Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої пошкодженням здоров`я. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 13.02.1995 року, він працював на підприємстві вугільної промисловості, Шахті «Південнодонбаська № 3», де [INFO] року, при виконанні трудових обов`язків, він отримав трудову травму, що підтверджено актом про нещасний випадок на виробництві № 76., 29.04.2004 року з відповідачем стався вдруге нещасний випадок що підтверджено актом № 26. Рішенням Медико-соціальної експертної комісії від 29.06.2004 року позивачу була встановлена стійка втрата професійної працездатності на 10% у сукупності по травмі від 06.03.1995 року 5%, та по травмі від 29.04.2004 року - 5%. Позивач просив суд стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Вугледар Донецької області моральну шкоду у сумі 10 000 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу без його участі. Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю вважаючи, що у позивача відсутнє право на відшкодування моральної шкоди тому що МСЕК не встановлена моральна шкода, а також в зв`язку з тим, що згідно Закону України „Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності`від 23.02.2007 р. норму закону про виплату моральної шкоди виключено, про що викладено також у його письмових запереченнях. Суд, вислухавши думку представника позивача, представника відповідача дослідивши докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні відповідними документами встановлено, що позивач, працював на підприємстві вугільної промисловості з повним робочім днем у шахті з 13.02.1995 року, де при виконанні трудових обов`язків, 06.03.1995 року та 29.04.2004 отримав трудові травми, що підтверджено актами про нещасний випадок на виробництві № 76, 26. (а. с. 8-15) 26 червня 2004 року, рішенням Медико-соціальної експертної комісії, позивачу було первинно встановлено стійка втрата професійної працездатності на 10 % у сукупності по травмі від 06.03.1995 року 5%, та по травмі від 29.04.2004 року - 5%. (а. с. 16 ) Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону праці`відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». У відповідності зі ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності`у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. За змістом ст. 21, 28, 30, 34, 35 вищевказаного Закону та абзацу 3 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди`право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає з дня встановлення особі такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок трудового каліцтва пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 21 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Частиною 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на яку посилається відповідач у своїх запереченнях дійсно передбачено, що моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого, з викладом характеру заподіяної моральної шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів, але згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 24.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо, а положення ст. 34 вищевказаного Закону, треба розуміти як визначення порядку, процедури та розміру відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, в окремому випадку лише у разі відсутності втрати потерпілим професійної працездатності, тому що, у випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до ст. 23 Цивільного Кодексу України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру заподіяних фізичних та душевних, їх глибини та погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, а також інших негативних наслідків, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначення розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості, тому задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідачів 10 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки така сума є завищеною та не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності та групи інвалідності. Тому суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості і домірності завданої моральної шкоди, з огляду на постійний характер негативних наслідків, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв`язків, з урахуванням судової практики, яка склалася на час винесення рішення, за яких 10 % втрати професійної працездатності, як еквівалент моральним стражданням призначається 3000 гривен, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3\~000 грн., в порядку відшкодування моральної шкоди, що буде еквівалентним завданим моральним стражданням. Прийняти до уваги заперечення представника відповідача про неможливість відшкодування позивачеві моральної шкоди в зв`язку з тим, що згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності`від 23.02.2007 р. норму закону про виплату моральної шкоди виключено, суд не може, оскільки право на відшкодування моральної шкоди у нього виникло 21.12.2004 року, коли йому було вперше встановлено втрату професійної працездатності в зв`язку з двома травмами і з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди, тому дія Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності`від 23.02.2007 р. на правовідносини сторін не поширюється, оскільки закон не має зворотної дії у часі, і на момент настання страхового випадку, діяли норми згідно яких відповідач повинен відшкодовувати моральну шкоду позивачу, у зв`язку з пошкодженням здоров я на виробництві. Відповідно до п. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються, зокрема позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до п. 18 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються, органи фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України На підставі викладеного,

Outcome: partial