Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-19 00:00:00

Позивач у червні 2010 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог послався на те, що відповідно до кредитного договору від 05.07.2007 р. № ML-300/0340/2007 відповідачу був наданий кредит у розмірі 150 311, 50 доларів США, зі сплатою за користування ним плаваючої відсоткової ставки в розмірі 4,49% річних, з кінцевим терміном повернення до 05.07.2032 р. Оскільки зобов’язання позичальника не виконувалося належним чином, утворилася заборгованість перед позивачем, пред’явлена у справі до стягнення з відповідача. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 1 417 058, 37 грн. Представник позивача у судове засідання не з’явився, надав суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позов задовольнити у повному обсязі, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Відповідач до суду не з’являвся, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом публікації оголошення у пресі, що є підставою для розгляду справи у заочному порядку. Дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору від 05.07.2007 р. № ML-300/0340/2007 відповідачу був наданий кредит у розмірі 150 311, 50 доларів США, зі сплатою за користування ним плаваючої відсоткової ставки в розмірі 4,49% річних, з кінцевим терміном повернення до 05.07.2032 р, що підтверджується копією зазначеного договору. Оскільки зобов’язання позичальника не виконувалося належним чином, утворилася заборгованість перед позивачем, розмір якої станом на 06.05.2010 у перерахунку на гривні за курсом НБУ склав 1 417 058, 37 грн. згідно наданому позивачем розрахунку. Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Так, згідно ст. 1054 ЦК України, обов’язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 16 ЦК України одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов’язку в натурі. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов’язання повинне бути виконане у гривнях, а у випадку визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України якщо договором встановлений обов’язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Виходячи з положень вищезазначених норм закону та встановлених фактичних обставин справи суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved