Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання абз. 2, п.7, п.10 акту №5/3 від 06.03.2007 р. «Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом»незаконними. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в провадженні Марганецького міського суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом Відкритого акціонерного товариства «Марганецький гірничо- збагачувальний комбінат»до нього та [PERSON] про відшкодування матеріальної ткоди. Із позовних матеріалів йому стало відомо, що в результаті отриманої робітником шахти №14/15 ВАТ «МГЗК»[PERSON] виробничої травми 03 березня 2007 року, було складено акт №5/3 по формі Н-1 від 06 березня 2007 року. В п.10 вказаного акту зазначено, що він і [PERSON] є винними особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці, а саме: - [PERSON], начальник дільниці ВШТ шахти 14/15 - порушив пункти 7.15 посадової інструкції, порушив пункт 42.1 СУОП (система управління за охороною праці) на ВАТ «Марганецький ГЗК». Вважає п. 10 акту №5/3 від 06 березня 2007 року незаконним, оскільки посадова інструкція ним не порушувалася, обов'язки покладені на нього, як на начальника дільниці ВШТ виконував добросовісно і у повному обсязі. З акту не зрозуміло, в чому саме полягало порушення ним посадових обов'язків. В пункті 6 акту «Обставини, за яких стався нещасний випадок»зазначено, [PERSON] оступився та під час падіння торкнувся правою рукою контактного проводу. То в чому є його вина? В пункті 7 акту «Причини нещасного випадку»основною причиною нещасного випадку є незадовільний стан та обводненість трапового пастилу, а супутні невиконання посадових обов'язків особами, відповідальними за стан горної вироботки, яке виразилося у неприведенні у безпечний стан трапового настилу. Тобто основна вина саме в діях підприємства, що не забезпечило безпечних та належних умов праці для чергового слюсаря та по ремонту обладнання [PERSON], своєчасну та якісну відкачку води, та сухі якісні настили ([PERSON] отримав наряд саме на відкачку води на дільниці). З огляду на вищенаведене, вважає безпідставним зазначення у п.7 акту №5/3 від 06 березня 2007 року «супутні причини нещасного випадку»- невиконання посадових обов'язків особами, відповідальними за стан горної вироботки, яке виразилося у неприведенні у безпечний стан трапового настилу; а також зазначення в п.10 акту, що саме він винен у порушенні законодавства про охорону праці. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представники відповідача позов не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, вказавши, що позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до суду. Третя особа в судовому засіданні просив позов задовольнити. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав: Відповідно до вимог ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України (КЗПП України), Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до наказу № 160 ВАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат»від 16.03.2007 року позивач ознайомився з наказом про притягнення його до відповідальності, в звязку з нещасним випадком що стався з [PERSON] повязаним з виробництвом 20.03.2007 року, а з позовом звернувся до суду лише 03.11.2010 року, тобто з пропущенням встановленого ст.233 КЗПП України строку. Позивач посилається на те, що про оспорюваний акт йому стало відомо лише після того, як ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат»звернувся до нього з позовом про стягнення суми. Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази та документи, суд вважає, що поновлення строку неможливе з наступних підстав: Відповідно до вимог ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України (КЗПП України), Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Згідно ч.2 п.4 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.92 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, суд з'ясовує і причини пропуску. Суд вважає, що позивач дізнався про порушення його прав з моменту ознайомлення з наказом № 160 ВАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» від 16.03.2007 року про притягнення його до відповідальності, в звязку з нещасним випадком що стався з [PERSON] повязаним з виробництвом 20.03.2007 року, що підтверджується розпискою позивача на вказаному наказі. Таким чином, строк для звернення до суду для вирішення питання про визнання абз. 2, п.7, п.10 акту №5/3 від 06.03.2007 р. «Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом»незаконними скінчився 20.06.2007 року. Таким чином, суд доходить до висновку про пропуск встановлених ст. 233 КЗПП України строків для звернення до суду (тримісячний строк) та про відсутність поважних причин пропуску вказаного строку. Згідно ч.3 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.92 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» ( із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 4 ( v0004700-94 ) від 01.04.94, № 18 ( v0018700-95 ) від 26.10.95, № 15 ( v0015700-98 ) від 25.05.98 ), якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved