Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним усний договір про виконання капітального ремонту квартири [ADDRESS] в Приморському районі міста Маріуполя, укладений 06.11.2011 року між позивачем та відповідачем; стягнути з відповідача на його користь 12 000 гривень, одержані на виконання договору, а також стягнути 5 000 гривень у відшкодування моральної шкоди та судові витрати. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд його позов задовольнити в повному обсязі, визнати недійсним усний договір про виконання капітального ремонту квартири [ADDRESS] в Приморському районі міста Маріуполя, укладений 06.11.2011 року між позивачем та відповідачем; стягнути з відповідача на його користь 12 000 гривень, одержані на виконання договору, а також стягнути 5 000 гривень у відшкодування моральної шкоди та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 06.11.2011 року між ним та відповідачем було укладено усний договір капітального підряду, за яким відповідач зобов’язався виконати капітальний ремонт належної позивачеві на праві власності квартири. З відповідачем до судового розгляду він не зустрічався взагалі, всі умови договору вони обговорили в телефонному режимі, в тому числі перелік робіт, порядок оплати та термін виконання таких робіт. Так, за його ствердженням, роботи мали бути виконані в найкоротший термін та не пізніше 20.11.2011 року, письмовий договір та проектно-кошторисну документацію мав підготувати та відправити йому на підпис [PERSON]. При цьому будь-яких перешкод до того, щоб самому підготувати проект такого договору, він суду не назвав. Оплата за договором була встановлена як 100% передплата (до початку виконання всіх робіт), при цьому він сам стверджував в суді, що фактично він здійснював оплату робіт поетапно, по мірі надходження йому грошових коштів з його особистих джерел доходів). Приймання виконаних робіт за його ствердженням мало відбутись 20.11.2011 року о 13-00 годині. Ціна договору була визначена в 12 000 гривень та вона включала всі витрати на капітальний ремонт квартири –і на придбання будівельних матеріалів, і на оплату виконаних робіт. Дату укладання договору –06.11.2011 року він визначив самостійно, не заперечуючи проти того, що ремонтні роботи в порядку виконання цього договору в його квартирі вже тривали біля місяця, мотивуючи цю дату тим, що «в той день він зрозумів остаточно, що відповідач не збирається підписувати письмовий договір». 14.11.2011 року він в односторонньому порядку визначив (зменшив) коло та обсяг ремонтних робіт, надіславши електронною поштою листа відповідачеві, після чого той зник. Він був вимушений приїхати з Києва, де він постійно мешкає, до Маріуполя, вертатись до правоохоронних органів та самостійно виконувати ремонт в своїй квартирі. Усним договором була також визначена відповідальність відповідача, в тому числі майнова. При цьому до обов’язків його самого, як замовника, відносився лише обов’язок здійснювати оплату. Окрім того, діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає в перенесених ним душевних стражданнях з приводу тривалого ремонту в квартирі та безпідставно сплаченої грошової суми. Він був вимушений залишити свою родину та маленького сина та переїхав в Маріуполь, де власними силами особисто вимушений виконувати всі ремонті роботи, жити в квартирі під час ремонту, тягати будівельні матеріали за наявності в цього хронічних захворювань, в нього виникла нова хвороба –алергічний дерматит, викликаний впливом будівельних суміші. Моральну шкоду оцінює в 5 000 гривень, мотивуючи це тим, що ця сума складає половину вартості матеріальної шкоди, які просив стягнути з відповідача на його користь. Відповідач [PERSON] позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити та в обґрунтування заперечень посилався на те, що в нього дійсно в перших числах жовтня 2011 року була усна домовленість про виконання ним певних будівельних робіт в належній позивачеві квартирі. З позивачем він спілкувався виключно по телефону, замовлення на цю роботу та ключі від квартири він отримав від сторонньої особи. 06.10.2011 року він приступив до виконання ремонтних робіт. Перелік робіт, які підлягали виконанню, був визначений приблизно та з часом доповнювався, строк ремонту не визначався взагалі, оскільки позивач в цій квартирі не мешкав, вона була майже порожньою, частково підготовленою до ремонту та позивач з ремонтом не поспішав. Порядок оплати був встановлений не 100% передплата, як зазначає позивач в суді, а поетапна оплата, тобто періодична часткова виплата коштів для придбання будівельних матеріалів на певному етапі робіт та подальша оплата кожного виду робіт після їх виконання. До виконання робіт він притягнув інших двох осіб –електрика та зварювальника, які мають певні фахові знання та виконали в квартирі свою частину робіт –здійснили заміну електропроводки, монтаж розеток, приварили металевий кут на балконі, оштукатурили та ґрунтували стелю, стіни тощо, та отримали оплату за виконані роботи. Він їм допомагав та виконував монтаж гіпсокартонної перегородки та інші роботи. Жодних розмов про будь-яку проектно-кошторисну документацію мови взагалі не велось і ніхто з сторін не мав обов’язку її готувати та узгоджувати. Питання про укладення письмового договору ними не обговорювалось та він не був зобов’язаний, як стверджує позивач в суді, готувати будь-які тексти договорів. 16.11.2011 року він з позивачем також ніяких договорів не укладав, до того моменту він вже виконав значну кількість робіт, та закінчити ремонт не зміг через поведінку позивача, який перестав перераховувати грошові кошти та вимагав негайно закінчити весь ремонт, що було не можливо. Окрім того, домовленістю про ремонт ними не визначались взагалі питання про відповідальність сторін, в тому числі питання відшкодувати моральну шкоду, та всі інші суттєві умови договору, на які посилається позивач в суді. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги не обґрунтованими , не доведеними та у його задоволенні відмовляє з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.10, ч.1 ст.11, ч..1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В обґрунтування позову позивач посилався та наполягав на тому, що між ним та відповідачем [PERSON] 06 листопада 2011 року був укладений договір будівельного підряду. Відповідно до ст..875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов’язується збудувати і здати у встановлений строк об’єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов’язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов’язок не покладається на підрядника, прийняти об’єкт або закінчені роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов’язаних з місцезнаходженням об’єкта. Положеннями статті 877 ЦК України встановлено, що підрядник зобов’язаний виконати здійснювати будівництво та пов’язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. усі роботи, визначені в проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов’язана надати відповідну документацію. Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Згідно із п.3 ч.1 ст.208 ЦПК України у письмові формі належить вчиняти: правочини між фізичними особами на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього кодексу. Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені сторонами як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча в однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Пунктом 12 «Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 року №668, передбачено, що договір підряду вважається неукладеним (таким, що не відбувся) у разі, коли сторони не досягли згоди з усіх істотних умов. Отже, згідно ст..ст.875, 877 ЦК України, обов’язок виготовити проектно-кошторисну документацію може бути покладений на підрядника чи замовника і є однією з суттєвих умов даного договору, щодо якої має бути досягнуто сторонами згоди. Крім того, має бути обговорено строк здачі об’єкту, прийняття об’єкту, тощо. При обґрунтуванні позовних вимог позивач виходив з положень договору підряду на капітальне будівництво з посиланням на відповідні норми законодавства, які регулюють відносини за даним договором, і правом змінити свої вимоги, незважаючи на роз’яснення суду, він не скористався. З пояснень сторін в суді вбачається, що на початку жовтня 2011 року між позивачем та відповідачем було досягнуто усної домовленості щодо здійснення ремонту в належній позивачеві [PERSON] на праві власності квартирі [ADDRESS]. Договір у письмовій формі не укладався, однак ще до визначеної позивачем дати укладання такого договору (06 листопада 2011 року) відповідач вже приступив до фактичного виконання ремонтних робіт та 07.10.2011 року Талалай перерахував Загруському грошові кошти на придбання матеріалів. Дата початку та закінчення робіт, порядок прийняття виконаних робіт та порядок їх оплати, повний перелік робіт, кошторис, проектна документація, відповідальність сторін тощо сторонами конкретно визначені не були, про що свідчить категорична протилежність їх свідчень в судовому засіданні та відсутність належних доказів на підтвердження досягнення згоди щодо таких умов. Позивач частками перераховував грошові кошти на особистий картковий рахунок відповідача в установі банку (зарплатна картка) та сплатив йому таким чином 6 400 гривень із визначенням призначення платежу – «внесення готівки на картковий рахунок». Судом встановлено, що сторонами не були обумовлені суттєві умови договору, зокрема термін виконання робіт, порядок оплати, виконання будівельних робіт відповідно до проектно-кошторисної документації, обов’язок виготовлення такої документації, тощо. Крім того, не має можливості встановити навіть точної дати укладання такого договору підряду між сторонами, оскільки позивач в судовому засіданні пояснив, що у позовній заяві датою укладання договору підряду є дата, коли він в односторонньому порядку різко обмежив коло та обсяг виконуємих в межах цього договору ремонтних робіт та встановив тижневий термін їх виконання. Також він зазначав про інші дати укладання цього ж договору в жовтні 2011 року, однак в будь-якому випадку ці дати були досить пізніше, ніж та дата, коли відповідач вже розпочав ремонтні роботи в квартирі. Крім того, враховуючи предмет та обставини договору, відповідно до ст..208, 639 ЦК України такий договір підряду повинен був укладатись в письмовій формі. Таким чином, оскільки сторонами не було досягнуто згоди щодо всіх істотних суттєвих умов договору будівельного підряду, суд приходить до висновку про те, що договір будівельного підряду між Талалай та [PERSON] є не укладеним, а тому позовні вимоги про розірвання договору є безпідставними та задоволенню не підлягають. Жодних належних та допустимих доказів того, що сторони досягли згоди щодо всіх суттєвих умов договору підряду на капітальне будівництво, суду не надано. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»встановлено, що відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову при визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються о правочину, який не вчинено. Оскільки договір будівельного підряду в даному конкретному випадку є не укладеним, то суд не може застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ст..216 ЦК України, а тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення грошової суми 12 000 гривень, також відмовляє. До того, суд вважає не доведеним належним чином факт отримання відповідачем саме 12 000 гривень на виконання саме договору будівельного підряду. Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то такі вимоги є безпідставними, не ґрунтуються на законі, не передбачені договором та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed