Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-09 00:00:00

Позивачка в березні 2011 року звернулася із позовною заявою до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя . В ході розгляду справи позовні вимоги були неодноразово уточнені. В позовній заяві, уточнених позовних заявах та в ході судового засідання позивачка та представник позивачки посилалися на те, що із відповідачем по справі позивачка перебувала в цивільному шлюбі з 20 серпня 1998 року. Шлюб між сторонами зареєстровано 22 квітня 2000 року. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. У 2000 році вони вирішили придбати будинок за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Майська,112, розташований на земельній ділянці площею 416 кв.м. Оскільки грошей на придбання будинку було недостатньо, тому мати позивачки взяла в борг у своєї подруги 50000 грн. для придбання будинку, що підтверджується договором позики. Пізніше її мати продала домашню худобу, та дала на покупку спального гарнітуру 600 доларів США, компютера 700 доларів США, відеокамери 300 доларів США та принтера 100 доларів США. Отже всі гроші на придбання будинку, всі ремонтні роботи надавалися її рідними. В подальшому було придбано автомобіль Ніссан ТРАЙД, який на момент покупки коштував 6000 доларів США. Потім відповідач запропонував купити у гаражному кооперативі Колосна вул. Совхозній бокси для виготовлення меблів. Спочатку було придбано один бокс за 600 доларів США, потім другий за 2500 доларів США. Потім було придбано човен. 21 грудня 2007 року вона уклала з ВАТ Комерційний Банк [PERSON] кредитний договір №8/2007/840-К/2321-АП, відповідно до якого Банк надав кредит в сумі 5034,00 доларів США на придбання автомобіля Чері А15Амулет. 25 квітня 2010 року [PERSON] зібрав усі свої речі, забрав сина та пішов проживати до іншої жінки. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2010 року шлюб розірвано. Просили суд: визнати за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння, що складається з житлового будинку та з прилеглою до нього земельною ділянкою та належними йому господарськими спорудами та будівлями, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Майська,112; визнати за [PERSON] права на 2/3 від 7/36 частин ремонтної майстерні Б, гараж В, гараж Г, що знаходиться за адресою : Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, с.м.т. Ювілейне, вул. Совхозна, будинок 77; визнати за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння, що складається з житлового будинку та з прилеглою до нього земельною ділянкою та належними йому господарськими спорудами та будівлями, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Майська,112; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 від 7/36 частин ремонтної майстерні Б, гараж В, гараж Г, що знаходиться за адресою : Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, с.м.т. Ювілейне, вул. Совхозна, будинок 77; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки ЧЕРІ А15 АМУЛЕТдержавний номер [NUMBER]; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки НІСАН ТРАЙД, державний номер АЕ 4171АА; стягнути судові витрати по справі. Представник відповідача в судове засідання зявився позовні вимоги не визнав. Вказав, що позовні вимоги позивачки не ґрунтуються на законі. Домоволодіння було придбано відповідачем до шлюбу з позивачкою, крім того позивачка в період придбання домоволодіння перебувала в шлюбі з іншим чоловіком. Гаражі є неподільною річчю і не можуть бути предметом розділу. Фактично на даний час спірні автомобілі знаходяться у позивачки, і відповідач не бажає їх ділити, оскільки позивачка самовільно їх розділила. Вказав, що малолітній син з червня 2011 року проживає з батьком. Просив суд в позові відмовити. Свідок [PERSON] сестра позивачки, розповіла про те, що її сестра з 1998 року проживала однією сімєю із відповідачем . Їх мати дала сестрі 50000 грн. на придбання будинку. Свідок [PERSON], знайома матері позивачки, розповіла про те, що вона надала в борг матері позивачки 50 тисяч гривень на покращання житлових умов доньки. Свідок [PERSON], мати позивачки, розповіла про те, що десь в 1998 році її донька познайомилася із [PERSON] і стала проживати з ним. Вона давала доньці гроші на придбання домоволодіння, його ремонт та на придбання інших речей. Свідок [PERSON], знайома, розповіла про те, що знає позивачку два роки. Суд, вислухавши позивачку, представника позивачки, представника відповідача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 квітня 2000 року ( а.с.15). В шлюбі народився син [PERSON], [INFO] ( а.с.14). Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано ( а.с.16). Відповідно до Договору купівлі-продажу від 03 лютого 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №9-298 [PERSON] купив жилий будинок шлаконабивний А-1, жилою площею 47,4 кв.м., відповідними господарчими побудовами та спорудами сарай Б цегляний, погріб під Б шлакоблочний, уборна В деревяна, сарай Г цегляний, інші споруди №1-5,І, що знаходяться в м. Дніпропетровську, вул. Майська, б.112, розташованих на земельній ділянці розміром 416 кв.м. ( а.47). Згідно до Договору купівлі-продажу від 03 лютого 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №9-292 [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,0416 га, розташованої на території Індустріального району м. Дніпропетровська, вул. Травнева,б.112. Землю передано для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд ( а.с.98). Відповідно до довідки КП ДМБТІ від 16.02.2011 року №1873 станом на 15.02.2011 року за [PERSON] зареєстровано право власності на домоволодіння №112 по вул. Травнева в м. Дніпропетровську. Суд не може прийняти до уваги показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що кошти на придбання будинку були надані матірю позивачки, та не може прийняти до уваги договір позики між [PERSON] та [PERSON] від 31 січня 2000 року ( а.с.38), оскільки суду не надано належних доказів, що саме за позичкові кошти було придбане домоволодіння. Також суд приймає до уваги той факт, що 27 січня 2000 року [PERSON] було продано домоволодіння по вул. Белінського, №56 в м. Дніпропетровську ( а.с. 96-97). Крім того, суд бере до уваги той факт, що [PERSON] до 15 березня 2000 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ( а.с.12,113). Відповідно до ст.44 КпШС України Шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розірвання шлюбу в органах запису актів цивільного стану, тому суд вважає, що за таких обставин не підлягають задоволенню позовні вимоги позивачки в частині визнання за нею права власності на ? частину домоволодіння, що складається з житлового будинку та з прилеглою до нього земельною ділянкою та належними йому господарськими спорудами та будівлями, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Майська,112 у м. Дніпропетровську, як на спільне майно, набуте в період спільного проживання без реєстрації шлюбу. Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно №32930484 від 20.01.2012 року [PERSON] належить на праві власності на підставі договорів купівлі продажу від 04.10.2001 року АЕЕ №476203 №5318, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] та договору купівлі-продажу від 05.12.2006 року ВЕІ №892311 р. №5695 посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] 7/36 частин ремонтної майстерні Б, [PERSON] В, [PERSON] Г, що розташовано за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Совхозна, будинок,77. Відповідно до п.6 Прикінцевих положень Сімейний кодекс України може регулювати відносини, які виникнуть починаючи з дня набрання ним чинності. Згідно ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ст.28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визначаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують увагу. Аналогічні норми передбачені і ст. ст. 60,70 СК України. Так ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу є обєктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітній син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В судовому засіданні встановлено, про що не заперечували сторони, це те, що малолітній син [PERSON], [INFO] з червня 2011 року проживає з батьком [PERSON]. Згідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд не може прийняти до уваги твердження представника позивача про те, що ремонтна майстерня Б, [PERSON] В, [PERSON] Г, які використовуються для підприємницької діяльності брата відповідача [PERSON], є неподільною річчю, яка не підлягає поділу, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач не є приватним підприємцем, доказів щодо реєстрації відповідача, як фізичної особи-підприємця суду не надано, а тому суд приходить до висновку про те, що спірне майно набуте в шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу та частки подружжя є рівними. Виходячи із вище викладено суд приходить до висновку, що за позивачкою підлягає визнанню право власності на ? частину від 7/36 частин ремонтної майстерні. Позивачкою заявлені вимоги щодо визнання на відповідачем права власності на два автомобілі Нісан Трайд та Чері А15 Амулет, то як встановлено в судовому засіданні між сторонами було добровільно розділені вищевказане майно і спірні автомобілі зареєстровані та знаходяться на даний час у позивачки, відповідач же не бажає їх ділити , а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судові витрати по справі в розмірі 1820 грн.00 коп.

Outcome: partial