Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 25.10.2002 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (актовий запис №543), посилаючись на те, що життя з відповідачем не склалося, фактичні шлюбні відносини припинені, бажання продовжувати їх відсутнє, тому вона просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, повідомлена судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася, надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позов визнала в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про одруження, серії 1-ЖС, виданого повторно Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, 25.10.2002 року сторони уклали шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний запис за №543 (а.с.6). Згідно свідоцтва про народження, серії І-ЖС, №202202, виданого повторно 05.07.2012 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.10.2012 року сторонам був наданий строк для примирення один місяць. Однак, позивач все одно наполягає на розірванні шлюбу, оскільки, на його думку, відновити шлюб неможливо і їх подальше спільне життя з відповідачем може негативно позначитися на їх інтересах та інтересах їхньої неповнолітньої дитини. Відповідач також позов визнала у повному обсязі та проти розірвання шлюбу не заперечувала. Судом також встановлено те, що сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом вживалися заходи для примирення сторін, однак позивач наполягає на розірванні шлюбу та вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Так як позивач просив не стягувати з відповідача сплачений нею при подачі позовної заяви до суду судовий збір, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved