Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком „УкрСиббанк (який в подальшому змінив назву на Публічне акціонерне товариство „УкрСиббанк) та відповідачем [PERSON] 21.11.2007 року було укладено кредитний договір №11255880000, за яким позивач надав відповідачу кредит в сумі 35000 доларів США, на строк до 19.11.2027 року з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 12,90% річних. В забезпечення виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору 23.11.2007 року між ним та банком було укладено договір іпотеки, за яким, відповідач [PERSON] передав у іпотеку квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Крім того, в забезпечення виконання умов договору між банком та відповідачем [PERSON] 21.11.2007 року було укладено договір поруки №159658, за яким поручитель взяв на себе зобовязання відповідати в солідарному порядку за виконання зобовязання позичальником [PERSON] Відповідачі не виконують належним чином взяті на себе зобовязання, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем в сумі 39242,98 доларів США, із яких: 34269,84 доларів США заборгованість за кредитом, 4447,68 доларів США заборгованість за процентами, 525,46 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань. У звязку з цим, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану суму заборгованості та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали, відповідач вказав, що не підписував з позивачем ані кредитного договору, ані договору поруки та не підписував інших документів, повязаних з отриманням у позивача споживчого кредиту (заяв, анкет, заявок), коштів, вказаних позивачем, відповідач у будь-якому вигляді не отримував, рахунків у позивача не відкривав. [PERSON], маючи на меті купівлю квартири для матері, - у нотаріуса в присутності чоловіка своєї сестри на його прохання (оскільки повністю довіряв останньому) підписав ряд документів, серед яких був і договір іпотеки та відповідач вважав, що вказаний договір є обовязковою складовою частиною договору купівлі-продажу. Відповідач вказав, що на прохання своєї сестри, яка мала ряд кредитних зобовязань, - здійснював часткові оплати за її зобовязаннями, проте відповідач заперечив факт оплат ним саме за вказаним кредитним договором та заперечив, що коли-небудь вносив кошти через касу відділення №22 АКІБ «УкрСиббанк», що знаходиться в м. Баштанка. Через те, що за відповідним висновком почеркознавчої експертизи договір споживчого кредиту підписаний не відповідачем [PERSON] - він предявив до позивача зустрічний позов про встановлення нікчемності договору про надання споживчого кредиту №11255880000 від 21.11.2007 року. Відповідач [PERSON] позов не визнав, посилаючись на висновок судово-почеркознавчої експертизи, заперечив факт підписання ним договору поруки від 21.11.2007 року. Вказав, що в травні 2009 року вперше дізнався про наявність вказаного договору та тоді ж представники позивача на його звернення повідомили, що найближчим часом звертатимуться до суду з питання стягнення заборгованості за вказаним договором. У звязку з тим, що за відповідним висновком почеркознавчої експертизи договір поруки підписаний не відповідачем [PERSON] - він предявив до позивача зустрічний позов про визнання недійсним договору поруки №159658 від 21.11.2007 року. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору про надання споживчого кредиту №11255880000 від 21.11.2007 року; копію графіку погашення кредиту; копію графіку платежів та визначення сукупної вартості кредиту; копію тарифів банку; копію додаткової угоди №1 від 21.11.2007 року; копію договору іпотеки від 23.11.2007 року; копію договору поруки №159658 від 21.11.2007 року; повідомлення про наявність боргу від 12.05.2009 року; розрахунок заборгованості; висновок експерта №1316 від 11.11.2010 року; експертний висновок №35 від 28.03.2011 року; копію договору купівлі-продажу від 21.11.2007 року; виписку по особовому рахунку за 21.11.2007 року; копію заяви від 21.11.2007 року про надання іпотечного кредиту; копію розписки від 21.11.2007 року; копію довідки ТОВ «Авто-дрім»від 16.11.2007 року №1784; копію довідки ТОВ «Авто-дрім»від 16.11.2007 року №1785; копію заяви-анкети №2025547 від 21.11.2007 року; копію договору страхування серії ИБ №2025547 від 21.11.2007 року; копію умов страхування; копію заяви на видачу готівки №18 від 21.11.2007 року; експертний висновок №6010 від 11.11.2011 року; копію заяви на переказ готівки №98 від 17.01.2008 року; копію заяви на переказ готівки №186 від 04.04.2008 року; копію заяви на переказ готівки №26 від 16.07.2008 року), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні первісного позову та необхідність задоволення зустрічних позовів. Із ст. 11 ч.1 ЦПК України слідує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ставлячи перед судом питання про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, позивач посилається на те, що 21.11.2007 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №11255880000, за яким позивач надав відповідачу кредит 35000 доларів США, на строк до 19.11.2027 року з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 