Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.04.2011 року звернувся до суду з вказаним позовом, відповідно до якого, згідно уточненої позовної заяви ( Т. 2, а.с. 7-8), прохав стягнути з відповідачів - прокуратури Полтавської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, Державної казначейської служби України на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 65 000 грн. 00 коп., а також судові витрати. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що у березні 2003 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в прокуратуру Полтавського району Полтавської області з заявою на неправомірні дії працівників Полтавської ЦРЛ та Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області при госпіталізації до психіатричного лікувального закладу і обстеженні гр.[PERSON] за фактом перевищення службових повноважень за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. За результатами перевірок прокуратурою неоднарозово виносилися постанови про відмову в порушенні кримінальної справи у зв'язку з відсутністю складу злочину: Постанова прокуратури Полтавського району Полтавської області від 14.08.2003 року; Постанова прокуратури Полтавського району від 25.05.2004 року; Постанова прокуратури Полтавського району від 04.03.2005 року. Кожна з зазначених постанов були оскаржені [PERSON] та [PERSON] до Октябрського районного суду м. Полтави як незаконно винесенні та постановами якого від 16.10.2003 року, 27.01.2005 року, 16.05.2005 року скасовані в установленому законом порядку, а матеріали поверталися для проведення додаткових перевірок. Позивач вважає, що вказані незаконні дії та бездіяльність прокуратури Полтавської області, які полягають у неодноразовому прийнятті незаконних постанов про відмову в порушенні кримінальної справи та закритті кримінальної справи, бездіяльності щодо невиконання постанов суду про проведення додаткових перевірок з метою винесення законного та обґрунтованого рішення спричинили йому моральну шкоду, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснення надав аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник позивача за довіреністю - [PERSON], прохала суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, надала пояснення в підтвердження незаконних дій прокуратури, що спричинили її довірителю моральну шкоду. Адвокат позивача - [PERSON], позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав суд їх задовольнити. Представник відповідача - прокуратури Полтавської області, проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, прохав суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідачів за довіреністю - Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, - Бургела І.І. проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, прохала суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно перевіривши всі обставини справи, надавши оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що у березні 2003 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в прокуратуру Полтавського району Полтавської області з заявою на неправомірні дії працівників Полтавської ЦРЛ та Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області при госпіталізації до психіатричного лікувального закладу і обстеженні [PERSON] за фактом перевищення службових повноважень за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.. За результатами перевірки матеріалів по зазначеній вище скарзі [PERSON] та [PERSON] прокуратурою Полтавського району винесено постанову від 14.08.2003 року про відмову в порушенні кримінальної справи у зв'язку з відсутністю в діях працівників Полтавської ЦРЛ та Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області при госпіталізації до психіатричного лікувального закладу складу злочину, передбаченого ч 2 ст. 365 КК України, на підставі ст. 6 п. 2 КПК України (Т. 1 а.с. 18-19). Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 16.10.2003 року скаргу [PERSON] та [PERSON] на вищевказану постанову прокуратури Полтавського району від 14.08.2003 року про відмову в порушенні кримінальної справи - задоволено. Оскаржувана постанова скасована, справу направлено для проведення додаткової перевірки з підстав неповноти перевірки всіх обставин події, наявними протиріччями у висновках за результатами перевірки (Т. 1 а.с. 20). 25.05.2004 року постановою прокуратури Полтавського району за результатами додаткової перевірки матеріалів за скаргою [PERSON] на неправомірні дії працівників Полтавської ЦРЛ та Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області при госпіталізації до психіатричного лікувального закладу та обстеження - відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно співпрацівників Полтавського РВ [PERSON], [PERSON], [PERSON] та лікаря-психіатра [PERSON] щодо дій під час примусового доставлення [PERSON] 07.03.2003 року до Полтавської обласної психіатричної лікарні, на підставі п.2 ст.6 КПК України, за відсутністю в їх діях складу злочинів, передбачених ст. ст. 122, 129, 146, 151, 365 КК України, а також відмовлено в порушені кримінально справи відносно співробітників Полтавського РВ [PERSON] та [PERSON] за фактами, викладеним у скарзі [PERSON] щодо нанесення їй тілесних ушкоджень та пошкодження майна внаслідок перевищення службових повноважень, на підставі п. 2 ст. 6 КПК України за відсутністю складу злочину, передбаченого ст. 365 КК України (Т. 1 а.с. 21-23). Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 27.01.2005 року скаргу [PERSON], [PERSON] на постанову прокуратури Полтавського району від 25.05.2004 року про відмову в порушенні кримінальної справи - задоволено, оскаржувану постанову прокуратури Полтавського району від 25.05.2004 року про відмову в порушеннікримінальної справи - скасовано, матеріали направлені для проведення додаткової перевірки (Т. 1 а.с. 24). Постановою прокуратури Полтавського району від 04.03.2005 року за результатами перевірки скарги [PERSON] щодо неправомірних дій працівників Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області при госпіталізації до психіатричного лікувального закладу та обстеження, відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно співпрацівників Полтавського РВ [PERSON], [PERSON], [PERSON] та лікаря-психіатра [PERSON] щодо дій під час примусового доставлення гр.[PERSON] 07.03.2003 року до Полтавської обласної психіатричної лікарні, на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, за відсутністю у їх діях складу злочинів, передбачених ст.ст. 122, 129, 146, 151, 365 КК України, а також відмовлено в порушені кримінальної справи відносно співробітників Полтавського РВ [PERSON] та [PERSON] за фактами, викладеним у скарзі [PERSON] щодо нанесення їй тілесних ушкоджень та пошкодження майна внаслідок перевищення службових повноважень, на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутністю складу злочину, передбаченого ст. 365 КК України (Т. 1 а.с.25-28). Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 16.05.2005 року скаргу [PERSON], [PERSON] на постанову прокуратури Полтавського району від 04.03.2005 року про відмову в порушенні кримінальної справи - задоволено частково, а саме в частині: відмови в порушені кримінальної справи відносно співробітників Полтавського РВ [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо дій під час примусового доставлення [PERSON] 07.03.2003 року до Полтавської обласної психіатричної лікарні, на підставі п.2 ст.6 КПК України, за відсутністю у їх діях складу злочинів, передбачених ст.ст. 122, 129, 146, 151, 365 КК України, а також в частині відмови в порушені кримінальної справи відносно співробітників Полтавського РВ [PERSON] та [PERSON] за фактами, викладеним у скарзі [PERSON] щодо нанесення їй тілесних ушкоджень та пошкодження майна внаслідок перевищення службових повноважень, на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутністю складу злочину, передбаченого ст. 365 КК України; в задоволенні решти скарги (щодо відмови в порушенні кримінальної справи відносно лікаря - психіатра [PERSON] щодо дій під час примусового доставлення [PERSON] 07.03.2003 року до Полтавської обласної психіатричної лікарні, на підставі п.2 ст.6 КПК України, за відсутністю складу злочинів) - відмовлено за недоведеністю (Т. 1 а.с. 29). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 21.09.2005 року за апеляційною скаргою [PERSON], [PERSON] на постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 16.05.2005 року, оскаржувану постанову скасовано в частині залишення скарги без задоволення про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно [PERSON]; матеріали по скарзі [PERSON] та [PERSON] направлено для проведення додаткової перевірки в Прокуратуру Полтавського району Полтавської області ( Т. 1 а.с. 30-31). 18.05.2005 року Октябрським районним судом м. Полтави порушена кримінальна справа за ст.125 ч.1 КК України стосовно спричинення співробітниками Полтавського РВ та лікарем Полтавської ЦРЛ [PERSON] [PERSON] та [PERSON] тілесних ушкоджень. 28.07.2005 року прокуратурою Полтавської області порушена кримінальна справа за ст.125 ч.1 КК України за фактом спричинення [PERSON] та [PERSON] тілесних ушкоджень. Вказані кримінальні справи були об'єднані в одне провадження під № 05700039. Постановою прокуратури Октябрського району м.Полтави від 10.06.2006 року за результатами розгляду матеріалів кримінальної справи № 05700039 кримінальну справу, порушену за фактом спричинення [PERSON] та [PERSON] тілесних ушкоджень середнього та легкого ступенів тяжкості, та за фактом нанесення побоїв за ознаками злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1, ст. 125 ч. 1, ст. 126 ч. 1 КК України - закрито за відсутністю в діях [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] складу даного злочину; у порушенні кримінальної справи за ст. 364 ст. 365, ст. 151 КК України відносно [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовлено на підставі ст. 6 ч. 2 КПК України за відсутністю в їх діях складу злочину (Т. 1 а.с. 32-36). Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 05.02.2007 року скаргу [PERSON] та [PERSON] на постанову прокуратури Октябрського району м.Полтави від 10.06.2006 року про закриття кримінальної справи - задоволено, оскаржувану постанову скасовано, справу направлено до прокуратури Октябрського району м. Полтави для відновлення слідства (Т. 1 а.с. 37). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 21.03.2007 року за результатами розгляду апеляційного подання помічника прокурора Октябрського району м. Полтави на постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 05.02.2007 року - оскаржувану постанову залишено без змін; апеляційне подання прокурора - залишено без задоволення (Т. 1 а.с. 38-39). Постановою прокуратури Ленінського району м.Полтави від 29.12.2007 року за результатами розгляду кримінальної справи № 05700039, вказану кримінальну справу, порушену за фактом спричинення [PERSON] та [PERSON] тілесних ушкоджень середнього та легкого ступеня тяжкості, та за фактом нанесення побоїв за ознаками злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1, ст. 125 ч. 1, ст. 126 ч. 1 КК України - закрито, за відсутністю в діях [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] складу даного злочину; у порушенні кримінальної справи за ст. 364 ст. 365, ст. 151 КК України відносно [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовлено на підставі ст. 6 ч. 2 КПК України за відсутністю в їх діях складу злочину (Т. 1 а.с. 40-45). Постановою Ленінського районного суду м.Полтави від 09.04.2008 року скаргу [PERSON] та [PERSON] на постанову прокуратури Ленінського району м. Полтави від 29.12.2007 року про закриття кримінальної справи та про відмову в порушені кримінальної справи - задоволено, оскаржувану постанову скасовано, справу повернуто до прокуратури Ленінського району м. Полтави для проведення додаткової перевірки в частині відмови в порушені кримінальної справи та в частині закриття кримінальної справи - для відновлення та організації досудового слідства (Т. 1 а.с. 46-48). Постановою прокуратури Ленінського району м. Полтави від 22.05.2009 року за результатами розгляду кримінальної справи № 05700039 вказану кримінальну справу, порушену за фактом спричинення [PERSON] та [PERSON] тілесних ушкоджень середнього та легкого ступеня тяжкості та за фактом нанесення побоїв за ознаками злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1, ст. 125 ч. 1, ст. 126 ч. 1 КК України - закрито за відсутністю в діях [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] складу даного злочину; у порушенні кримінальної справи за ст. 364 ст. 365, ст. 151 КК України відносно [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовлено на підставі ст. 6 ч. 2 КПК України за відсутністю в їх діях складу злочину (Т. 1 а.с. 44-55). Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 14.09.2009 року скаргу [PERSON] та [PERSON] на постанову прокуратури Ленінського району м.Полтави від 22.05.2009 року про закриття кримінальної справи та про відмову в порушені кримінальної справи - задоволено, оскаржувану постанову скасовано, справу повернуто до прокуратури Ленінського району м. Полтави для відновлення та організації досудового слідства та проведення додаткової перевірки (Т. 1 а.с. 56-57). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 29.10.2009 року за результатами розгляду апеляції старшого помічника прокурора Ленінського району м. Полтави на постанову Ленінського районного суду м. Полтави від 14.09.2009 року - оскаржувану постанову залишено без змін; апеляцію прокурора - залишено без задоволення ( Т. 1 а.с. 58-59). Постановою прокуратури м. Полтави від 01.09.2010 року за результатами розгляду кримінальної справи № 05700039 відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у зв'язку з відсутністю в їх діях ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 151 КК України ( Т. 1 а.с. 60-68). Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 21.02.2011 року скаргу [PERSON] на постанову прокуратури м. Полтави від 01.09.2010 року - залишено без задоволення (Т. 1 а.с. 69-71). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 09.03.2011 року апеляційну скаргу [PERSON] на постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 21.02.2011 року - задоволено, оскаржувану постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 21.02.2011 року - скасовано, справу направлено прокурору м. Полтави для проведення додаткової перевірки (Т. 1 а.с. 72). Під час перегляду вищезазначених постанов про відмову в порушені кримінальної справи та про закриття кримінальної справи суди різних інстанцій та різної територіальної підсудності неодноразово посилалися на те, що оскаржувані процесуальні рішення прийняті прокуратурою з порушенням діючого законодавства із зазначенням дій, які необхідно виконати під час додаткової перевірки для прийняття законного та обґрунтованого рішення. Однак, прокуратурою приймалися рішення, аналогічні попереднім, вказівки суду були залишені без уваги, наслідком чого стало винесення вказаних вище незаконних рішень, що призвело до порушення особистих немайнових прав позивача та спричинило моральну шкоду. Конституцією України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст.55). Оскільки шкода завдана незаконними рішеннями, бездіяльністю прокуратури м. Полтави під час здійснення повноважень - моральна шкода підлягає відшкодуванню в порядку ч. 6 ст. 1176 ЦК України. Згідно з правилами ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості Виходячи з практики розгляду судами справ про відшкодування моральної шкоди (п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»), предметом доказування є: наявність неправомірних дій (бездіяльності) відповідача, їх сутність; у чому полягають душевні та інші страждання позивача; причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та наслідками у вигляді душевних або інших страждань; ступінь вини (якщо така має значення); розмір відшкодування. Щодо наявності неправомірних дій (бездіяльності) відповідача, їх сутності суд виходить з наступного.Оскільки вищезазначеними судовими рішеннями районних судів м. Полтави та Ухвалами Апеляційного суду Полтавської області, які набрали законної сили, дії (бездіяльність), рішення відповідача визнані неправомірними, то ця обставина є доведеною та не підлягає доказуванню відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Неправомірні дії відповідача полягають у системному прийнятті незаконних рішень про відмову в порушенні кримінальної справи, про закриття кримінальної справи, всупереч вимогам ст.ст. 2, 4, 22, 94, 97 - 99, 130, 114, 213 КПК України. Сутність протиправної бездіяльності відповідача полягає в ухиленні від проведення належної перевірки в порядку ст. 97 ч. 4 КПК України та невиконанні вказівок суду щодо повного та всебічного розслідування. Щодо наявності та сутності моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Судом встановлено, що спричинена [PERSON] моральна шкода полягає у моральних переживаннях через наступні фактори: повний підрив в його очах авторитету та престижу органів прокуратури України та, насамперед, прокуратури м. Полтави; повну зневіру в законності діяльності органів прокуратури; підрив нервової системи, оскільки внаслідок грубого та систематичного порушення прав він змушений був нервувати та на тривалий час втратив спокій та нормальний сон; погіршення апетиту через нервові стреси у зв'язку з багатолітньою боротьбою за справедливість протягом судових процесів; внаслідок постійних хвилювань з цього приводу змушений був приймати заспокійливе; у зв'язку нервовим саном погіршилася обстановка в сім'ї, змінилися лагідні стосунки з дружиною; довготривалі судові процеси та процеси розслідування змінили повсякденний стан життя - зменшився час дозвілля, менше уваги став приділяти рідним, у тому числі вихованню дитини, порушилися нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя. Щодо вини відповідача в даних правовідносинах, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Суб'єктивною підставою деліктної відповідальності є вина, тобто, психічне ставлення осудної особи до вчиненою нею протиправного діяння, а також до наслідків. Цивільним законодавством передбачено, що вина заподіювача шкоди припускається (презумпція вини), тобто, обов'язок доведення відсутності вини заподіювача покладається на нього самого; до цього часу він вважається винним. Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Федоров і Федорова проти України» (заява № 39229/03) від 07 липня 2011 року (а.с. Т.1 а.с. 210-211) встановлено порушення ст. 3 Конвенції в контексті процесуального аспекту стосовно обох заявників у зв'язку з тим, що розслідування їх відповідних скарг було неефективним. Згідно з даним рішенням заявники скаржилися за ст. 3 Конвенції на те, що їх було піддано поганому поводженню і приниженню працівниками міліції і що розслідування їхніх відповідних скаргу було неефективним Дослідивши обставини справи суд вважає наявним і доведеним безпосередній причинний зв'язок між винними протиправними діями відповідача та негативними наслідками у вигляді моральних страждань, що доведений стороною позивача та не спростований стороною відповідача. Відповідно до позовної заяви [PERSON] оцінює спричинену йому моральну шкоду в сумі - 65 000 грн. 00 коп., яка складається з наступного, згідно з розрахунком ( Т. 1 а.с. 85): - за період з листопада 2007 року, коли позивач дізнався про порушення його права - 2 000,00 грн.; - за період з березня 2003 року по березень 2004 року - 3 000,00 грн.; - за період з квітня 2004 року по квітень 2005 року - 5 000,00 грн.; - за період з травня 2005 року по травень 2006 року - 5 000,00 грн.; - за період з червня 2006 року по червень 2007 року - 5 000,00 грн.; - за період з липня 2007 року по липень 2008 року - 10 000,00 грн.; - за період з серпня 2008 року по серпень 2009 року - 10 000,00 грн.; - за період з вересня 2009 року по вересень 2009 року - 15 000,00 грн.; - за період з жовтня 2010 року по теперішній час - 5 000, грн.; - за втрату часу від своїх звичайних та повсякденних справ, повсякденного життя у зв'язку з необхідністю звертатися за юридичною допомогою та прийняття участі в численних судових засіданнях про оскарження незаконних постанов про відмову в порушенні кримінальної справи та участь у судових засіданнях під час розгляду позову - 5 000,00 грн. Щодо встановлення розміру відшкодування за спричинену моральну шкоду суд виходить з наступного. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (пункт 9), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначені розміру моральної шкоди суд виходив з таких мотивів: характер і обсяг страждань, яких позивач зазнав, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. На підтвердження досліджених судом обставин справи в судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] та [PERSON], з показів яких судом було встановлено та підтверджено факт винного спричинення моральної шкоди, причинний зв'язок між протиправними діями (бездіяльністю) відповідача та наслідками у вигляді спричинення моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. У зв'язку з цим, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог відносно відповідачів - Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, оскільки моральна шкода була спричинена позивачу протиправними винними діяннями (діями, бездіяльністю) працівників прокуратури м. Полтави. Відповідно до правил ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги законними, обгрунтованим та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial