Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про заборгованості по аліментам та неустойки за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем до 11 червня 2007 року. У шлюбі народилась дитина син [PERSON], [INFO], який у теперішній час мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Рішенням Сєвєродонецького міського суду від 09 травня 1995 року з відповідача [PERSON] на її користь було стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки від усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач неналежним чином здійснював свій обовязок по сплаті аліментів у звязку з чим станом на 08.02.2011 року за ним виникла заборгованість у розмірі 12761,57 грн., яка, на її думку, підлягає стягненню з відповідача разом з неустойкою у розмірі 97999,12 грн., внаслідок заборгованості по аліментам. У судовому засіданні позивач [PERSON] В,В. підтримала доводи, викладенні у позовній заяві, просила суд стягнути с [PERSON] на її користь заборгованість по аліментам у розмірі 12761,57 грн. та неустойку за весь час прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у сумі 97999,12 грн., крім того пояснила, що через те, що відповідач не платив аліменти, вона брала довідки в ВДВС та отримувала допомогу від держави, де він працював, знала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що він постійно працював, у виконавчій службі завжди знали місце його роботи. Аліменти сплачував по пошті самостійно. Вже після 2009 року позивач запропонувала йому зовсім не платити аліменти офіційно, так як вона оформить допомогу від держави на сина, а він за це має просто допомагати сину матеріально. Позивач знала його місця роботи. Вислухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії V-ЕД № 468307, виданого Сєвєродонецким відділом РАЦС Луганської області 22 лютого 1993 року, 08 лютого 1993 року народився [PERSON], батьками якого є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Відповідно до копії дублікату виконавчого листа АЕ-43 1993, виданого Сєвєродонецьким міським судом Луганської області 27 червня 2008 року, з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки від усіх його доходів до виповнення повнолітня. Згідно довідки відділу Державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції від 17.09.2011 року № 20576 розмір заборгованості відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини складає 12761,57 грн. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину. Згідно із ч. 1 ст. 187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Відповідно до ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, але судом встановлено, що аліменти з відповідача на користь позивача вже стягуються за рішенням суду, а спору між сторонами щодо їх розміру немає, так як розмір заборгованості у 12761,57 грн., визначений довідкою відділу Державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції від 17.09.2011 року № 20576, ніхто не оспорював, тому така заборгованість може бути стягнута за рішенням суду тільки у випадку, якщо аліменти відраховуються із заробітної плати на підставі заяви платника аліментів, а не за виконавчим листом, у звязку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно п. п. 22 постанові Пленуму Верховного Суду України №3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Як видно з матеріалів справи позивач просить стягнути з відповідача неустойку за період часу з грудня 2007 року по січень 2011 року, але згідно виконавчого провадження щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], видно, що вини відповідача [PERSON] в утворенні заборгованості немає, оскільки у ВДВС м. Сєвєродонецька була інформація про місце роботи відповідача, куди спрямовувались виконавчі листи. Але у 2008 році виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідача при пересилці до ПП «Олхім-К» було втрачено, відновлено лише 27 червня 2008 року, при цьому в матеріалах виконавчого провадження хоча і містяться повістки про виклик [PERSON], але жодних доказів їх вручення йому немає. Вже у 2009 році згідно пояснень сторін, позивач [PERSON] попросила відповідача [PERSON] не сплачувати аліменти офіційно так як вона оформить допомогу від держави на сина, а він за це має просто допомагати сину матеріально, що ним і робилось протягом всього часу. Дані обставини також підтверджуються і матеріалами виконавчого провадження згідно якого [PERSON] систематично брала довідки про заборгованість по аліментам та їй нараховувалась допомога УПтСЗН м. Лисичанська протягом 2010 року у розмірі 2505,90 грн. та протягом 2011 року у розмірі 586,20 грн. Крім того відповідачем надано оригінали квитанцій про сплату аліментів протягом часу з травня 2008 року по серпень 2009 року. Таким чином, враховуючи дані пояснення сторін у судовому засіданні, які ними не оспорювались, а також матеріали справи та виконавчого провадження суд вважає, що підстави, передбачені ст. 196 СК України, відсутні, оскільки вини відповідача [PERSON] в утворенні заборгованості по аліментам немає.

Outcome: dismissed