Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-09 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України у червні 2012 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, зазначивши, що 08.11.2008 року в м. Києві по вул. Червоногвардійська з вини [PERSON] була скоєна дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль Део державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] Розмір завданих [PERSON] збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №783 від 11 грудня 2008 року складає 36 365 грн. 46 коп.. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач на момент дорожньо - транспортної пригоди не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів. 09.03.2010 року [PERSON], скориставшись своїм правом, передбаченим ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»подав відповідну заяву, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану [PERSON] Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду [PERSON] добровільно не сплатив. Позивачем здійснено відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому, на підставі вищевикладеного позивач звернувся до суду про відшкодування збитків в порядку регресу. В судовому засіданні представники позивача Лукяненко А.В., Чишинський Р.В позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просили стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти в розмірі понесених витрат у сумі 25 600 грн, витрати по сплаті судового збору у сумі 241, 60 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 2000 грн. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, вказав, що винним себе у дорожньо-транспортній пригоді не визнає, про що зазначав в ході розслідування кримінальної справи по факту ДТП та при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього за ст. 124 КпАП України. Вважає, що у даному ДТП є вина водія Део д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] Просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача адвокат Раць О.Б. у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні у звязку з недоведенням вини відповідача у даній дорожньо-транспортній пригоді. Зокрема, зазначив, що проведеним правоохоронними органами розслідуванням обставин ДТП не було в повній мірі встановлено причину ДТП, з урахуванням стану дорожнього покриття автодороги та відсутністю відповідних попереджувальних знаків, не зясовано місце зіткнення автомобілів [PERSON] та [PERSON], не встановлено діями яких водіїв автомобілів, що брали участь у ДТП, завдані механічні пошкодження автомобілю [PERSON]. Крім того, з постанови про закриття кримінальної справи по факту ДТП зазначено, що порушення ПДР вбачається у діях всіх учасників пригоди, а згідно висновку експерта технічна можливість уникнути пригоди з боку відповідача не залежала від його односторонніх дій. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. В судовому засіданні встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 08.11.2008 року в м. Києві по вул. Червоногвардійська була скоєна дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль Део державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 17 квітня 2009 року, водія [PERSON], який керував автомобілем ВАЗ д.н.з [NUMBER] було визнано винним в порушенні правил дорожнього руху та вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та провадження у справі закрито у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.5). Вказана постанова суду не оскаржувалася та набрала законної сили. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, доказом вини відповідача у завданні шкоди позивачу є постанова суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, що потягло пошкодження транспортного засобу. Як зазначено в ст. 10, 11 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відсутність своєї вини у зобовязаннях з приводу відшкодування шкоди відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити заподіювач шкоди. Крім того, слід мати на увазі, що у випадку встановлення вини особи у ДТП постановою про притягнення до адміністративної відповідальності ця особа не позбавлена права доводити протиправність дій інших учасників ДТП і причинний звязок цієї протиправності із завданою шкодою. Вину таких осіб може бути підтверджено чи спростовано належними і допустимими доказами, передбаченими ЦПК України, зокрема висновком судової автотехнічної експертизи, письмовими доказами тощо. Проте, дослідженими в ході судового розгляду матеріалами справи не було достовірно встановлено вину інших осіб у скоєному ДТП, протиправність їх дій та їх причинний зв'язок з завданою шкодою. Так, зокрема за клопотанням відповідача була ухвалою суду від 19.0.2012 призначена судова авто-технічна експертиза. Згідно висновку експерта питання чи відповідали дії водія [PERSON] в даній дорожній обстановці вимогам ПДР України і чи був причинний зв'язок між його діями та виниклою пригодою мають бути вирішені судом з врахуванням субєктивних якостей водія, фактичних обставин ДТП та проведеного дослідження. Також зазначено, що технічна можливість уникнути пригоди з боку водія [PERSON] не залежала від його односторонніх дій (а.