Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-27 00:00:00

Позивач вернулася до суду з вище вказаним позовом, посилаючись на те, що 23 червня 2010 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на грошові вклади з компенсаційними відсотками на чотирьох рахунках у Ощадному Банку України, розташованому в місті Лозова Харківської області. Вказані грошові вклади належали спадкодавцю на підставі ощадних книжок. Житловий будинок, який розташований вмісті Лозова Харківської області по вулиці Курчатова, вона позивач отримала у власність на підставі Договору довічного утримання від 31.01.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Лозівської ДНК, а потім, зареєструвала право власності в Лозівському БТІ 08.07.2006 року. За життя, померла [PERSON], заповіту не складала. Позивач зазначає в позові, що в даному випадку, вона є єдиним спадкоємцем на спадщину, відкриту після смерті її матері, оскільки чоловік [PERSON], який є батьком позивача - [PERSON], помер 18 січня 2004 року. В свою чергу, позивач посилається на те, що вона, у встановлений законом строк не звернулася до натуральної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її матері, оскільки вважала, що маючи на руках всі необхідні документи на вклади та документи про підтвердження родинних відносин із спадкодавцем, вона, може у будь який час прийняти спадщину. На підставі викладеного, позивач прохає суд, надати їй додатковий строк для подання заяви на прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її матері та витребувати з Лозівської ДНК Харківської області, спадкову справу, яка заведена після смерті спадкодавця. Позивач жодного разу у судове засідання не з»явилася, тоді як про день, час та місце слухання справи судом повідомлялася своєчасно та належним чином за адресою, яку нею вказано в позовній заяві. На адресу суду повертаються судові повістки як такі що не вручені позивачу із зазначенням поштової установи про причини не вручення «за закінченням терміну зберігання». Однак, 14 березня 2013 року, від імені позивача, до канцелярії Лозівського міськрайонного суду Харківської області за вхідним номером 6575 подано заяву про розгляд справи за її відсутності, так як вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі і вразі неявки відповідача, винести заочне рішення по справі (а.с.№24). Інтереси відповідача [PERSON] громади Лозівської міської ради Харківської області за довіреністю від 01.11.2012 року представляла [PERSON], (а.с.№33). Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача посилаючись на те, що у останньої, фактично відсутні навіть підстави для звернення до суду з даним позовом, оскільки, відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Позивачем, при зверненні до суду, не надано доказів про порушення, не визнання чи оспорення її прав, оскільки, остання, не зверталася до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини. За вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справа про спадкування», позивач повинна була подати до суду Постанову ноніуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Крім того, згідно до вимог ст.1272 Цивільного Кодексу України, суд визнати поважною причину пропуску спадкоємцем нотаріальної контори чи нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і встановити строк, достатній для подання останнім відповідної до них заяви. Про те, ні за вимогами Цивільного Кодексу України ні на Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справа про спадкування», причина за якої позивач не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не є поважною. Тому, на думку відповідача, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача. Третьою особою Лозівською ДНК не забезпечено явку свого представника у судове засідання, однак, 26 березня 2013 року, ними надано письмове повідомлення про слухання справи за їх відсутності, та зазначено, що спадкова справа після смерті спадкодавця не заводилися, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про спадщину) станом 21.03.2013 року. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом з»ясовано, що позивач по справі, народилася 10 серпня 1965 року, про що свідчить ксерокопія свідоцтва про народження на [PERSON] (а.с.№10). У зв»язку з реєстрацією нею шлюбу з громадянином [PERSON], подружжю було присвоєно прізвище «Свистельник», що зазначено у ксерокопії довідки (а.с.№11). Судом з»ясовано, що батьки позивача, померли, про свідчать ксерокопій свідоцтв про смерть на [PERSON] (а.с.№12), який помер 18.01.2004 року та на [PERSON]К (а.с.№13), яка померла 23.06.2010 року. Тобто, єдиним спадкоємцем після смерті батьків, є позивач по справі [PERSON]. Тобто, позивач є спадкоємцем першої черги за законом, оскільки, відповідно до статті 1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті матері, позивач своєчасно не звернулася до нотаріальної контори з заявою по прийняття спадщини, і строк на звернення нею був пропущений, у звязку з тим, що остання вважала, що може оформити спадщину в будь-який час. Виходячи з викладеного, судом встановлено, що в зв»язку зі смертю батьків, позивач дійсно має право на прийняття спадщини, оскільки згідно до положення частини 1 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається в наслідок смерті особи або оголошення її померлою. Необхідно зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до положення статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заяву про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Судом було з»ясовано, що позивач своєчасно не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батьків, оскільки вважала, що маючи всі документи на спадкове майно та документи про родинні відносини з померлими, вона може у будь-який час оформити спадок. Згідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до частини 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У позовній заяві позивачем заявлено про визначення йому додаткового строку для подання заяви до нотаріальної контори із заявою на прийняття спадщини. Однак, суд не знаходить можливим дану вимогу задовольнити, оскільки згідно з вимогами діючого законодавства України та виходячи з положень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справа про спадкування" , визначено, що особа, яка не прийняла спадщину у встановлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини 3 ст.1272 ЦК України. При розгляді цих справ суди перевіряють наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність в матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними причинами є причини, пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Отже, відповідно до вище викладеного, судовий збір з відповідача на користь позивача стягненню не підлягає, оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed