Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-03 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк»звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в позові посилається на те, що між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № ZPXRRС03960008 від 12.05.2007р. Відповідно до умов вищезазначеного Договору, позивач надає відповідачу кредит у сумі 12760грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.05.2008року. Позивач свої зобовязання за Договором виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 12760,00грн. Відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договором, у звязку з чим станом на 19.01.2012 заборгованість по вказаному договору становить 86906,77грн. У звязку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судовому засіданні просив суд позов задовольнити на тих підставах, що в ньому зазначені. Відповідач про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, відповідно до ст. ст. 74, 76 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень не надав. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено наступне. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (відповідач) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, 12.05.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк»та [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], був укладений кредитний договір № ZPXRRС03960008, на підставі якого відповідачу було надано грошові кошти в сумі 12760,00грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.05.2008року (арк. с. 5). Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 12760,00грн. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Судом встановлено, що в порушення норм закону і умов кредитного договору, [PERSON], зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 19.01.2012 в розмірі 86906,77грн., з яких: не погашений кредит 12760 грн., не сплачені відсотки 29016,70грн., заборгованість по комісії 7120,08грн., пеня 33395,38 грн., штраф 500грн., 4114,61грн., які позивач просив стягнути з відповідача разом із судовими витратами (а.с.3). Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Кредитним договором передбачена відповідальність за порушення зобовязання, а саме: фіксований штраф в розмірі 500рн., штраф відсотковий від суми кредиту, та пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості від несплаченої суми кредиту за кожен день (обор.арк.с.5). Тобто за одне й те саме порушення зобовязання передбачена подвійна відповідальність одного виду. При цьому в ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме покарання. Отже пеня і штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що підставою стягнення як штрафу в розмірі 4614,61грн., так і пені в розмірі 33395,38грн., як різновидів неустойки, стало порушення відповідачем строків повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, отже по суті таке стягнення являється подвійною цивільно-правовою відповідальністю одного й того ж виду за одне й теж порушення договірного зобовязання. Питання про застосування позовної давності від сторін не надходило. Враховуючи зазначені обставини, вочевидь не співмірність між передбаченою санкцією і порушенням зобовязання,

Outcome: partial