Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-28 00:00:00

04 липня 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15 лютого 1999 року між його матір`ю, яка померла та відповідачем був укладений договір № 462 купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого мати позивача придбала у власність квартиру [ADDRESS] «В»в місті Миколаєві, яка належала відповідачу на підставі Договору дарування від 13 липня 1995 року, посвідченого нотаріусом та зареєстрованого Миколаївським БТІ №19866 від 20 липня 1995 року. В рахунок укладеного договору мати позивача передала відповідачу 7 879 гривень, а він фактично передав йому у власність нерухомість, а саме квартиру [ADDRESS] «В»в м. Миколаєві. Посилаючись на те, що при укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її суттєвих умов та виконали умови договору, але на теперішній час відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного договору, а також посилаючись на те, що визнання договору необхідне позивачу для можливості прийняття спадщини після смерті його матері, позивач просив визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № 462 від 15 лютого 1999 року дійсним. Позивач надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач надав до суду заяву, у якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, Договір купівлі-продажу нерухомого майна був зареєстрований на Біржі нерухомості «Едвайс-Консульт»у «Журналі реєстрації біржових угод»за № 462 від 15 лютого 1999 року. Відповідно до реєстраційного посвідчення ММБТІ від 03 березня 1999 року квартира [ADDRESS] «в»в м. Миколаєві зареєстрована за матір`ю позивача на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу від 15 лютого 1999 року. Позивач є сином [PERSON], яка померла відповідно до Свідоцтва про смерть 13 листопада 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження, що є в матеріалах справи. Позивачу при зверненні до Першої Миколаївської держаної нотаріальної контори 02 грудня 2011 року для прийняття спадщини було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини листом вих. №3959/02-14, що є в матеріалах справи. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуюче вище викладене, на підставі ст. ст. 224, 228, ч.2 ст. 57, ст.220, 328, 655 ЦК України, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Судові витрати сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved