Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-03 00:00:00

23 липня 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], в якому просив залишити дитину на його виховання та утримання. В обґрунтування позовних вимог, позивач [PERSON] вказав, що від шлюбу з відповідачем, який розірвано 31 серпня 2007 року, вони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. [PERSON] після розірвання шлюбу поїхала з дитиною до матері в [ADDRESS] де проживає до цього часу. Після розірвання шлюбу, відповідач всіляко перешкоджала позивачеві побаченням з сином, що дуже бентежить його оскільки дитина проживає в антисанітарійних умовах, його мати не має змоги забезпечити сина всім необхідним для його розвитку та життєдіяльності крім того в родині склалася нездорова психологічна ситуація, яка впливає на дитину, хлопчик відокремлений від зовнішнього світу мати та бабуся забороняють йому спілкуватися з оточуючими, на даний час не влаштували його до школи. На підставі того, що він має суттєво кращі умови проживання ніж [PERSON], працевлаштований, здоровий, дуже любить сина, з урахуванням тих обставин, що матеріально-побутовий стан [PERSON] не задовольнить належним чином потреби дитини, а методи виховання можуть вплинути на психічний стан та розвиток дитини вцілому просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні наполягали на задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладених у ньому. [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що після розірвання стосунків з дружиною він бажає самостійно займатися вихованням сина та має для цього всі належні умови, а саме, будинок, постійне місце роботи, задовільний стан здоров'я, позитивні характеристики тощо. [PERSON] вказав, що побоюється за дитини оскільки мати - відповідач у справі та бабуся повністю відгороджують [PERSON] від зовнішнього світу, син спілкується з ним лише через фрамугу коли приїздить, оскільки відповідач забороняє йому бачитися з сином. Крім того умови проживання дитини є жахливими, будинок перебуває у руйнівному стані, дитина не відвідувала дошкільного закладу на даний час не влаштований до школи. [PERSON] наполягав, що дружина не забезпечує дитині навіть елементарні умови існування. З огляду на -2- всі обставини та з урахуванням інтересів дитини, позивач [PERSON] вважав, що доцільним є проживання сина - [PERSON], разом з ним та просив його позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала вказала, що дійсно не допускає [PERSON] до сина, оскільки той не сплачує аліменти на утримання дитини, а тому не є належним батьком. Не заперечувала того, що позивач регулярно приїздив до дитини та залишав гостинці та подарунки, які вона не приймала. Також пояснила, що вона з дитиною та матір'ю проживають в [ADDRESS], який не належить їх родині, коштів на ремонт та облаштування житла вона не має. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації Харківської області Мартинова О.В. у судовому засіданні вказувала на те, що всі спроби соціальних та медичних служб направлені на обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] позитивного результату не дали. Відповідач [PERSON] та її мати перешкоджають відповідному обстеженню у грубій формі, ведуть себе агресивно, тобто соціальні служби не мали змогу навіть побачити хлопчика. З урахуванням всіх відомостей, які відомі їх службі, з урахуванням інтересів дитини та з метою забезпечення нормального розвитку та стабільного психологічного стану дитини вважали за доцільне залишити проживати хлопчика з батьком. Представник третьої особи - Зміївського районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді Бережна К.С. у судовому засіданні вказувала на доцільність прийняття рішення на користь позивача [PERSON] мотивуючи вказане тим, що відповідач [PERSON] декілька років знаходилася в місцевому банку даних сімей, що опинилися в складних життєвих обставинах, в зв'язку з чим спеціалісти соціальних служб неодноразово намагалися потрапити в будинок, але в грубій формі у такому доступі їй було відмовлено. Зовні будинок в якому проживає дитина дуже неохайний, зі слів сусідів відомо, що умови в будинку антисанітарні, родина живе відлюдкувато на подвір'я нікого не пускає. Вважала, що за таких умов дитина позбавлена можливості нормально розвиватися відповідно до віку, не сформовані соціальні зв'язку, оскільки хлопчик ні з ким окрім матері та бабусі не спілкується. З урахуванням даних обстави є загроза необхідності подальшого направлення дитини на виховання до державного дитячого закладу. Заслухавши пояснення сторін, представників третіх осіб, свідків, перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного: Згідно зі статтею 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Згідно зі статтями 160, 161 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість -3- створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Судом встановлено, що 31 серпня 2007 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. / а.с.7/ Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 02.06.2006 року./а.с.8/ Між [PERSON] та [PERSON] не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання малолітнього сина - [PERSON]. Згідно положень Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити дитині належні умови проживання. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до «Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок», схваленої Постановою Верховною Радою України №475-ХІУ від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок. Ураховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, а також частин 7 і 8 статті 7 Сімейного кодексу України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини 3 статті 10, частини 1 статті 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] на посилання своїх позовних вимог надав наступні докази: З медичної довідки вбачається, стан здоров'я [PERSON] задовільний. / а.с. 72/ Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] за адресою [ADDRESS], він проживає в приватному будинку разом зі своєю родиною, будинок у належному стані є всі необхідні меблі, побутова техніка та умови для виховання дітей. Сукупний дохід родини складає 3000 грн. на місяць. / а.с. 16/ Згідно характеристики приватного підприємства «Спецмонтаждіагностика» від 11.06.2012 року де працює позивач [PERSON], він характеризується позитивно, як урівноважений та дисциплінований працівник./ а.с. 25/ Висновком Зміївської районної державної адміністрації Зміївського районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді Зміївської районної державної адміністрації Харківської області від 30 липня 2012 року визначено доцільність проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком. Згідно даного висновку родина відповідача [PERSON] знаходиться в банку сімей, що опинилася в складних життєвих обставинах, спеціалісти служби неодноразова намагалися обстежити умови проживання дитини, але у грубій формі їм було у цьому відмовлено. Зовні будинок в якому проживає дитина дуже неохайний, зі слів -4- сусідів умови проживання в будинку антисанітарні, дитина позбавлена можливості нормально розвиватися відповідно до віку, не сформовані соціальні зв'язки, хлопчик не спілкується ні з ким окрім матері та бабусі. / а.с.24, 17/ У матеріалах справи представлені відомості про стан здоров'я [PERSON], відповідно до яких вона має задовільний стан здоров'я. / а.с.73/ [PERSON] перебуває на обліку, як безробітна у Зміївському РЦЗ та отримує допомогу, розмір якої за період з квітня по червень 2012 року склав 1613,87 грн. /а.с.40/ У судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS] у якому проживає сім'я відповідача їм не належить, право власності на нього не зареєстровано. Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON], [PERSON], вказували, що позивач [PERSON] дуже збентежений долею сина, неодноразово приїздив до дитини, привозив подарунки, одяг тощо, але міг бачити [PERSON] лише через вікно, оскільки [PERSON] та її мати перешкоджають будь-якому спілкуванню дитини з батьком, дідом, оточуючими. В свою чергу свідки [PERSON] та [PERSON], які виїжджали поряд з соціальними службами за місцем проживання дитини з метою проведення обстеження умов проживання, у судовому засіданні вказували, що відповідач та її мати перешкоджали у проведенні такого обстеження, у грубій формі, з огляду на зовнішній стан будівлі та подвір'я, умови проживання даної сім'ї є вкрай незадовільними. Свідок [PERSON] - голова Скрипаївської сільської ради у судовому засіданні вказала, що за час проживання родини [PERSON] на території ради вона бачила хлопчика лише один раз, сім'я дійсно проживає у старому не газифікованому будинку, який потребує ремонту. Батько дитини - [PERSON] звертався до них з заявою про можливість бачитися з сином. Відповідно до статті 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням показань свідків та інших доказів, що містяться у матеріалах справи, суд приходить до висновку про, що умови проживання малолітнього [PERSON] є вкрай незадовільними. Отже, судом встановлено, що ставлення матері до виконання своїх батьківських обов'язків є неналежним, нормальні умови для проживання та розвитку сина вона створити не може. При визначенні місця проживання малолітнього сина, слід взяти до уваги його стать, врахувавши ту обставину, що хлопчику з точки зору статі, гігієни, обслуговування можливо залишити з батьком. Дитина зараз у віці, коли починає формуватися її особистість й потребує постійного батьківського догляду, мати обмежує дитину у спілкуванні, хлопчик відокремлений від зовнішнього світу, на даний час не влаштований до школи, що може негативно в подальшому вплинути на його психічний та психологічний розвиток. Крім того існує загроза направлення дитини на виховання до державного закладу. З огляду на те, що батько має змогу надати дитині належне виховання та забезпечити його всім необхідним для його нормального розвитку та життєдіяльності, а першочергова увага повинна приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів малолітньої дитини, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги [PERSON], визначивши місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] року разом з батьком.

Outcome: approved