Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-11 00:00:00

У січні 2010 року відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», (далі ПАТ КБ «Надра») звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту і договором поруки. В обгрунтування своїх вимог позивач вказував, що 14 вересня 2006 року між банком та відповідачем [PERSON], прізвище якої змінено на [PERSON], було укладено .кредитний договір №08/09/2006 980К448, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит на суму 51 900 гривень зі сплатою за користування кредитними коштами 16 % річних зі строком повернення кредиту до 13 вересня 2011 року. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязався здійснювати погашення кредиту та. сплачування відсотків за користування кредитом, шляхом сплати до 20 числа кожного місяця 1402 гри. В забезпечення повернення кредиту банку, [PERSON] передала за договором застави від 14.09.2006 року автомобіль марки ВАЗ 2110, 2006 року випуску, реєстраційний номер BE 0783 BE, який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу автотранспортного засобу № 82 від 12.09 2006р. Крім того, з забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між банком та [PERSON] укладений договір поруки від 14 вересня 2006р., за. яким [PERSON]Ф, зобов'язався солідарно відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання кредитних зобов 'язань [PERSON] Проте вказані зобовязання за кредитним договором [PERSON] не виконує, а тому станом на 23.12.2009р.., загальна заборгованість за вказаним кредитним договором становить: 49134,19 гривень, з яких: основний борг - 39 906,02 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 7 049,09 грн., комісія - 2036,16 гри., пеня - 142,92 грн. Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити До розгляду справи по суті [PERSON] предявив зустрічний позов до ПАТ КВ «Надра» про припинення укладеного з ним договору поруки, обгрунтовуючи це тим, що притягнення його як відповідача у справі не ґрунтується на нормах матеріального права, а також иротиречить умовам, зазначеним в договорі поруки. Він зазначав, що відповідно до п.2.1 договору поруки кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобовязань, що витікають з кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання зобовязання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обовязкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобовязання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). В повідомленні повинно бути визначено розмір невиконаних позичальником зобовязань, а також розрахунок суми штрафних санкцій, в разі їх наявності, що необхідно сплатити. Проте банком йому не було направлено повідомлення з вимогою виконати зобовязання за кредитним договором у звязку з їх невиконанням позичальником, а це є обовязковою умовою настання відповідальності поручителя. Вважає, що порука за зобовязаннями відповідно до укладено Договору поруки від 14.09.2006р. припинена, оскільки сірок дії договору поруки не встановлений, а шестимісячний термін для предявлення нової вимоги до нього сплинув і відповідно до умов ч.4 ст.559 ЦК України порука, припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимога до поручителя. Далі зазначав, що він дізнався з судової повістки, що дочка [PERSON] ([PERSON] не повертає кредит до банку та питалася оформити реструктуризацію боргу. Крім того банк не надав йому повної інформації про кредит на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» та в п. 1.3.2.договору, на його думку, плата за управління- кредитом, а в договорі поруки це називається комісією. І6.03.2012р. ухвалою суду зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «Надра» про припинення договору поруки був прийнятий до спільного розгляду та обєднаний з первісним позовом ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] ( [PERSON]) про стягнення заборгованості за договором кредиту та договором поруки. В судовому засіданні представник позивача збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку кредитну заборгованість станом на І4.10.2010р в сумі 64 414, 30 гривень, з них 39 906,02 грн. основного боргу, 12 209,57 грн. відсотків за користування кредитом, 3 579,07грн. комісії, 268,32 пені, 5190грн. штрафу за порушення умов кредитного договору та 3261,32грн. збитків від інфляції за час затримки повернення кредиту та судові витрати в сумі 644,14грн.і 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи при подачі позову, який існував «ц момент виникнення правовідносин. Проти зустрічного позову заперечували, пояснивши це тим, що [PERSON], як поручитель підписав зазначений договір поруки, погодившись з усіма умовами договору; термін дії договору визначений фактом повного виконання позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобовязань відповідно до умов договору поруки; вимога- попередження про виконання зобовязань направлялася відповідачам рекомендованою кореспонденцією, про що свідчать реєстри поштових відправлень. Далі зазначав,що відповідачі ознайомлені про умови кредитного договору. Посилання відповідача на припинення договору поруки ні є правомірним, оскільки строк дії договору поруки був встановлений я.5.3 договору поруки. Просив первісний позов задовольнити в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову відмовити через безпідставність. Відповідач [PERSON] після оголошеної перерви в судове засідання не зявилася, направила для участі у справі свого представника та надала письмові заперечення проти первісного позову, я в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог банка;вважає,що банком завишена процентна ставка по кредиту через те, що в договір включений і пункт про стягнення щомісячної плати за управління кредитом із розрахунку 0,4 % від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом, в результаті зясувалося, що вона сплачує процентну ставку не 16% річних, а більше 20 % річних. Таку інформацію банк скрив від неї. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували з тих підстав, що банк не має права звертатися до нього як до поручителя з вимогою про стягнення кредитної заборгованості, оскільки порука припинена. Зустрічну заяву підтримують та просять визнати договір поруки припиненим. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає первісний позов таким, що підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з таких підстав. Як вбачається з кредитного договору № 08/09/2006 980 К-448 від 14 вересня 2006р. ( а. с. 5-7 ) [PERSON], прізвище якої змінено на [PERSON], в звязку з реєстрацією шлюбу з [PERSON], 30.09.2006р. ( а. с. 32) отримала кредит у відкритому акціонерному товаристві комерційний банк „Надра, правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк „Надра, у сумі 51 900 грн. зі сплатою за користування кредитними коштами 16 % річних, строком до 13 вересня 2011 року для придбання автомобіля. Факт перерахування коштів підтверджується меморіальним ордером № 1 від 14.09.2006 року. (а. с. 12) Згідно з умовами п.3.3.2 тап.3.3.3 кредитного договору [PERSON] зобовязалася здійснювати погашення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом шляхом сплати мінімально необхідного платежу в сумі 1402,0 грн. до 20 числа кожного поточного місяця. ( а. с. 5 ). В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] був укладений Договір поруки від 14 вересня 2006р„ ( а. с. 8-9 ) відповідно до якого останній зобовязався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання кредитних зобовязань [PERSON]. Відповідачами зобовязання за кредитним договором та договором поруки не виконуються, тому мають заборгованість, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 14.10.2010р., становить 64 414,30 гривень, з яких: основний борг- 39906,02 гривень; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 12209,57 гривень; комісія - 3579,07 гривень; пеня - 268,32 гривень; штраф за порушення умов кредитного договору - 5190 гривень; збитки від інфляції за час затримки повернення грошових коштів - 3261,32 гривень. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобовязання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст.624, 625 ЦК України, тобто при порушенні зобовязань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки від суми боргу та неустойку у вигляді пені або штрафу, що передбачена умовами договору. Пунктом 5.1 Кредитного договору передбачено сплату позичальником пені в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, а пунктом 5.2 сплату штрафу у розмірі 10% від суми кредиту (51900 грн.) за кожен випадок у разі порушення позичальником вимог окремих пунктів договору. Відповідач своєчасно кредит, а також нараховані за його користування відсотки не повернув, продовжував користуватися грошима на тих же умовах, договір не розривав, тому відсотки за користування кредитом нараховані правомірно. Таким чином суд вважає обгрунтованими позовні вимога в частині стягнення боргу за кредитом на суму 39906,02 гривень; заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 12209,57 гривень, штрафу за порушення умов кредитного договору на суму 5190 гривень та пені в сумі 268,32 гривень. Проте суд не погоджується з вимогами банку про стягнення комісії на суму 3579,07 гривень та збитків від інфляції за час затримки повернення грошових коштів в розмірі 3261,32 гривень. Такі висновки суд зробив з того, що вказаний кредитний договір не містить поняття „комісія та в ньому не передбачені умови нарахування такої комісії, проте в п.1.3.2 кредитного договору зазначено поняття „плати за управління кредитом та механізм її обчислення. Пунктом 3,5 Кредитного договору передбачений порядок (черговість) сплати кредиту та заборгованості, проте серед цих пунктів також не передбачено поняття „Комісія. Через не відповідність у визначенні понять у кредитному договорі та договорі поруки, суд не вбачає підстав для стягнення цих сум. Що стосується стягнення збитків від інфляціїї, то відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проте суд, вважає, що позивач не надав достовірних .доказів по розрахунку такої суми. Що стосується вимог зустрічного позову про припинення договору поруки, то суд вважає їх безпідставними, виходячи з наступного. Згідно з ч.І ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку і відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязань забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (ч. 1 ст. 554 ЦК України). А частина 2 ст.554 ЦК України передбачає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.І ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Положеннями ст. ст. 598, 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що на забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 14.09.2006 року між ВАТ КБ „Надра, правонаступником якого є ПАТ КБ „Надра та [PERSON] було укладено Договір поруки. Пунктом 1.1 договору поруки визначено, що відповідач [PERSON] поручається перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають із Кредитного договору №08/09/2006 980 К-448 від 14 вересня 2006р. Також зазначено, що поручитель зобовязався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання кредитних зобовязань лопшаяьника. Посилання позивача за зустрічним позовом [PERSON] на те, що строк дії договору поруки скінчився, а тому його порука за [PERSON] припинилася не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк ( термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначається моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як вбачається з п.5.3 Договору поруки, дія цього договору закінчується повним та належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобовязань згідно з умовами договору поруки. Ні позичальником [PERSON], ні [PERSON] зобовязання за їх підписаним договорами виконані не були, а тому і дія Договору поруки також не скінчилася. Крім того п.2.6 Договору поруки передбачено, що зобовязання поручителя буде вважатися виконаним належним чином з моменту зарахування на рахунок кредитора грошової суми, вказаної у повідомленні. Ствердження відповідачів, що вони не отримували вимогу-попередження, спростовується, тим що 25.12.2009р. банком надсилалася вимога-попередження про дострокове повернення кредиту у звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором, це підтверджується списком № 631 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів. ( а.с. 18 - 19 ). Проте протилежної обставини відповідачі суду не надали. Зазначена вимога відповідачами була проігнорована. В своїй зустрічній заяві [PERSON] посилався на „скриту процентну ставку як на можливу підставу припинення поруки, зазначивши що при сумарному підрахуванні сплачених процентів за користування кредитом та сум за управління кредитом процентна ставка збільшується до 20,8% замість зазначених в договорі 16% річних, а це в свою чергу потягло збільшення обсягу відповідальності його як поручителя. Проте на підтвердження своїх доводів позивачем за зустрічним позовом не надано суду достовірних доказів. Відповідно до ч.З ст.10 та ч.І ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Натомість пунктом 8.1 Кредитного договору передбачена можливість зміни відсоткової ставки, але про це складається відповідна додаткова угода між банком та позичальником. Судом встановлено, що така додаткова угода про збільшення розміру відсоткової ставки не складалася та сторонами не підписувалася, а отже доводи про збільшення відсоткової ставки безпідставні і не можуть бути взяті за підставу для припинення договору поруки, як то передбачає ч.І ст.559 ЦК України. До того ж суд зазначає, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] погодилися з умовами кредитного договору та договору поруки відповідно, підписали його на підставі вільного волевиявлення, і ставлячи підпис, вважали зазначені договори справедливими. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом про припинення договору поруки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню, оскільки підстави, передбачені для припинення поруки відсутні, а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Що стосується первісних позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, то з урахуванням вшцевикладених обставин та на підставі вимог ст.599 ЦК України, яка передбачає, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 ЦК України встановлює, іцо одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускається,-, вони підлягають частковому задоволенню в розмірі 57573,91 гривні, яка складається з 39 906,02 грн. основного боргу, 12 209, 57 грн. відсотків за користуванні! кредитом, 268,32 грн. пені, 5190 грн. штрафу. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає можливим покласти на відповідачів також і судові витрати позивача при подачі позовної заяви пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 575,74 грн. судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи при подачі позову у сумі 120 грн., а разом

Outcome: partial