Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду 3.11.2011р. з позовом про визнання недійсним договору дарування житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами № 46 по вул.Лісовій у с.Фурси Білоцерківського району Київської області від 16 лютого 2011 року як вчиненого під впливом обману. Вимоги обґрунтувала тим, що [PERSON] ввела її в оману, запевнила, що буде доглядати, допомагати по господарству, утримувати позивачку, а вона натомість укладе з нею договір довічного утримання. Довірившись останній, позивачка дозволила їй постійно проживати в своєму будинку. 16.02.2011р. на прохання відповідачки позивач поїхала до нотаріальної контори з метою укласти договір довічного утримання. Підписала документи, які відповідач забрала собі. На той час позивачка себе погано почувала, боліли вуха, і вона вважала, що підписує саме договір довічного утримання. Продовжувала сплачувати комунальні послуги. Після підписання угоди [PERSON] змінила своє ставлення до позивачки: ображала, висловлювала погрози, вигнала в літню кухню. З приводу протиправної поведінки відповідачки вона зверталася до сільської ради та міліції. В липні 2011р. була змушена звернутися за захистом до родичів, від яких дізналася, що власний будинок подарувала [PERSON]. Крім того, 1.11.2006р. позивачка вже заповідала [PERSON] власний будинок, але коли та перестала приходити і допомагати, то передумала і скасувала заповіт 4.12.2009р.. В судовому засіданні позивачка не змогла дати змістовні пояснення щодо позовних вимог. Лише стверджувала, що вона хоче «доживати віка» у власному будинку, який будував ще її батько. Нічого не дарувала і не знає, що вона підписувала. Нотаріуса не памятає. Памятає, що одного разу їздила у м.Білу Церкву зі [PERSON]. Сама взмозі ще себе обходити, готувати їсти, прати, садити город. Відповідачка їй чужа людина, а її чоловік намагається постійно її вдарити, штовхає. Прийшли до неї жити самовільно. Позивачка не підтвердила того, що хотіла укласти договір довічного утримання з відповідачкою. Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги. Пояснила, що вона є родичкою [PERSON], двоюрідною онукою. У липні 2011р. дізналася, що будинок позивачки вже не належить їй, квитанції на комунальні послуги були на імя [PERSON]. Паспорт позивачки знаходився у [PERSON]. Звернувшись до сільської ради, родичі [PERSON] дізналися, що будинок подарований відповідачці. Остання разом з чоловіком і дитиною проживала у позивачки, проте ставилися до [PERSON] погано: ображали, виганяли з хати, не давали нікуди дзвонити. Тому [PERSON] була змушена сама написати заяву до міліції щодо неправомірних дій відповідачки. Позивачка себе погано почувала: в неї боліли вуха, коли відвезли її до лікарні, то їй промивали вуха, бо були пробки, і вона погано чула. Цим і скористалася відповідачка, коли укладала договір дарування будинку. Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та доводи, викладені в позовній заяві. Наполягала на тому, що відповідач ввела в оману позивачку, скористалася її станом здоровя та віком, в силу яких остання, не розуміючи своїх дій, підписала договір дарування, а не довічного утримання. Відповідач позов не визнала. Заперечення обґрунтувала тим, що [PERSON] доглядала її змалку, сама запропонувала і наполягла на даруванні будинку, оскільки посварилася з родичами [PERSON]: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З позивачкою домовлялися, що відповідачка її доглядатиме і вона житиме в цьому будинку до смерті. Договір укладали вдома у позивачки, привозили нотаріуса. У Білу Церкву їздили в БТІ для отримання довідки на дарування будинку. Позивачка сама запросила її у березні 2011р. з сімєю переїхати жити до неї. Вони не ображають позивачку. Комунальні послуги сплачує частково вона, частково позивачка. Всі конфлікти почалися, як родичі дізналися, що [PERSON] подарувала будинок. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав. Заперечення обґрунтував тим, що обману зі сторони [PERSON] при укладенні договору дарування не було. Позивачка не мала наміру укладати договір довічного утримання, оскільки сама себе обходила, що і підтвердила в судовому засіданні. А подарувати свій будинок вирішила саме [PERSON], оскільки посварилася з родичами [PERSON] через крадіжку в неї золотих речей. А відповідач їй була як внучка. Позивачка і її покійний чоловік, не маючи власних дітей, піклувалися про [PERSON], доглядали її, бавили. Чоловік позивачки поклав на рахунок відповідачки 10000грн.. Сімя відповідачки в свою чергу допомагала [PERSON], постійно спілкувалися. Коли зявилася [PERSON] і дізналася, що будинок подарований, почала підбурювати родичів проти [PERSON], ініціювала скарги до міліції, подала позов до суду. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, підтримала доводи відповідачки. Третя особа - приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] вважає, що позов задоволенню не підлягає. Позицію обґрунтувала тим, що позивачка чітко заявила про те, що вона хоче подарувати будинок. Ніяких сумнівів у нотаріуса не було, вона провела бесіду з позивачкою. Угода укладалася вдома в останньої, оскільки вона людина похилого віку. [PERSON] пояснила, що ці діти (відповідачка і її чоловік) піклуються про неї, доживати буде в цьому ж будинку. Ніяких додаткових умов сторони не ставили. Сумнівів у добровільності волевиявлення позивачки не виникало. Заслухавши доводи сторін, їх представників, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали перевірки Білоцерківського РВ ГУ МВС України № 378, № 440, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, «волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі». Відповідно до ст.230 ЦК України, «якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.» Дослідивши всі обставини справи, суд прийшов до висновку, що на момент укладення угоди волевиявлення позивачки було вільним і відповідало її внутрішній волі, оскільки вона саме на той час виявила бажання подарувати свій будинок відповідачці, маючи на те свої мотиви. Так, в судовому засіданні встановлено, що 16.02.2011р. [PERSON], 8.11.1923р.н., та [PERSON] уклали договір дарування, згідно якого остання прийняла в дарунок житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами № 46 по вул.Лісовій у с.Фурси Білоцерківського району Київської області, оцінений у 90562грн.. 10.11.2010р. [PERSON] підписала заяву до Білоцерківського МБТІ про надання інформації з Реєстру прав власності на будинок у с.Фурси по вул..Лісовій,46, для оформлення дарування. Факт приїзду до МБТІ підтвердила сама позивачка. 1.11.2006р. [PERSON] заповідала все належне їй майно [PERSON]. Заповіт був посвідчений Фурсівською сільською радою Білоцерківського району. 4.12.2009р. [PERSON] подала до сільської ради заяву про скасування заповіту. Згідно довідки Фурсівської сільської ради від 14.02.2012р., за адресою с.Фурси, вул.Лісова,46, зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], 2011р.н.. 6.07.2011р. до чергової частини Білоцерківського РВ з письмовою заявою звернулася [PERSON], яка просила прийняти міри до [PERSON], яка проживає [INFO], не дає [PERSON] спокою та агресивно ставиться до неї. Перевіркою було встановлено, що останнім часом між вказаними особами виникають суперечки через те, що [PERSON] хоче проживати в будинку сама, чому пояснити не може. І [PERSON] і [PERSON] підтвердили даний факт, пояснили, що ніякої сварки між ними не було. В порушенні кримінальної справи 8.07.2011р. відмовлено. 8.07.2011р. до виконавчого комітету Фурсівської сільської ради надійшла заява [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо надання допомоги [PERSON] та захисту від [PERSON]. 3.08.2011р. Фурсівська сільська рада розглядала заяву [PERSON] про те, «що її родичку [PERSON] заставили обманним шляхом подарувати хату [PERSON], а тепер нові власники недбайливо ставляться до неї», та постановила порадити [PERSON] звернутися до суду для скасування даровизни. 9.02.2012р. до Білоцерківського РВ надійшла заява [PERSON], яка просить прийняти міри до [PERSON] та [PERSON], які створюють несприятливі умови для проживання, «в деяких випадках вчиняють з нею бійку» та погрожують розправою. 11.02.2012р. в порушені кримінальної справи відмовлено. 15.02.2012р. [PERSON] в свою чергу подала заяву на [PERSON], яка підбурює [PERSON] до скасування договору дарування будинку та зводить наклепи на заявницю. 20.02.2012р. Білоцерківським РВ ГУМВС України в порушенні кримінальної справи відмовлено. Прокуратурою Білоцерківського району підстав для скасування зазначених постанов не вбачається, про що свідчить відповідь від 29.02.2012р.. Аналізуючи вищевикладені факти, суд прийшов до висновку, що конфлікт між сторонами виник у липні 2011р., саме після того, як родичі позивачки дізналися, що остання подарувала будинок [PERSON]. Скарги на неправомірну поведінку [PERSON] щодо [PERSON] почали зявлятися саме в липні 2011р., хоча проживали сторони разом у будинку з березня 2011р., а до того відвідували її постійно. Так, свідок [PERSON], що живе по сусідству з позивачкою, пояснив, що позивачка почала ходити до нього із скаргами на [PERSON] влітку 2011р., очевидцем скандалів він не був, йому все розповідала сама [PERSON]. На підтвердження того факту, що позивачка відносилася до відповідачки як до внучки, до суду надана копія рахунку № Н-177 на цільовий вклад на імя [PERSON] на суму 10000грн., здійснений [PERSON] чоловіком позивачки. Надані дитячі фото відповідачки з позивачкою. Даний факт не заперечила і сама позивачка, підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Факт не заперечували і свідки на стороні позивача. Свідок [PERSON] працівник сільради пояснила, що [PERSON] повідомляла, що хоче подарувати хату «своїй дитині», тобто [PERSON]. Коли родичі дізналися про дарування хати, виступили проти відповідачки, звернулися з відповідною заявою до сільради. Факт щодо наміру позивачки укласти саме договір довічного утримання не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, адже позивачка і свідки заявили, що [PERSON] сама себе обходила, готувала їсти, прала, обробляла город. 25.10.2010р. відмовилася від послуг соціального працівника, про що подала заяву до Фурсівської сільської ради № 02-15-445. Такий намір позивачка не підтвердила і в судовому засіданні. Дійсні свої наміри та фактичні обставини позивачка суду не пояснила, хоча з пояснень всіх свідків вбачається, що [PERSON] адекватно оцінює дійсність, розуміє і розповідає, що відбувається, читає пресу. Натомість відповідачка і свідки [PERSON], [PERSON], пояснили, що [PERSON] виявила бажання подарувати будинок [PERSON], оскільки посварилася з родичами по лінії чоловіка [PERSON], [PERSON] та [PERSON] через зникнення в неї золотих сережок. Факт сварки підтвердили і свідки позивача [PERSON], [PERSON]. Посилання представника позивача на те, що позивачка не усвідомлювала значення своїх дій в силу віку та стану здоровя, а можливо і не підписувала договору, суд не бере до уваги, оскільки підставами для визнання договору дарування недійсним вказано саме вчинення під впливом обману. Тому суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з підстав, зазначених у позові. Судові витрати по справі покладаються на позивача. Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, то вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Суд може одночасно з ухваленням рішення постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. На підставі ст.ст. 215, 230, 229, 202, 203, 209, 211 ЦК України,

Outcome: dismissed