Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Запорізького державного підприємства «Радіоприлад»про стягнення невиплаченої заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за несвоєчасно виплачену заробітну плату та завданої цим моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона працювала на Запорізькому державному підприємстві «Радіоприлад»та 01.03.2012 року звільнилася з роботи за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України у зв'язку з порушенням адміністрацією чинного законодавства про працю. Відповідач з травня 2010 року не регулярно та не в повному обсязі виплачував їй заробітну плату. На день її звільнення відповідач також не виплатив заборгованості по заробітній платі та не провів повного розрахунку, тому позивач просить суд стягнути на її користь з відповідача заборгованість по заробітній платі за травень-грудень 2010 року, січень-лютий, вересень-жовтень, грудень 2011 року, січень-березень 2012 року в розмірі 6067 гривень, вихідну допомогу у розмірі 2798 гривень, а також середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку та моральну шкоду у розмірі 20000 гривень. В ході судового розгляду цивільної справи позивачем було уточнено позовні вимоги. Так, 05.07.2012 року до канцелярії Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшла уточнена позовна заява [PERSON], в якій вона просила суд стягнути з відповідача на її користь лише заборгованість по заробітній платі за травень-грудень 2010 року, січень-лютий, вересень-жовтень, грудень 2011 року, січень-березень 2012 року в розмірі 6067 гривень та вихідну допомогу у розмірі 2798 гривень. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача Литвиненко Ж.М. у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти стягнення з Запорізького державного підприємства «Радіоприлад»на користь позивача заборгованості по заробітній платі за травень-грудень 2010 року, січень-лютий, вересень-жовтень, грудень 2011 року, січень-лютий 2012 року у розмірі 5780 гривень. Проти стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2012 року у розмірі 287 гривень заперечувала у зв'язку з тим, що позивач отримав заробітну плату за березень 2012 року у повному обсязі та надала суду на підтвердження цього довідку про залишок заборгованості по заробітній платі станом на 01.07.2012 року. Позов в частині стягнення заборгованості по виплаті вихідної допомоги не визнала, у зв'язку з тим, що пройшов трьохмісячний строк з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Так як позивач про порушення свого права дізнався під час свого звільнення, тобто 01.03.2012 року, тому, подавши позов 06.06.2012 року, він пропустив строки звернення до суду. У подальшому позивач погодилася з позицією представника відповідача щодо заборгованості по заробітній платі та суду пояснила, що дійсно отримала заробітну плату за березень 2012 року у повному обсязі та не заперечувала проти стягнення зазначених представником відповідача сум заборгованості по заробітній платі. Крім того, вона зазначила, що 01.03.2012 року звернулася до керівництва Запорізького державного підприємства «Радіоприлад»щодо видачі їй довідки про заборгованість по заробітній платні та вихідній допомозі, але відповідь отримала лише 20.04.2012 року. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі даних трудової книжки на ім'я [PERSON], [INFO], встановлено, що вона працювала на Запорізькому державному підприємстві «Радіоприлад»та 01.03.2012 року звільнилася з роботи за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України у зв'язку з порушенням адміністрацією чинного законодавства про працю (а.с.3). Як вбачається із довідки, виданої заступником директора та головним бухгалтером Запорізького державного підприємства «Радіоприлад»та наданої суду позивачем, розмір заборгованості по заробітній платі зазначений в ній станом на 01.04.2012 року (а.с.5). Відповідно до довідки, виданої заступником директора та головним бухгалтером Запорізького державного підприємства «Радіоприлад»та наданої у судовому засіданні представником відповідача, вбачається, що не виплачена [PERSON] заробітна плата станом на 01.07.2012 року становить 5780 гривень, а вихідна допомога - 2798 гривень. Відповідно до ч.4 ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст.115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. На підставі ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. У зв'язку з викладеним, враховуючи, що представник відповідача позов визнав частково, а також те, що позивач отримав заробітну плату за березень 2012 року у повному обсязі, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітної платі підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за травень-грудень 2010 року, січень-лютий, вересень-жовтень, грудень 2011 року, січень-лютий 2012 року у розмірі 5780 гривень. Крім того, як встановлено судом, при звільненні [PERSON] Запорізьким державним підприємством «Радіоприлад»не було проведено повного розрахунку, у тому числі не виплачено нараховану вихідну допомогу. Не розрахувалось підприємство з позивачем і на момент розгляду даного спору. Відповідно до ст.44 Кодексу законів про працю України при порушенні трудового договору з підставі, зазначених у ст.ст.38, 39 Кодексу законів про працю України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до п.3.9. Інструкції зі статистки заробітної плати, розробленої відповідно до Законів України «Про Державну статистику»та «Про оплату праці»та затвердженим наказом Державного комітету статистики України №5 від 13.01.2044 року суми, нараховані працівниками за час затримки розрахунку при звільненні (вихідна допомога) не належить до фонду оплати праці, тобто не є заробітною платою. Таким чином, спір про стягнення вихідної допомоги відноситься до трудового спору, зазначеному у ч.1 ст. 233 КЗпП України, згідно якої працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача щодо відмови в задоволенні вимог позивача про стягнення вихідної допомоги з тих підстав, що позивач пропустив трьохмісячний строк звернення до суду, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи, зокрема, діями позивача, направленими на отримання інформації щодо заборгованості по вихідній допомозі, а саме: звернення за отриманням довідки про заборгованість, яка була отримана ним лише 20.04.2012 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що зі сторони позивача були вжиті усі можливі заходи щодо отримання належних йому як працівникові виплат при звільненні. Він своєчасно, тобто у передбачений законодавством трьохмісячний строк, звернувся до суду для захисту порушеного права. Виходячи з викладеного, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по вихідній допомозі є правомірними та таким, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільно-процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи, що представник відповідача позов визнав частково, а позивач не заперечувала проти стягнення зазначеної представником відповідача суми заборгованості по заробітній платі, суд вважає за можливе задовольнити позов частково. Так як позивач при подачі позовної заяви на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ч.2 ст.88 Цивільного-процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial