Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом про визнання права власності на частку майна яке є об.єктом спільної сумісної власності подружжя, та виділ майна в натурі за яким просить визнати за ним право власності на 51,36% житлового будинку розташованого за адресою у м.Славутич, Вільнюський квартал, 26, та половину господарських споруд розташованих на земельній ділянці, на якій розташовано цей будинок і право власності на 51,36 % земельної ділянки на якій розташовано житловий будинок №26 у Вільнюському кварталі міста Славутич. Свої позовні вимоги [PERSON], обґрунтовує тим, що з 27 червня 1997 року по 03.06.2009 року він знаходився в офіційному шлюбі з [PERSON] (на даний час [PERSON]) [PERSON]. За час шлюбу за рахунок спільних коштів сімейного бюджету вони придбали вищевказаний котедж. 13.06.2012 року позивачем [PERSON], було подано уточнення до позовної заяви за яким просив визнати за ним право власності на 51.36% житлового будинку розташованого за адресою: м.Славутич. Вільнюський квартал, 26, та половину господарських споруд розташованих на земельній ділянці, на якій розташовано цей будинок; і право власності на 51,36% земельної ділянки на якій розташовано житловий будинок №2.6 у, Вільнюському кварталі міста Славутич, а також просив визнати право власності на майно, перелік якого вказано в уточненні до позовної заяви. Під час розгляду справи позивачем було направлена до суду нова заява про уточнення позовної заяви, в якій він просив крім вищезазначеного стягнути з відповідачки [PERSON], вартість проданого без його відома автомобіля ВАЗ-21061 у сумі 4800,00 гривень. В судовому засіданні позивач і його представник повністю підтримав вимоги та додатково, пояснили, що вимоги є цілком обґрунтованими, оскільки надали суду письмові докази, а також покази свідків які будуть допитані в суді, повністю підтвердять факт набуття позивачем під час шлюбу з [PERSON], котеджу, а також зазначеного в позовній заяві майна, гаражу і транспортного засобу. Відповідач [PERSON], і її представник [PERSON], позовні вимоги не визнали, вважали їх безпідставними, оскільки котедж було придбано відповідно до договору міни двох квартир її та рідних її дочок і онуки а також грошової доплати, гроші вона особисто займала і віддавала, це її особисті кошти. Тому у позивача немає ніякого права на даний котедж. Дійсно вони перебували у шлюбі з позивачем, але з жовтня 2005 року позивач виїхав з котеджу, забрав речі і більше не з,являвся. У період шлюбу вона за свої особисті кошти придбала автомобіль, якій продала. Майно ними поділено. [PERSON], забрав свої речі і виїхав, з котеджу Відповідач [PERSON], в суд не з'явилася, про час і місце слухання справи належним чином завчасно повідомлена. Від відповідача на адресу суду надійшов лист, згідно якої вона просить слухати справу за її відсутності, позовні вимоги не визнає В судовому засіданні встановлено, що як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу І-БК №185862 виданого відділом реєстрації актів громадського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області , Україна 27 червня 1997 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] (позивач) і [PERSON]: (відповідач-1), розірвання якого 03 червня 2009 року було зареєстрованого у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області Після розірваний шлюбу відповідач повернулася на своє попереднє прізвище - [PERSON]. З наданих документів вбачається, що позивач і відповідач за час свого шлюбу та спільного проживання за рахунок коштів їх сімейного бюджету набули у спільну сумісну власність: транспортний засіб марки «ВАЗ - 21061», який був поставлений 15 квітня 2005 року на реєстраційний облік до ВРЕР з обслуговування м. Славутич ГУ МВС України в Київській області та йому наданий державний номерний знак AI ЗО 71 АС, трьохкімнатну квартиру №29, яка розташована у будинку №11 Київського кварталу Славутич Київської області, яка за договором купівлі - продажу, посвідченим 12 жовтня 2001 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області за реєстровим № 5441, була оформлена на [PERSON] /[PERSON]/[PERSON] (відповідач 1). Право власності на цю квартиру 19.10.2001 року було зареєстровано у Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 27/29. З наданих документів вбачається, що в подальшому вищевказана трьохкімнатна квартира, та двохкімнатна квартира [ADDRESS], яка належала на праві спільної часткової власності [PERSON] /[PERSON]/ Л.Б., і [PERSON], за договором міни, посвідченим 19 жовтня 2001 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області в реєстрі за № 5556, були обмінені на житловий будинок № 26, розташований у Вільнюському кварталі м. Славутича Київської області. 