Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 01.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 4305 грн. терміном до 01 серпня 2012 року. Про отримання коштів відповідач склав розписку. Всупереч умовам договору позики, відповідач зобов'язання належним чином не виконав, позику [PERSON] не повернув, що стало підставою для звернення з даним позовом, в якому позивач просив стягнути на його користь з відповідача [PERSON] суму боргу за розпискою у розмірі 4305 грн., 1291,50 грн. винагороди відповідно до договору, 47,41 грн. - 3% річних, 237,07 грн. пені, 500 грн. моральної шкоди та витрати по оплаті судового збору. 12 березня 2013 року позивач уточнив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на свою користь окрім 4305 грн. суми позики, 2016,86 грн. винагороди, 396,30 грн. пені за прострочення строку повернення позики, передбаченої договором, 100 грн. моральної шкоди та судовий збір (а.с. 25-26). В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та посилаючись на те, що відповідач не бажає повертати борг у добровільному порядку, просив стягнути борг у судовому порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою проживання. Заяв про розгляд справи за його відсутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень представника позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст.224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень представника позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення по справі, яким позов задовольнити частково у зв'язку з наступним. З матеріалів справи вбачається, що 01.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 4305 грн. терміном до 01 серпня 2012 року (а.с. 6). Про отримання коштів від [PERSON] відповідач склав розписку (а.с.7). Станом на день розгляду справи, борг [PERSON] [PERSON] не повернув, оригінал розписки зберігається у позивача, а відтак, права позивача підлягають захисту судовим рішенням. Відповідно до розписки, сума позики становить 4305 грн.. Відповідно до п. 2.1 договору позики сторони передбачили винагороду позикодався у розмірі 5% від суми позики щомісячно до дня повернення позики. Таким чином, відповідно до п. 2.1. договору відповідачу за період з 1 червня 2012 року по 12 березня 2013 року було нараховано винагороду у розмірі 2016,86 грн. (а.с.25). Відповідно до п. 4 договору позики за прострочення терміну повернення готівки позичальник зобов'язався оплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ , що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми боргу за кожен день такого прострочення. Відповідно до п. 4 договору [PERSON] було нараховано 396,30 грн. пені за прострочення строку повернення позики протягом періоду з 1 серпня 2012 року по 12 березня 2013 року. Розрахунки позивача спростовані не були. Згідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України нарахування винагороди [PERSON] є правомірним. Виходячи з того, що відповідач не виконав умови укладеного з позивачем договору позики, не повернув борг, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення боргу за позикою, пені та винагороди, а відтак про їх задоволення. Щодо законності та обґрунтованості позовних вимог [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 100 грн., суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, оскільки між сторонами склалися договірні правовідносини, які не передбачають стягнення моральної шкоди. За таких обставин, позов [PERSON] потрібно задовольнити частково та стягнути на його користь з [PERSON] суму боргу 4305, 00 грн. позики, 2016,86 грн. винагороди, 396,30 грн. пені за прострочення строку повернення позики, що разом становить 6718,16 грн.. В решті позовних вимог - відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 229,40 грн. судового збору.

Outcome: partial