [PERSON] повернути у володіння [PERSON] будинок [ADDRESS] слід відмовити, оскільки [PERSON] не був стороною цього договору купівлі-продажу нежитлової будівлі по [ADDRESS] від 22.11.2005 року, а вимога про повернення майна , переданого на виконання недійсного правочину , за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороною недійсного правочину. Крім того судом в судовому засіданні встановлено, що договір купівлі- продажу від 05.04.1993 pоку, укладений між [PERSON] та Белзькою міською радою є дійсним, оскільки суд в судовому засіданні не здобув докази того, що в свій час сторони даний договір розірвали, а навпаки судом встановлено , що сторони договору повністю виконали свої зобов`язання по договору. Також судом в судовому засіданні не здобуто доказів того , що договір купівлі- продажу від 05.04.1993 pоку, укладений між [PERSON] та Белзькою міською радою був оскаржений сторонами в судовому порядку та був визнаний недійсним. На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за [PERSON] право власності на нежитловий будинок по [ADDRESS] підлягають до задоволення, оскільки відповідно до ст. 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Дана позовна вимога [PERSON] про визнання права власності є позадоговірною вимогою власника майна про лише констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно , не з`єднане з конкретними вимогами про повернення майна чи усунення інших перешкод. Визнання судом за позивачем [PERSON] права власності на нежитловий будинок по [ADDRESS] буде сприяти на усунення перешкод позивачу як власнику у здійсненні ним як власником свого права і виключення домагань в майбутньому на приналежне йому як власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Відповідно до ст. 79 ЦПК України вбачається, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи , зокрема витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі вищенаведеного та згідно вимог ст. 88 ЦПК України слід стягнути солідарно з Белзької міської ради Сокальського району Львівської області та [PERSON] судові витрати по справі, зокрема в дохід держави 59 (п"ятдесят дев"ять) гривень судового збору та 30 (тридцять) гривень збору за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: partial