Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-15 00:00:00

20 червня 2012 року до суду з позовом звернувся [PERSON] з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю „Шахта„ Білозерська про відшкодування моральної шкоди завданої при виконанні трудових обовязків в сумі 50 000 грн. В позовній заяві в обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що під час виконання трудових обовязків 06 вересня 2011 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого був травмований. За довідкою МСЕК від 03 січня 2012 року, [PERSON] встановлено 50% втрати професійної працездатності, він визнаний інвалідом 3 групи. Знаходився на лікуванні у невропатолога. Відмічає, що травма на виробництві завдала фізичних та моральних страждань, що виразилися у переживаннях повязаних з пошкодженням здоров'я, порушенням нормального способу життя, для відновлення якого необхідне додаткове лікування. Крім цього, він переніс фізичний біль і по теперішній час відчуває обмеження своїх фізичних можливостей, хоча йому лише 38 років. Моральні страждання обґрунтовує і тим, що не в змозі виконувати певні види робіт у побуті, що принижує його гідність, а також призвело до напружених сімейних відносин. При визначенні істотної моральної шкоди, яку оцінює у 50 000 грн., виходить із наслідків травми - встановленої стійкої втрати професійної працездатності, а також тривалістю і відсутністю у подальшому можливості відновлення втраченого здоров'я і повернення до попередньої трудової діяльності. В судовому засіданні позивач і його представник за договором [PERSON] підтримали заявлені вимоги в повному обсязі, просили стягнути з відповідача суму моральної шкоди у 50 000 грн. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала. Просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що згідно Наказу Міністерства охорони здоров'я України, яким затверджено Порядок встановлення МСЕК ступеня втрати професійної працездатності, згідно якого обовязок по встановленню факту заподіяння моральної шкоди працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, повязаним із виконанням ним трудових обов'язків, покладено на медико-соціальні експертні комісії (МСЕК). У висновку МСЕК відносно позивача [PERSON] була встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 50%, але не міститься свідчень про те, яку моральну шкоду заподіяно і в якому розмірі. Крім того, просить врахувати, що за наслідками спеціального розслідування нещасного випадку на виробництві позивача визнано винним у порушенні п.1.2 Інструкції з охорони праці №46 для гірника підземного та п.3.4 Посадової інструкції гірничого майстра дільниці видобування вугілля №1, таким чином причиною травмування була його особиста необережність. Вважає, що [PERSON] не довів факту спричинення моральної шкоди і не надав суду доказів щодо її розміру. На підставі вищезазначеного, просила у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Свій висновок суд обґрунтовує наступним: Відповідно до ст.237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати моральних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Аналогічна правова позиція також зазначена в Рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року, з якого вбачається, що громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Щодо розміру відшкодування моральної шкоди з відповідача, суд виходить з того, що згідно діючого законодавства, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні. Так, при вивченні матеріалів справи встановлено, що на момент травмування позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем, а саме працював на шахті. З березня 2011 року по теперішній час працює у ТДВ „Шахта „Білозерська гірником підземним 3-го розряду, електрослюсарем. (а.с.9-10) Під час роботи [PERSON] був травмований, а саме 06 вересня 2011 року об 15.10 годині, після виконання наряду рухався у напрямку до клітьового ствола шахти №3 для подальшого виїзду на поверхню, пересуваючись по вентиляційній магістралі, спіткнувся на деревяних пішохідних трапах, втратив рівновагу, з його голови злетіла каска, він впав на рейкову колію та вдарився головою о рейку. Падаючи, отримав забиту рану тімяної області голови, що встановлено з актом форми Н-1 №31 від 08 вересня 2011 року (а.с.4-5), а також довідкою МСЕК №042563 від 03.01.2012 року, де позивача у зв'язку з виробничою травмою визнано інвалідом третьої групи зі ступеню втрати професійної працездатності безстроково у 50%. (а.с.8) Суд вважає, що шкоду його здоров'ю спричинено з вини підприємства. Ця обставина підтверджується складанням акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (а.с.4-5), а також актом спеціального розслідування нещасного випадку на виробництві форми Н-5 від 06.09.2011 року (а.с.6-7), протоколом засідання комісії з питань охорони праці ТДВ „Шахта „Білозерська (а.с. 11), з яких вбачається виробничий характер травми. Внаслідок травми на виробництві були заподіяні фізичні і душевні страждання. Внаслідок травми втратив 50% професійної працездатності та став інвалідом третьої групи безстроково. Цілком порушена нормальна життєдіяльність - лікувався амбулаторно та стаціонарно, що підтверджено чисельними медичними документами, зокрема виписним епікризом КЛПЗ Білозерської міської лікарні про знаходження на лікуванні з 06 вересня по 21.10.2011р. (а.с.20), випискою із історії хвороби № [NUMBER] Інститут невідкладної і відновної хірургії ім.Гусака В.К. Академії медичних наук України про лікування з 23.11.11р. по 01.12.11р. (а.с.14), копією медичної карти хворого денного стаціонару про лікування з 16.02.12р. по 10.03.12р. (а.с.13, 21) та з 10.05.12р. по 02.06.12р. (а.с.22), довідкою від 26.07.2012р. (а.с.34), численними обстеженнями проведеними у зв'язку з виробничою травмою. З них вбачається, що позивач отримав важку виробничу травму, повязану із травмуванням голови. Випискою №5484 КЛПЗ Добропільської центральної міської лікарні про перебування в стаціонарі з 22.09.11р. по 13.10.11р. [PERSON] з діагнозом загроза викидня, що також призвело до душевних страждань позивача. (а.с.12) Суд вважає, що у зв'язку з отриманою травмою [PERSON] дійсно був вимушений змінити звичайний образ життя: тривалий час знаходився в лікувальних закладах з причини обстеження та лікування цієї травми, позбавлений можливості виконувати певні види робіт у побуті, та на сьогоднішній день обмежений у виборі роботи, згідно висновку МСЕК потребує медикаментозного лікування наслідків травми і встановлена третя група інвалідності.(а.с.8) З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що професійна травма спричинила тривалі зміни та вимушені порушення звичайних життєвих зв'язків, фізичну біль та психологічні переживання, а також неможливість продовження активного особистого життя і в роботі, і на відпочинку. Таким чином, [PERSON] заподіяна істотна моральна шкода. Між тим, щодо визначення розміру моральної шкоди, суд виходить з розяснень Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, де пунктом 9 передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд при визначенні суми стягнення враховує, що згідно акту спеціального розслідування нещасного випадку та протоколу засідання комісії з питань охорони праці ТДВ „Шахта „Білозерська, встановлена провина також і самого [PERSON], а саме він порушив вимоги п.1.2 Інструкції Інструкції з охорони праці №46 для гірника підземного та п.3.4 Посадової інструкції гірничого майстра дільниці видобування вугілля №1, і травму отримав через особисту необережність (5% вини). Таким чином, враховуючи вищенаведене, стягненню на користь позивача підлягає сума у розмірі 15 000,00 гривен. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави потрібно також стягнути суму судового збору в розмірі 107,30 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial