Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідач [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] і зазначає, що після розірвання шлюбу 07.04.2006 року батько дитини став ухилятись від виховання сина, не цікавився його станом здоров'я, навчанням, не приймав участі в духовному і фізичному розвитку дитини. В судовому засіданні позивачка підтримала позов та пояснила, що коли вони проживали однією сім'єю, дитині було 3-4 роки, відповідач приходив з роботи в п'яному виді, влаштовував скандали, дитина все пам'ятає. Зустрічний позов не визнає. Вже 8-й рік вони не мешкають разом, всі ці роки батько ігнорував дитину, дитина не хоче спілкуватись з батьком. Представник позивачки Іванов А.В. в судовому засіданні наполягає на задоволенні позову, зустрічний позов не визнає та пояснив, що відповідач не цікавиться розвитком сина, ухиляється від сплати повної суми аліментів, оскаржує в суді дії державного виконавця по нарахуванню аліментів, не спілкується з дитиною. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, свій позов підтримав та пояснив, що ніколи себе так не вів, як пояснила позивачка. В період спільного життя у нього з дитиною були хороші відносини, син не хотів щоб він уходив з сім'ї. Всі роки було заборонено зустрічатись з сином. Він любить свого сина, хоче з ним спілкуватись, виховувати. Крім погроз від позивачки нічого не добився. Він приймав участь в житті дитини, забирав з садка, робив ремонт в дитячому садку, водив дитину до лікаря, на комісію в 2006 році. Після 2007 року позивачка не дає можливості зустрічатись з сином, погрожує. Він спілкується з родичами позивачки, вони показують йому фото сина. Вважає, що у дитини повинен бути батько, інших дітей у нього немає, матеріально він забезпечений. Просить суд надати йому можливість спілкуватись з сином, відпочивати разом, зустрічатись в дні їх народжень. Представник відповідача Сивова Я.В. позов не визнала, зустрічний позов підтримала та пояснила, що відповідач не може спілкуватись з дитиною тільки тому, що позивачка йому перешкоджає. Відповідач хоче зустрічатись з дитиною, виховувати її, просить суд надати йому таку можливість . Представник третьої особи органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області в судовому засіданні позов не визнала, зустрічний позов підтримала та вважає, що на сьогоднішній день підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина немає. Вважає, що слід зобов'язати позивачку не чинити перешкоди у спілкуванні батька з сином, встановивши йому час спілкування. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, думку прокурора, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, а зустрічний позов слід задовольнити частково. Сторони по справі знаходились в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбних відносин у них народився син [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження /а.с.11/. 07.04.2006 року шлюб було розірвано, про що позивачка отримала свідоцтво про розірвання шлюбу /а.с.12/. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] мешкає разом з матір'ю по [ADDRESS] Відповідно до довідки адміністрації дошкільного навчального закладу № 20 «Зайчик» [PERSON], [INFO], відвідував зазначений заклад з 2005 по 2008 роки. З весни 2006 року батько не відвідував дитячий садок /а.с.7/. Згідно довідки дільничного педіатра Мозгової О.О. малолітній [PERSON] перебуває на медичному обліку в дитячій поліклініці № 2. з 2006 року батько з дитиною на прийоми не приходить /а.с.8/. Відповідно до характеристики [PERSON], наданої адміністрацією Мелітопольського ЗНЗ № 14, дитина навчається у зазначеному закладі з першого класу. Мати приділяє належну увагу вихованню сина, завжди відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням та поведінкою сина /а.с.9/. Позивачка у своїх позовних вимогах посилається на те, що після розірвання шлюбу відповідач став ухилятися від виховання сина. Взагалі не цікавиться його станом здоров'я та успіхами у навчанні, не приймає участі у виховання. Однак на підтвердження цих обставин [PERSON] не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.ст.153, 157 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В п.п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей. Відповідно до вимог ст.164 СК України, Конвенції про права дитини позбавлення батьківських прав - це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Суд вважає, що виходячи з матеріалів справи, позбавлення батьківських прав [PERSON] не сприяє позитивному результату у долі дитини, який мав би настати після цього. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Отже, суд вважає, що зазначені позивачкою обставини, що на її думку свідчать про ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по відношенню до малолітнього сина, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідач неодноразово намагався домовитись з [PERSON] про зустріч з сином, однак вона відповідала відмовою, відключала телефон та чинила перешкоди у спілкуванні з дитиною. Свідок [PERSON] пояснила, що вона сестра відповідача. Її брат ніколи не відмовлявся від сина, а навпаки намагався будь-яким способом домовитись про зустрічі з ним. Спочатку він намагався домовитись з колишньою дружиною самостійно та мирним шляхом, дзвонив їй, однак домовитись не вдалося. Після цього він звертався до органу опіки та піклування. Там, рішенням виконкому, [PERSON] були призначені часи побачень, однак позивачка ігнорує це рішення та не виконує його. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що знають відповідача як добру та порядну людину, яка ніколи не відмовиться від своєї дитини. Також вони зазначили, що [PERSON] про протязі тривалого часу намагається домовитись з позивачкою про зустрічі з сином, однак вона забороняє та чинить перешкоди в спілкуванні з дитиною. Свідок [PERSON] пояснив, що був присутній в травні 2012 року при розмові позивачки з її колишнім чоловіком [PERSON] та з її слів знає, що відповідач не допомагає та не платить аліменти. Більше йому нічого не відомо. Крім того, відповідно до наданих суду документів, відповідач надає матеріальну допомогу на утримання сина. З пояснень свідка [PERSON] свідчить, що вона є старшою будинку, в якому мешкає позивачка. Одного разу вона стояла біля під'їзду та бачила, як хлопчик забіг у під'їзд та став жати на кнопку ліфту. На її питання, що тратилось, він пояснив, що його переслідує батько з яким він не хоче спілкуватись. Крім того, вона декілька раз бачила [PERSON] на вулиці, як він йшов бистрим шагом та озирався по сторонах. Відповідача вона ніколи не бачила. Проаналізувавши показання свідка [PERSON] та [PERSON], суд вважає недоцільним приймати їх до уваги. Так, вказані свідки не зазначили жодної обставини та факту, який би свідчив про ухилення [PERSON] від своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина. Більш того, свідок [PERSON] зазначила, що відповідач намагався спілкуватись з сином. Той факт, що хлопчик начебто не хоче спілкуватись з батьком є лише думкою малолітньої дитини, а не підставою для позбавлення батьківських прав. Свідок [PERSON] пояснив, що він є батьком позивачки. Відповідача він не бачив з 2006 року. Спілкуватись та бачитись з дитиною відповідачу ніхто не забороняє. Від онука йому відомо, що відповідач переслідував його, дитина не хоче бачити батька. Влітку хлопчик завжди знаходиться у нього й [PERSON] жодного разу не приїжджав провідати сина, зацікавленості у спілкуванні у батька він ніколи не бачив. До пояснень свідка [PERSON] суд відносить критично та не приймає їх до уваги. Свідок є батьком позивачки, зацікавлений у результаті вирішення справи, оскільки є близьким родичем. Відповідно до рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 21.02.2013 року № 21/12 [PERSON] за його заявою був визначений спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO] /а.с.43/. З висновку № 511 за результатами перевірки матеріалів по заяві [PERSON] від 29.12.2012 року вбачається, що позивачка зверталась до Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області 28.12.2012 року з приводу переслідування [PERSON] їх малолітнього сина [PERSON] /а.с.75/. Таким чином, вищезазначені факти на думку суду свідчать про наявний інтерес та неодноразові намагання [PERSON] до спілкування з сином. А тому такі дії відповідача в жодному разі не можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та нехтування своїми батьківськими обов'язками. Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Мелітопольської міської ради Запорізької області від 10.04.2013 року протокол № 4, члени комісії вирішили: беручи до уваги, що [PERSON] не перебуває на обліку у психіатра, нарколога, відсутні відомості щодо притягнення його до відповідальності з приводу жорстокого поводження з дитиною або за фактами експлуатації сина, примушення його до жебракування та бродяжництва, а також те, що батько бажає спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні, орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області вважає, що на сьогоднішній день відсутні підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до сина [PERSON], [INFO] /а.с.111-113, 116/. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку що необхідність застосування крайнього заходу до [PERSON] як позбавлення батьківських прав є передчасним та таким, що не відповідає матеріалам справи. Таким чином, позивачкою не надано суду жодного доказу на підтвердження позовних вимог, а тому суд не вбачає необхідності в застосуванні крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав на малолітню дитину й в задоволенні позову слід відмовити. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що приймав неодноразові спроби для спілкування з сином, призначення днів зустрічей. З цього приводу [PERSON] звертався з заявою до органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області. Питання про призначення часу зустрічей з дитиною розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 13.02.2013 року. На підставі рішення комісії рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 21.02.2013 року № 21/12 «Про визначення способу участі у вихованні малолітнього [PERSON] та спілкуванні з ним» [PERSON] були призначені дні зустрічей з малолітнім сином [PERSON], [INFO], один раз на тиждень за домовленістю з матір'ю дитини [PERSON], у будь-який інший час за домовленістю між батьками. Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно з ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі особи, що звернулась до суду, у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов квартири [ADDRESS], де проживає батько дитини [PERSON], у квартирі є умови для проживання та виховання малолітньої дитини. Як вбачається з довідки про склад сім'ї /а.с.46/ [PERSON] мешкає по [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] Квартира [ADDRESS] належить відповідачу на праві приватної власності, про що свідчить копія договору купівлі-продажу квартири від 23.11.2006 року /а.с.44-45/. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований [INFO] 2007 року /а.с.47/. Судом встановлено, що [PERSON] не заперечує проти того, щоб [PERSON] перебував в сім'ї відповідача під час зустрічей з ним. Відповідно до висновку, наданого органом опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, в інтересах дитини слід визначити [PERSON] час спілкування з сином, який визначений відповідно рішенням виконавчого комітету від 21.02.2013 року № 21/12 «Про визначення способу участі у вихованні малолітнього [PERSON] та спілкуванні з ним» /а.с.114-115, 117/. Рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області [PERSON] визначений спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] систематичні побачення - 1 раз на тиждень за домовленістю з матір'ю дитини [PERSON], у будь-який інший час - за домовленістю між батьками /а.с.43/. Таким чином, вивчивши умови життя відповідача, його ставлення до дитини, суд приходить до висновку про необхідність встановлення систематичних побачень та можливість спільного відпочинку. Можливість настання будь-якої шкоди для здоров'я дитини, для його психічного, фізичного, етичного розвитку при спілкуванні з батьком судом не встановлено. Враховуючи вік та стан здоров'я дитини, суд вважає, що побачення з ним не потребує присутності матері або іншої особи. Таким чином, суд вважає, що слід зобов'язати [PERSON] надавати можливість спілкуватися батькові з сином щотижня у неділю з 08-00 до 19-00 год., у будь-який інший час за межами місця проживання [PERSON] - за домовленістю батьків, проводити сумісний відпочинок з сином за межами місця проживання [PERSON] в липні кожного року та спілкуватись сину з [PERSON] - [INFO] та [INFO] кожного року, які є днями народження батька та дитини. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial