Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася в суд із заявою та просить встановити факт належності [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданих на ім'я [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що розпорядженням Дубровицької райдержадміністрації №527 від 25 грудня 2003 року її бабі [PERSON] було надано три земельні ділянки, загальною площею 1,92 га, які розташовані на території Сварицевицької сільської ради Дубровицького району для ведення особистого селянського господарства. При видачі державних актів на право приватної власності на землю були допущені помилки в написані ім'я її баби - замість "[PERSON]" вписано "[PERSON]", що не збігається із записом в її свідоцтві про смерть. В судовому засіданні заявниця заяву підтримала. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився. У своїй заяві просить справу розглянути без участі представника, не заперечує проти задоволення заяви. Вислухавши заявника, свідків, дослідивши докази по справі, суд у задоволені заяви відмовляє з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, як це передбачено в ст.4 ЦПК України. Як випливає із ст.25 ЦК України фізичні особи мають здатність бути суб'єктом цивільних прав і обов'язків, мати будь-яке право чи обов'язок з тих, що надаються чи допускаються законом, тобто - юридичну можливість, що випливає із закону. Набуття конкретних суб'єктивних прав та володіння ними означає реалізацію правоздатності і здійснюється за наявності певних юридичних фактів. Згідно ч.4 вищевказаної статті цивільна правоздатність особи є невіддільною від неї і припиняється з її смертю. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] померла [INFO], про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №6 (а.с.3), а тому правоздатність останньої припинилась в момент її смерті. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. По справах про встановлення факту належності правоустановчого документу заявнику слід подати заяву з доказом того, що цей документ належить йому і що організація, яка його видала, не має можливості внести в нього відповідні виправлення. Виходячи із норм законодавства, можна зробити висновок, що [PERSON] не має права звертатися до суду за захистом прав померлої [PERSON], оскільки до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів може звернутися лише фізична особа наділена цивільною правоздатністю. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що немає підстав для задоволення заяви [PERSON]

Outcome: dismissed