15 листопада 2001 року право власності на цей житловий будинок було зареєстровано у Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації на ім,я [PERSON] /[PERSON]/ Л.Б. та [PERSON] у реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 297. За умовами, що були досягнуті між сторонами договору, обмін вищевказаних жилих приміщень відбувся з доплатою за рахунок коштів в сумі 19 075 гривень, які [PERSON] /[PERSON]/ Л.Б., на той час дружина позивача - [PERSON], сплатила іншій стороні - [PERSON] Проведення обміну з виплатою іншій : стороні доплати було відображено у п. З договору міни Суд,, заслухавши сторони, допитавши свідків дослідивши письмові докази по справі, а також оглянувши справи 2-205/09, 2-387/11, прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог [PERSON], і та достатність підстав для часткового їх задоволення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб /співвласників/, належить їм на праві спільної власності. Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до ч. 1 ст. 22 КпШС УРСР /1969 р./, ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє право спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за ч.1 ст.70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON]О,, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. які повідомили в судовому засіданні, що після першого шлюбу [PERSON] з свідком [PERSON], все майно яке ними було набуте у шлюбі, було залишено позивачу. Він вступив у шлюб з [PERSON], відповідачем по справі, ними було шляхом обміну придбано котедж, в якому було зроблено капітальний ремонт за рахунок коштів [PERSON], після розірвання шлюбу [PERSON], змушений був піти з котеджу, поділу майна не відбулося. 3 аналізу вищезазначених показів свідків і документів суд прийшов до висновку, що в суді не встановлено наявності будь - якої домовленності між позивачем та відповідачем 1, з приводу їх часток у майні, набутому за час шлюбу. Шлюбний договір між ними також не укладався. За рахунок придбаного майна на той час сім,ї [PERSON], і [PERSON] /квартири [ADDRESS]/ та коштів сімейного бюджету в сумі 19 075 гривень, вони набули у спільну сумісну власність більшу частку у придбаному житловому будинку №26 Вільнюського кварталу м. Славутич. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення. З аналізу наданих документів суд прийшов до висновку, що істотними обставинами для зміни розміру часток співвласників є наступні обставини, так інвентаризаційна оцінка житлового будинку на момент посвідчення договору міни складала 158 670 гривень 60 копійок; інвентаризаційна оцінка спільної [PERSON], з [PERSON], трьохкімнатної квартири становила 41 164 гривні 50 копійок. Інвентаризаційна оцінка двохкімнатної квартири, що лежала на праві спільної часткової власності [PERSON]. та [PERSON]С . на момент посвідчення договору була визначена в розмірі 29 597 гривень 80 копійок Крім того, як то зазначено у п.З договору міни, [PERSON] /[PERSON]/ Л.Б. сплатила [PERSON]М доплату в сумі 19 075 гривень. Посилання відповідачки 1 [PERSON] Л Б., на те, що вона особисто на доплату займала гроші, не є доказом того, що це є особисті кошти, в даному випадку суд прийшов до висновку що це були кошти з їх сімейного бюджету. З врахуванням проведеної доплати під час обміну житловими приміщеннями в розмірі 19 075 гривень, розмір їх спільного з [PERSON] внеску у придбання у спільну сумісну власність вищезазначеного житлового будинку склав 60 239 гривень 50 копійок /41 164.50 грн. + 19 075 грн./. Розмір внеску іншого співвласника, [PERSON], та [PERSON], з врахуванням вартості оцінки належної їм на праві спільної часткової власності двохкімнатної квартири, склав 29 597 гривень 80 копійок. Таким чином, для набуття у спільну сумісну власність житлового будинку №26 Вільнюського кварталу м.Славутич [PERSON], і [PERSON]Б , та [PERSON] було внесено спільне майно і грошові кошти, що в загальній сумі склало 89 837 гривень ЗО копійок. Відповідно до вимог ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу,/належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. За ч,1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту Частина друга даної норми Закону до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя відносить в тому числі заробітну плату, пенсію, інші доходи, одержані одним з подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка за вимогами ст.70 СК України є рівними. Враховуючи дані норми матеріального права, що регулюють питання поділу спільного майна подружжя, а також вищенаведені обставини, які підтверджують вкладання при обміні житлових приміщень під час набуття у спільну сумісну власність житлового будинку коштів у вигляді доплати за рахунок їх, [PERSON], та [PERSON], доходів у вигляді заробітної плати та пенсії, спільного майна /трьохкімнатної квартири/, частки кожного з них у праві спільної сумісної власності повинні бути визначені рівними. Тому на підставі вищенаведеного суд прийшов до висновку що позивач [PERSON], має право власності на 1/3 частку житлового будинку, що на сьогоднішній день має статус спільної сумісної власності (41 164.50 грн. + 19 075 грн. = 60 239.50 грн.: 2. = 30 119.75 грн. х 100% : 89 837.30 грн. = 33.52 %). Виходячи з вищенаведених обставин, що мають істотне значення, норм матеріального права які регулюють питання власності та поділу майна, що є у спільній сумісній власності, суд прийшов до висновку, що є всі підстави поділу житлового будинку за адресою м. Славутич Київської області Вільнюській квартал буд. № 6, з визначенням розміру частки позивача [PERSON] А П., як одного з співвласників у праві спільної сумісної власності, яка дорівнює:1/3 його частини. Враховуючи додаткове будівництво за час їх спільного з [PERSON] Л,Б., проживання додаткових господарських споруд, на земельній ділянці, на якій розташований будинок, за рахунок коштів сімейного бюджету, позивач має право власності на ? їх частину. Таким чином, суд прийшов до висновку, що доля позивача [PERSON], у праві спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований за адресою: м. Славутич Київської області Вільнюській квартал буд. № 26, в тій частці, що була набута за рахунок їх спільного майна і коштів, також дорівнює 1/3 частині будинку. Право власності на іншу 1/3 частину даного об'єкту нерухомого майна залишається у двох співвласників, [PERSON] та [PERSON], пропорційно їх часткам, внесеним у набуття у спільну сумісну власність житлового будинку за рахунок вартості двохкімнатної квартири, що до обміну належала їм на праві спільної часткової власності. Згідно вимог ч 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок /крім багатоповерхового/, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника /землекористувача/. За ч.2 ст.89 Земельного кодексу України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Відповідно до ч.5 даної ст. ЗК України поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Оскільки суд вважає, що в судовому засіданні є достатні підстави для визнання, за позивачем права власності на 1/3 частку житлового будинку, то це дає право суду одночасно визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/3 частку земельної ділянки, на якій розміщено житловий будинок №26 Вільнюського кварталу м. Славутич Київської області. Суд вважає, що в судовому засіданні знайшло підтвердження те, що відповідач 1 [PERSON], після офіційного розлучення з позивачем [PERSON], (це в судовому засіданні не заперечувала сама відповідач 1) без отримання усної чи письмової згоди позивача, в порушення вимог ст.ст. 65, 68 Сімейного кодексу України, 28 серпня 2009 року зняла з реєстраційного обліку набутий ними за час шлюбу автомобіль марки «ВАЗ -21061» державний номерний знак AI ЗО 71 АС та продала його. Тому суд прийшов до висновку, що в даному випадку відповідач 1 [PERSON], всупереч вимог цивільного та сімейного законодавства, одноособово розпорядилася вищезазначеним транспортним засобом і тому з [PERSON]. необхідно стягнути на користь позивача 1/2 частку грошової компенсації вартості автомобіля, як визначено у суді загальна вартість автомобіля 12000,00грн.,( відповідач 1 інших доказів загальної вартості автомобіля не надала) і ця сума становить 4800,00 гривень. Вимоги позивача [PERSON], відносно визнання права власності на майно яке вказано в переліку п.п.1.3.1. по 1.3.32 уточнення до позовної заяви в даному випадку не підлягає задоволенню оскільки позивачем до суду надано перелік майна, але доказів, що це майно дійсно є і воно перебуває у віданні відповідачки 1 до суду позивачем не надано. Відповідно до ст. 10 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести суду ті обставини на які. вона посилається. Позивачем жодних доказів про те, що перелічене майно в уточненні до позовної заяви знаходиться у відповідачки 1 до суду не надано, за таких обставин вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню. Куруючись ст. 218 ЦПК України, ст.ст.22 КпШС України /1963 р /, 128 ЦК України /1963 р /. cт.cт.60, 68, 70 Сімейного кодексу України, ст. 334 ЦК України, суд

Outcome: partial