12,90% річних. Банк вказує, що в якості забезпечення виконання умов вказаного договору між ним та відповідачем [PERSON] 21.11.2007 року було укладено договір поруки №159658, за яким поручитель взяв на себе зобовязання відповідати в солідарному порядку за виконання зобовязання позичальником [PERSON] Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Натомість, відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як слідує з висновків судово-почеркознавчої експертизи від 11.11.2010 року №1316 та від 11.11.2011 року №6010 підпис від імені [PERSON] в договорі про надання споживчого кредиту №11255880000 від 21.11.2007 року виконаний не [PERSON], а іншою особою, тобто, [PERSON], який вказаний стороною правочину, його не підписував, тому при вчиненні такого правочину не дотримана обовязкова для даного виду правочину письмова форма та такий правочин є нікчемним (його недійсність при недотриманні письмової форми прямо встановлена законом ст. 1055 ЦК України). При цьому, відсутні дані, які б свідчили про недостатність чи недопустимість таких висновків експертизи як доказів, а на спростування цих доказів сторонами інших доказів не надано. За таких обставин, на договір про надання споживчого кредиту №11255880000 від 21.11.2007 року не поширюється презумпція правомірності правочину та всі обставини щодо його укладення, виконання та обовязковості його умов відповідно до ст. 60 ЦПК України має довести первісний позивач. Не спростовує таких висновків суду і визнання відповідачем [PERSON] факту підписання договору іпотеки від 23.11.2007 року, оскільки вказаний договір є окремим правочином, вчиненим в якості забезпечення основного зобовязання (кредитного договору), який не підмінює собою основного правочину по наданню кредиту, який є нікчемним, оскільки не відповідає письмовій формі. Нікчемність основного зобовязання кардинально змінює обовязки сторін щодо доказування обставин справи, а саме: якщо при дійсному правочині відповідач має спростувати його дійсність та спростувати доказами всі інші обставини, повязані з його укладенням та виконанням, то тягар доказування обставин, повязаних з правочином, який за законом є нікчемним, - повністю покладається на позивача. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено ЦК України. За таких обставин, недотримання письмової форми правочину про надання споживчого кредиту, що згідно з законодавством має своїм наслідком нікчемність такого правочину, - тягне за собою недійсність і правочину щодо забезпечення нікчемного зобовязання (договору іпотеки). Що стосується договору поруки №159658 від 21.11.2007 року, то, по-перше, він підлягає визнанню недійсним з описаних вище підстав через нікчемність основного зобовязання, на виконання якого була укладена порука, по-друге, як слідує з висновку почеркознавчої експертизи №35 від 28.03.2011 року відповідач [PERSON], вказаний в договорі поруки як поручитель, договір не підписував, а оскільки, як вказано вище, основне зобовязання, що забезпечується такою порукою, є нікчемним то на ці правовідносини не може поширюватись презумпція правомірності правочину (через нікчемність основного зобовязання, яка тягне за собою недійсність зобовязань із забезпечення), тому обставини щодо належного укладення договору, досягнення згоди по всім істотним умовам договору та волі поручителя на укладення такого договору має довести позивач відповідно до положень ст. 60 ЦПК України. Не спростовує висновків суду щодо нікчемності основного кредитного зобовязання та недійсності забезпечувальних зобовязань (іпотеки та поруки) і посилання позивача на часткову добровільну оплату відповідачем боргу за кредитним договором. По-перше, відповідач [PERSON] при розгляді справи в суді заперечив те, що він сплачував такі суми саме на погашення зобовязань, які є предметом судового дослідження, як наслідок, - позивач має довести такі факти (оскільки, як вказано вище, на дані правовідносини презумпція правомірності правочину не діє). Натомість як на доказ таких оплат позивач посилається на відповідний розрахунок заборгованості та наявні три платіжних документи, при цьому, сам по собі розрахунок є довідковим матеріалом та не є первинним доказом оплат. По-друге, досліджені судом завірені копії заяв на переказ готівки № 98 від 17.01.2008 року, №186 від 04.04.2008 року та №26 від 16.07.2008 року не можуть бути доказом таких оплат відповідача за кредитним договором, оскільки в призначенні платежу у вказаних платіжних документах зазначено інший номер кредитного договору (0000011255880), аніж той, з-приводу якого розглядається спір (11255880000). Крім того, при огляді вказаних доказів в судовому засіданні відповідач [PERSON] категорично заперечив внесення таких сум та вказав на явну невідповідність його підпису та підпису платника, який міститься на платіжних документах, а, як вказано вище, тягар доказування таких обставин покладається на позивача. Посилання позивача на помилку в усіх трьох платіжних документах щодо номеру договору є лише припущенням, на якому відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування ґрунтуватись не може. Вказаних вище висновків суду не спростовує і надана позивачем копія заяви на видачу готівки від 21.11.2007 року №18, оскільки при її огляді в судовому засіданні позивач категорично заперечив свій підпис на ній (позиція суду щодо обовязку доказування таких обставин викладена вище), крім того, сам представник позивача вказав, що грошові кошти на руки в якості готівки позичальнику не надавались взагалі, а були перераховані на попередньо відкритий на його імя рахунок, при цьому доказів такого відкриття рахунку відповідачем [PERSON] та опису підстав його відкриття позивачем в супереч вимогам ст. 60 ЦПК України суду не надано. Окрім описаних вище підстав щодо недоведеності виконання [PERSON] зобовязань за договором, який відповідно до закону є нікчемним через недотримання письмової форми при його укладенні, суд також враховує положення ст. 216 ЦК України, за якими недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, та положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за яким виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні первісного позову про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, оскільки судом на підставі наявних у справі доказів встановлено порушення письмової форми правочину, що за законом тягне за собою нікчемність правочину в незалежності від подальших дій сторін по його виконанню та недоведеністю позивачем обставин щодо його виконання. У звязку з цим, підлягає задоволенню зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»про встановлення нікчемності договору про надання споживчого кредиту №11255880000 від 21.11.2007 року, оскільки між сторонами існує спір щодо нікчемності даного правочину та така вимога розглядається судом відповідно до розяснень п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». При цьому, вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для застосування за ініціативою суду реституції при встановленні нікчемності кредитного договору, суд виходить з того, що відповідачем категорично заперечується факт отримання коштів за вказаним нікчемним правочином, а тому, як вказано вище, такі обставини мав би довести первісний позивач (АТ «УкрСиббанк»), проте в супереч вимогам ст. 60 ЦПК України такі факти не доведені, тому суд вважає, що відсутні підстави за власної ініціативи застосовувати реституцію, та така реституція, в разі доведеності її підстав, може бути застосована за окремим позовом заінтересованої в цьому особи відповідно до ч.5 ст. 216 ЦК України. Крім того, суд приходить до висновку про необхідність задоволення зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки №159658 від 21.11.2007 року недійсним, оскільки судом встановлено нікчемність основного зобовязання, яке тягне за собою недійсність правочину, вчиненого в якості забезпечення такого зобовязання, крім того, відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи [PERSON] вказаного договору не підписував та первісним позивачем не доведено інших обставин, які б могли вказати на наявність його волі на укладення такого правочину та подальших дій по визнанню своїх зобовязань за договором поруки. Також, з відповідача за зустрічними позовами АТ «УкрСиббанк»на користь позивачів за зустрічними позовами підлягає стягненню сплачений ними при зверненні до суду судовий збір, та на користь [PERSON] витрати, повязані з його явкою до суду, оскільки той проживає в іншому населеному пункті та надав відповідні докази понесених ним витрат по явці до суду саме в дні проведення судових засідань в сумі 502 грн., при цьому, з пояснень сторін понесені ними витрати на проведення почеркознавчих експертиз вже відшкодовані. Суд вважає необґрунтованим посилання представника АТ «УкрСиббанк»на те, що вимоги зустрічних позовів не підлягають задоволенню через сплив строку позовної давності, оскільки [PERSON] та [PERSON] дізнались про порушення своїх прав в травні 2009 року, а зустрічні позови предявили 01.11.2012 року. Суд вважає, що в даному випадку щодо зустрічних вимог про встановлення нікчемності кредитного договору та визнання недійсним договору поруки позовна давність не спливла, оскільки за ініціативою банку спір між сторонами з тих же підстав (стосовно наявності підстав для стягнення вказаної заборгованості та стосовно укладення сторонами договірних зобовязань та підписання вказаних договорів) розглядається судами з 04.06.2009 року по теперішній час, при цьому, з контексту положень ст. 16 ЦК України, ст.ст. 3-4,123,128 ЦПК України слідує, що звернення до суду за захистом своїх прав за своєю сутністю є не тільки зверненням з позовом чи зустрічним позовом (ст. 123 ЦПК України), а і зверненням до суду з запереченнями на предявлений до особи позов з-приводу незаконності та необґрунтованості вимог позову (ст. 128 ЦПК України), що і було зроблено [PERSON] та [PERSON] після предявлення до них позову банком. Та сторони були в праві розраховувати на вирішення їх спору у вказаному судовому розгляді, тому період такого розгляду в перебіг строку позовної давності не може бути включений. На підставі викладеного та

Outcome: approved