с. 127-129). Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Достатність доказів або їх сукупність означає, що вони або їхня кількість та вагомість дозволять зробити суду висновок про існування або відсутність певного юридичного факту (фактів), на підтвердження яких вони зібрані та в результаті встановлення якого в особи виникне, зміниться або припиниться певне субєктивне право. Слід зазначити, що дане дослідження було проведене експертом на підставі вихідних даних, які надав відповідач, зокрема дані про місце зіткнення автомобілів на подвійній роздільній особовій ліній. Матеріалами кримінальної справи місце зіткнення автомобілів не було встановлено. Крім того, твердження відповідача, про те, що автомобіль [PERSON] виїхав на зустрічну смугу руху автомобіля під керуванням [PERSON], суперечить поясненням інших учасників пригоди ([PERSON], [PERSON], [PERSON]), надані ними під час розслідування кримінальної справи (а.с. 98-102), які зазначили, що саме автомобіль під керування [PERSON] виїхав на зустрічну смугу. Враховуючи викладене, такий висновок експертизи не дозволяє суду зробити достовірний висновок про доведення вини інших учасників у даному ДТП, зокрема вини особи, яка отримала страхове відшкодування - [PERSON] У звязку з цим також, у суду немає підстав для зменшення регресної суми пропорційно ступеню його вини у ДТП. Розмір завданих [PERSON] збитків за пошкоджений транспортний засіб, складає 36 365 грн. 46 коп.., що підтверджується висновком судової автотоварознавчої експертизи № 783 від 11 грудня 2008 року (а.с.7-8, 24-32), розмір яких відповідач не заперечував. Згідно зі ст.41 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує шкоду на умовах, визначених законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідач [PERSON] на момент ДТП, не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів. Відповідно до ст. 22.1 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров"ю, майну третьої особи. Власник пошкодженого транспортного засобу [PERSON], маючи поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія ВА №3658250, виданого ВАТ НАСК «Оранта»зі строком дії з 12.02.2008 р. по 11.02.2009 р. включно (а.с.34), скористався своїм правом на отримання страхового відшкодування, внаслідок чого МТСБУ 13.04.2010 року здійснило виплату йому у сумі 25500 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1550 від 13 квітня 2010 року (а.с.10). Таким чином, позивач відшкодував шкоду за відповідача [PERSON], який спричинив ДТП та не мав договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ листами №4584/3-2-05 від 11.03.2010 року та №8093/3-2-05 від 23.04.2010 року (а.с. 22,23) запропонувало відповідачу в добровільному порядку відшкодувати завдані збитки. [PERSON] в добровільному порядку завдану потерпілому шкоду не відшкодував. Відповідно до положень ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Також Моторне (транспортне) страхове бюро України понесло витрати за роботу аварійного комісара у розмірі 100 гривень, що підтверджується актом виконання робіт, рахунками та платіжними документами (а.с.11,35-37). Як передбачено п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»№ 6 від 27.03.92 року з послідуючими змінами, унесеними постановами Пленуму Верховного Суду України № 7 від 08.07.94 року, № 11 від 30.09.94 року, № 15 від 25.05.98 року та № 9 від 24.10.2003 року, з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди. У звязку з цим з відповідача підлягають стягненню витрати позивача за послуги аварійного комісара по визначенню розміру завданої шкоди та збору документів. Окрім цього позивач поніс витрати на правову допомогу у сумі 2000 грн (а.с.76), які підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 256 грн.00 коп., так як позовні вимоги задоволені в повному обсязі на користь позивача. Враховуючи, що шкода внаслідок ДТП була заподіяна застрахованому автомобілю, позивачем було виплачено страхове відшкодування законному володільцю застрахованого транспортного засобу, згідно чинного законодавства позивач має право зворотної вимоги до винної особи, а заподіяну шкоду в порядку регресу добровільно не відшкодовано, тому позов МТСБУ підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved