Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-13 00:00:00

В жовтні 2011 року позивач - [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 01.12.2010 р. близько 19 год. ЗО хв. на 515 км.+ ІОО м. автодороги «Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка», на території с. Івангород Христинівського району Черкаської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу автомобіля „HYNDAIMATRIX д/н BE 2542 АЕ, під керуванням [PERSON] та належного відповідачу автомобіля „MAN - 8.145 д/н А [NUMBER], під керуванням водія цього підприємства - [PERSON] Вказана ДТП подія сталася з вини [PERSON], який рухався в напрямку м. Вінниця зі сторони м. Умань та проявив неуважність до дорожньої обстановки, виїхавши на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем позивача. Постановою Христинівського районного суду Черкаської області від 09.09.2011 року провадження по кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON] за ч.І ст. 286 КК України було закрито на підставі п.4 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про амністію у 2011 році», а [PERSON] був звільнений від кримінальної відповідальності. Цивільні позови по даній кримінальній справі були залишені без розгляду, а потерпілим було роз'яснено їх право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства. Позивач в установленому порядку був визнаний потерпілим по даній справі. Внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості, а належний йому автомобіль отримав значні механічні ушкодження. Розмір матеріальної шкоди, яка була завдана позивачу становить 86 546,29 грн., та складається із: 81 054 грн. матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля; 1 800 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження; 1 692,25 грн. витрат на пальне. Також позивачу була завдана моральна шкода у розмірі 80 000 грн., яка виразилась у його душевних стражданнях і переживаннях через отримання ним тілесних ушкоджень та пошкодження його майна, а також в порушенні його звичного способу життя через те, що позивач був змушений за власні кошти неодноразово приїздити в Христинівський район Черкаської області для проведення слідчих дій. При цьому відповідач не вжив жодних заходів для того, щоб компенсувати позивачу спричинену його працівником матеріальну та моральну шкоду. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну та моральну шкоду та витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю, з вищевикладених підстав та просили його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав посилаючись на його необґрунтованість та пояснив, що власником автомобіля „MAN - 8.145 д/н А [NUMBER], є громадянин [PERSON], а відповідач орендує у нього вказаний автомобіль за договором оренди. Третя особа без самостійних позовних вимог на предмет спору - [PERSON] в судове засідання по справі не зявився, викликався неодноразово та належним чином, причина неявки суду невідома. Заслухавши доводи сторін та дослідивши надані ними докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із копії постанови Христинівського районного суду Черкаської області від 09.09.2011 року вбачається, що [PERSON] керуючи автомобілем „MAN - 8.145 д/н А [NUMBER], та рухаючись 01.12.2010 року близько 19 год. ЗО хв. на 515 км.+100 м. автодороги «Стрий-Тернопіль- Кіровоград-Знам'янка», на території с. Івангород Христинівського району Черкаської області, в порушення п. 2.3 «б» ПДР, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну, і в порушення п. 10.1 ПДР перед зміною напрямку руху - виїздом на зустрічну смугу, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, в порушення п. 14.2 ПДР «в» перед початком обгону не переконався в тому, що смута зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, не врахував дорожню обстановку та виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення із зустрічним автомобілем „HYNDAIMATRIX д/н BE 2542 АЕ, під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а його пасажир - [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоровя. Представник відповідача не надав суду доказів відсутності вини [PERSON] в скоєнні вищевказаної ДТП, та підтвердив, що на час скоєння ДТП, [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем. За правилами ст. ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, і сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїхвимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з вимогами ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.І ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Виходячи із змісту цієї норми вбачається, що на виникнення обовязку володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодувати шкоду, завдану його працівником не впливають наступні обставини: в який час було вчинено заподіяння шкоди (службовий чи неслужбовий); чи було джерело підвищеної небезпеки ввірено працівникові у процесі виконання ним трудових обовязків, або він самовільно, неправомірно використав його у своїх особистих цілях. В п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (із відповідними змінами) вказано, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, зберіганню предметів, речовин і інших обєктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Аналогічні положення містяться і у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2 від 30.03.2012 р. «Про узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках». Із копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САА № 384296 вбачається, що власником автомобіля „HYNDAIMATRIX д/н BE 2542 АЕ, є позивач по даній праві - [PERSON] Згідно висновку авто товарознавчого дослідження № 14 від 06.06.2011 року розмір завданого йому матеріального збитку становить - 81 054 грн., а вартість проведенні такого дослідження становить - 1 800 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 82 854 грн. (81 054 грн. матеріального збитку та 1 800 грн. вартості дослідження). Щодо вимог позивача про стягнення вартості пального у розмірі 1692,25 грн., суд вважає необхідним відмовити через те, що ці витрати не можна віднести то спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди, оскільки вони безпосередньо не повязані з цією подією. Порядок відшкодування витрат сторін, що повязані з явкою до суду передбачений ст. 85 ЦПК України, яка визначає, що витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також наймання житла, несуть сторони. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Таким чином, витрати на проїзд до іншогонаселеного пункту не підлягаютькомпенсації. До того ж позивачем не доведено відсутність можливості дістатися місця розгляду справи громадським транспортом, а зв»язку з таким й необхідність використовувати приватний транспортнийзасіб. Що стосується позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди,то суд вважає можливи мзадовольнити їх частково, та стягнути З 000 грн. Виходячи із наступного. Частиною 1 ст.23 ЦК України гарантоване право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пункт 3 ч.2 ст.23 ЦК України встановлює, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" з наступними змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За таких обставин, із врахуванням обставин справи суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, яка була спричинена позивачу внаслідок ДТП має бути встановлений в розмірі 3 000 гривень і стягує їх з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Із врахуванням розміру задоволених позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу у розмірі 1 030 грн. Крім цього, з відповідача належить стягнути в прибуток держави 858,54 грн. судового збору, так як позивач був звільнений від сплати такого при подачі позову.

Outcome: partial