Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] райдержадміністрації про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 31 січня 1997 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що його мати [PERSON] за життя працювала на різних посадах на КПСП Колосі по завершенні своєї трудової діяльності вийшла на пенсію від вказаного господарства. На момент паювання земель КПСП Колос, що мало місце у 1995 році, його матір було внесено до списку пайовиків, а 31.01.1997 року вона померла не скориставшись своїм правом на отримання сертифікату на земельну частку (пай). Посилаючись на те, що його мати [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай), про яке йому стало відомо лише в серпні 2012 року від працівників Розанівської сільської ради, він, як спадкоємець після її смерті, має право на успадкування за законом вказаного права, тому просив задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні позивач [PERSON], посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Представник відповідача, [PERSON] районної державної адміністрації Миколаївської області, [PERSON], згідно довіреності № 63 від 07.11.2012 року, позовні вимоги позивача не визнав, посилаючись на не набуття громадянкою [PERSON] за життя права на земельну частку (пай) через не реалізацію нею права на отримання правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) як члена КПСП Колос, а також вказуючи на пропуск позивачем [PERSON] строку позовної давності при зверненні останнього до суду з цим позовом, просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач відділ Держкомзему у [PERSON] районі Миколаївської області, повідомлений про дату час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про вручення судової повістки, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, заперечень проти позову та доказів, які б підтверджували безпідставність позову не надав, про причини неявки до суду не повідомив. Представник третьої особи - Розанівської сільської ради Новобузького району, сільський голова [PERSON], в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких було внесено до списку, що долучається до державного акта на право колективної власності на землю, зокрема постійні працівники - члени КСП та пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай набувають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа, що його засвідчує, а саме земельного сертифіката (Указ Президента України від 10.11.1994 року №666/94 Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва). Із матеріалів справи вбачається, що громадянка [PERSON] являлася членом КПСП КолосНовобузького району. За даними відділу Дежкомзему у [PERSON] районі від 13.09.2012 року КПСП Колосотримало Державний акт на право колективної власності на землю 20.12.1995 року. При цьому [PERSON] була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) вказаного господарства, що є додатком до вказаного Державного акту, а тому набула права на земельну частку (пай) із земель КПСП Колос Новобузького району, але сертифікат, на посвідчення такого права власності, вона за життя не отримала.\~\~ Як видно із свідоцтва про смерть (копії) серії І-ФП №069195, виданого Розанівською сільською радою Новобузького району Миколаївської області 04.02.1997 року, [PERSON] померла 31 січня 1997 року у віці 78 років в с. Новоантонівка, Новобузького району Миколаївської області. За цих обставин, слід вважати, що право позивача, як спадкоємця померлої порушено, оскільки із-за не видачі спадкодавцю [PERSON] сертифіката на право власності на земельну частку (пай), він не має змоги оформити в нотаріальному порядку спадкові права. Однак, за захистом свого порушеного права позивач звернувся до суду лише через пятнадцять років після смерті своєї матері [PERSON], тобто пропустив встановлену статтею 71 ЦК України, в редакції 1963 pоку, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, загальну позовну давність тривалістю в три роки. Доводи позивача стосовно того, що початок перебігу позовної давності за даним спором слід рахувати з серпня 2012 року, коли він дізнався про порушення його права від працівників Розанівської сільської ради, є хибними, оскільки ґрунтуються на помилковому розумінні положень закону. Так, відповідно до ст. 76 ЦК України (в редакції 1963 року) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, а таке право виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Враховуючи те, що право на земельну частку (пай) позивача в порядку спадкування виникло внаслідок смерті його матері [PERSON], яка настала 31.01.1997 року, тому саме з часу смерті спадкодавця має обчислюватися і строк позовної давності, передбачений ст. 71 ЦК України в редакції 1963 року. В порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивач не надав суду переконливих доказів, які свідчать про поважність причин пропуску ним зазначеного строку, а судом таких при розгляді справи не встановлено. Посилання позивача на строкову та тривалу понадстрокову службу в Збройних Силах Радянської армії, подекуди і у віддалених місцях (Німеччина, Білорусь), не спростовує вказаних висновків суду. Представник відповідача в судовому засіданні наполягав на застосуванні наслідків спливу позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З врахуванням зазначеного, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача, через сплив строків позовної давності, слід відмовити. Судові витрати (судовий збір), понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи у розмірі 286 грн., належить віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed