Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив поновити строк звернення до суду з позовом; поновити його на роботі, зобов?язавши відповідача скасувати наказ від 23.09.2011 року № 1337\\х, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6000,00 грн.; стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що з 26.08.2008 року працював у відповідача на посаді провідника пасажирських вагонів. Наказом від 23.09.2011 року за №1337/х його звільнено з роботи на підставі п.8 ст. 36 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення незаконним,а наказ про звільнення таким, що підлягає скасуванню, оскільки при звільненні відповідач порушив трудове законодавство, тобто його звільнення було проведено без попередньої згоди профспілкового органу, членом якого він являється, і як це передбачено ст.43, 247 КЗпП України. Укладений між ним та відповідачем контракт від 26.08.2008 року № 732, він підписав, але не отримав другий екземпляр контракту. При підписанні контракту вважав його звичайною заявою про прийом на роботу,згідно ст. 24 КЗпП України, а не ст.21 КЗпП України і тому трудовий договір є безстроковим згідно п.1 ст.23 КЗпП України. Вважає , що цей контракт повинен бути зареєстрований у державній службі зайнятості у трьох примірниках, що контракт може укладатися лише у тому разі, коли працівник належить до категорії працівників, які згідно із законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств).Він не належить до категорії працівників, з яким необхідно укладати контракт, тому укладання з ним контракту є порушенням адміністрацією дільниці вимог ст. 9 КЗпП України. Вважає, що відповідач не мав законних підстав для його звільнення по п.8 ст.36 КЗпП України. Стосовно перевезення безквиткових пасажирів Позивач вважає, що ревізори зайшли у вагон без форменого одягу, акт ревізорами складено з порушеннями. Його звернення до комісії по трудовим спорам, яке розглянуто 27.10.2011 року було проігноровано цією комісією з підстав начебто відсутності у неї повноважень, визначених ст.ст. 224,232 КЗпП України. При таких обставинах він змушений звернутися до суду з позовом. В подальшому [PERSON] надав до суду доповнення до позовної заяви, згідно якого просив суд скасувати наказ № 1337\\х від 23.09.2011 року та поновити його на роботі, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу до дати поновлення на роботі, стягнути моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. В доповненні позивач зазначив, що однією з підстав незаконності наказу № 1337\\х від 23.09.2011 року вважає проведення 30.08.2011 року оперативної наради при заступнику Харківської вагонної дільниці № 1, на якій було прийнято рішення про припинення дії контракту відповідно до чинного законодавства з [PERSON] на підставі п.6.3 п.п.а контракту. Вважає, що оперативна нарада не мала права притягувати його до дисциплінарної відповідальності, оскільки таке право належить тільки керівнику підприємства, відповідно до ст.16 Закону України «Про підприємства в Україні»і тільки він мав право застосовувати стягнення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~19.06.2012 року позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення з роботи до винесення рішення про поновлення на роботі на підставі довідки про середній заробіток; стягнути на його користь 5000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач, його представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги, просили позов задовольнити. Позивач надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та в доповненні до позовної заяви. Представники статутного територіально-галузевого об»єднання «Південна залізниця»позов не визнали, зазначивши, що звільнення позивача було здійснено з дотриманням вимог чинного трудового законодавства України і без порушення прав позивача, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, звернув увагу суду на відсутність будь-яких доказів підтвердження поважних причин поновлення строку позовної давності. Представники 3-ї особи - профком Вільної профспілки Харківської вагонної дільниці №1 ([PERSON], [PERSON]В.) у судовому засіданні позов підтримали, зазначивши що звільнення [PERSON] відбулось з порушенням вимог діючого законодавства, просили поновити його на роботі. Третя особа - [PERSON] з»явився в судове засідання, проти позову заперечував, третя особа - [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника третьої особи, вивчивши заперечення на позовну заяву представника відповідача,допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази приходить до наступного. Позивач був прийнятий на посаду провідника пасажирських вагонів відповідно до наказу від 26.08.2008 року № 238/ос. При прийомі на роботу з ним укладений контракт від 26.08.2008 року №732 зі строком дії до 25.08.2009 року. Додатковою угодою до контракту від 23.07.2009 року контракт був продовжений до 25.08.2024 року. Другий примірник контракту та додаткової угоди щодо продовження терміну дії контракту позивачем отримано, про що зазначено в наданих документах. Ствердження позивача щодо складення акту на безквиткових пасажирів з порушеннями не знайшли свого підтвердження та спростовуються доказами по справі. Згідно з п.3.9.5 п.3.9 розділу 3 «Інструкції провіднику пасажирських вагонів № ЦЛ-0038», затвердженої наказом Міністра транспорту України Генерального директора Укрзалізниці від 01.09.2003 № 234-Ц, на шляху прямування, у пунктах формування та обороту провідникам забороняється допускати у вагон сторонніх осіб, у т.ч. безквиткових пасажирів та осіб з надлишковою ручною поклажею. Пунктом 2.2. умов укладеного контракту передбачено, що позивач зобовязується чесно і сумлінно виконувати вимоги Інструкції провідника пасажирського вагона та інші нормативні документи, що регламентують порядок роботи провідника пасажирського вагона. 21.08.2011 року на дільниці Жмеринка-Козятин ревізорами Укрзалізниці був перевірений поїзд №116 сполученням «Трускавець-Харків», в якому провідник вагону № 5 [PERSON] допустив перевезення чотирьох безквиткових пасажирів, про що ревізорами складено акт від 21.08.2011 року Г №006708. Акт підписаний без зауважень в.о. начальника пасажирського поїзда [PERSON] та провідником вагонів [PERSON], дії ревізорів позивачем не оскаржувалися. Перевезення безквиткових пасажирів позивачем підтверджується також бланком обліку пасажирів форми ЛУ-72/УЗ №114922, в якому зазначено лише сім пасажирів, які здійснили посадку по станції Жмеринка, чотири пасажири у яких були відсутні проїзні документи, не були внесені [PERSON] до бланку обліку населеності вагону ЛУ/72 та особистим поясненням позивача. Згідно наказу начальника дільниці від 02.09.2011 № 491/ДЗ за порушення посадових обовязків , п.2.11, п.3.9.5 « Інструкції провіднику пасажирських вагонів ЦЛ-0038», п.7.3, 7.21 «Правил перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України»та п.6.3 п.п. «а»умов контракту, що виразилося у допущенні у вагон та перевезенні чотирьох безквиткових пасажирів, провідника пасажирських вагонів [PERSON] попереджено про припинення дії контракту відповідно до чинного законодавства. Повідомлення про дострокове розірвання контракту направлялося керівництвом підприємства [PERSON] за домашньою адресою рекомендованим листом з повідомленням про отримання. Згідно укладеного позивачем з відповідачем контракту від 26.08.2008 року №732 п. 6.3. п.п. «а»зазначено, що працівник може бути звільнений, а цей контракт розірваний до закінчення терміну його дії у разі встановлення факту перевезення безквиткових пасажирів або надлишкової ручної поклажі. Контрактом також передбачено, що в разі дострокового розірвання контракту з причин неналежного виконання сторонами обовязків він розривається з попередженням відповідної сторони за 2 тижні. Наказом в.о. начальника Харківської вагонної дільниці №1 [PERSON] від 23.09.2011 року №1337/ос [PERSON] 23.09.2011 звільнено на підставі п.8 ст. 36 КЗпП України, з наказом про звільнення позивач ознайомлений, отримати наказ про звільнення відмовився, про що відповідачем був складений акт. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON]підтвердили той факт, що [PERSON] був прийнятий на роботу на підставі його заяви на посаду провідника поїзду за контрактом. Контракт було складено в двох примірниках, підписаний сторонами, тобто начальником вагонної дільниці та [PERSON] і один примірник контракту видано [PERSON]. Під час перевірки поїзда, на якому працював провідником [PERSON] було встановлено порушення ним посадових обов?язків( у вагон були допущені чотири безквиткових пасажира).Про даний факт порушення Інструкції провідника пасажирських вагонів було складено відповідний акт і обговорювалося на оперативній нараді. Таким чином, суд вважає доведеним факт перевезення позивачем безквиткових пасажирів та порушення умов укладеного контракту. Суд при вирішенні справи дійшов висновку, що незважаючи на переукладення контракту шляхом підписання додаткової угоди, трудові відносини між сторонами, не можуть вважатися безстроковим трудовим договором, оскільки є строковим трудовим договором відповідно до чинного трудового законодавства Згідно ч.3 ст.21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права і відповідальність сторін (в тому числі і матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається Законами України. Відповідно до частини 3 ст. 15 Закону України «Про залізничний транспорт»визначено, що працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються на підприємства залізничного транспорту за контрактною формою трудового договору згідно Переліку посад визначеному Кабінетом Міністрів України. Перелік категорій посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору затверджено постановою КМУ від 15.07.1997 року №764. Серед інших категорій працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору до переліку включено і посаду провідника пасажирського вагону. Відповідно до пункту 7 розясень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.10992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству, а власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника укладання контракту в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом. Відповідно до змісту ч.2 ст.23 та ч.2 ст. 391 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст. 23 КЗпП України. Частиною 2 ст. 23 КЗпП України передбачено, що строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Тому норма частини другої статті 391 КЗпП України (продовження дії строкового трудового договору на невизначений строк) не поширюється на строкові трудові договори, у тому числі контракти, передбачені частиною другою статті 23 КЗпП України. Отже, контракт між Позивачем та Відповідачем був укладений відповідно до чинного законодавства України і сторони визначили додаткові підстави, за яких контракт підлягав достроковому розірванню. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів»передбачено, що на підставі п.8 ст.36 КЗпП України припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Позивач допустив порушення умов контракту, за що був звільнений по п.8 ст. 36 КЗпП України. Погодження з профспілками звільнення позивача з підстав передбачених п.8 ст.36 КЗпП України не передбачено чинним трудовим законодавством України. Реєстрації у Державній службі зайнятості підлягають контракти та трудові угоди, що укладаються фізичними особам підприємцями при використанні найманої праці інших фізичних осіб. Закон України «Про підприємства в Україні», на який посилається [PERSON] у доповненні до позовної заяви, втратив чинність з 01.01.2004 року. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач мав правові підстави для розірвання контракту з позивачем і звільнення його з роботи з підстав, передбачених п.8 ст.36 КЗпП України, а тому не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] Крім того, позивач заявив позов до Харківської вагонної дільниці № 1 «Південної залізниці», яка не є юридичною особою і не може бути відповідачем у справі, тобто позов заявлений до неналежного відповідача,хоча в судовому засіданні був представник відповідача за довіреністю Статутного територіального-галузевого об?єднання «Південна залізниця»Вказана обставина також є підставою для відмови у задоволенні позову [PERSON] Позивач, його представник не заявляли про заміну відповідача. Вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 5000 грн. судом визнаються непереконливими, оскільки відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Такі вимоги є похідними від основної про поновлення на роботі скасування наказу. Будь-які докази наявності моральної шкоди відсутні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed