Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-03 00:00:00

Позивачка звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог у своїй позовній заяві та у судовому засіданні позивачка посилалася на те, що 10 травня 2011 року вона надала у борг відповідачу по справі 10\~000 грн. строком до 31 грудня 2011 року. До сьогоднішнього дня сума боргу не повернута. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд стягнути з відповідача по справі суму боргу з урахуванням процентів у розмірі 12100 грн., 1\~000 моральної шкоди та сплачені нею судові витрати по справі. Також пояснила, що вона надала [PERSON] кошти в сумі 10000 гривень двічі, на підтвердження надала дві розписки, з яких вбачається , що [PERSON] отримував кошти від [PERSON] у 2009 році з кінцевим строком повернення 31.12.2009 року та у 2011 році з кінцевим терміном повернення 31.12.2011 року. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав , вказавши, що дані кошти в розмірі 10000 гривень він отримав у позивачки ще раніше у 2009 році але вчасно їх не повернув тому написав другу розписку. Коли до нього звернулася [PERSON] з вимогою повернення цих коштів у розмірі 10000 гривень, він їй пояснив, що дані кошти він не отримував, а ті які отримав від неї у 2010 році вже їх повернув за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області винесене суддею Бойко О.М. Так, у судовому засіданні встановлено, що 10 травня 2011 року відповідач по справі [PERSON] позичив у позивачки по справі [PERSON] грошові кошти у розмірі 10\~000 грн. На підтвердження отримання коштів відповідач [PERSON] написав розписку, в якій зобовязався повернути суму боргу у строк до 31 грудня 2011 року, але до теперішнього часу взяті на себе зобовязання не виконав. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Таким чином, позовні вимоги позивачки щодо у частині стягнення з відповідача суми боргу за договором позики обґрунтовані та підлягають задоволенню частково. Суд вважає за необхідне відмовити позивачці у частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки суду не надано жодного доказу спричинення позивачці будь-яких моральних страждань, крім того відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справ; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню сума судового збору у розмірі 214,60 гривень.

Outcome: partial