Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 003238, виданого на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0,08 га в адміністративних межах [PERSON] селищної ради Бердичівського району (Житомирська область, Бердичівський район, смт. Гришківці, провулок Чапаєва 1, будинок 6), скасувати його державну реєстрацію в Книзі реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку, реєстровий №Я-721. Також, позивачка просить суд визнати частково недійсним рішення виконкому [PERSON] селищної ради Бердичівського району від 20.05.2003 року. Позовні вимоги мотивує тим, що отриманий нею державний акт серії ЖТ № 003238, виданий на підставі рішення виконкому [PERSON] селищної ради від 20.05.2003 року, яке не враховує інтереси іншого співвласника будинку, а саме [PERSON], якій належить 45/100 ідеальних частин житлового будинку на підставі спадщини, що розташований за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, смт. Гришківці, провулок Чапаєва 1, будинок 6. В судове засідання представник позивачки [PERSON] з'явився, позовні вимоги підтримав, просив суд їх повністю задовольнити. Також надав суду усну заяву про заміну третьої сторони по справі на належну, а саме на Управління держземагенства у Бердичівському районі Житомирської області. Представник відповідачів [PERSON] в судове засідання з'явилися, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] селищної ради [PERSON] в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи - Управління держземагенства у Бердичівському районі Житомирської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд позовної заяви у його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши докази в матеріалах справи, заслухавши думки сторін, вважає, що позов підлягає повному задоволення, виходячи з наступного. [PERSON] є власником 45/100 ідеальних частин житлового будинку на підставі спадщини після смерті [PERSON], який помер 30.05.2011 року, що розташований за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, смт. Гришківці, провулок Чапаєва 1, будинок 6. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, будинок розташований на земельній ділянці, яка не приватизована (а.с.4-6). На той час іншим власником 55/100 ідеальних частин житлового будинку в Бердичівському районі, смт. Гришківці, провулок Чапаєва 1, будинок 6, була відповідачка [PERSON] Проте, з інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно за №991 від 22.06.2011 року вбачається, що 28.10.2008 року [PERSON], згідно договору довічного утримання, стала власником 55/100 ідеальних частин вказаного вище житлового будинку. Договір був зареєстрований КП «Бердичівське МБТІ» від 29.07.2010 року. 20.05.2003 року [PERSON] селищна рада Бердичівського району винесла рішення, яким не враховуючи інтереси іншого співвласника зазначеного житлового будинку [PERSON], яким передала у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, а решту ділянки площею 0,24 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.11). На підставі цього рішення [PERSON] був виготовлений та виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 003238 (а.с.12-14). Статтею 22 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року за №561, що регулював дані правовідносини на той час, передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Статтею 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року за №561, що регулював дані правовідносини на той час, передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього кодексу (смт. 0,15 га), і право власність або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. При переході права власності громадян на житловий будинок і господарські споруди (будівлі) до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання, земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих обєктів. Статтею 120 Земельного кодексу України та статтею 377 Цивільного кодексу України, передбачено, що у разі набуття право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або ї частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При вирішенні питання в судовому порядку про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування, слід враховувати рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009, згідно з п.5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельної ділянки у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю так і частково, оскільки визначений ст.ст.140,141 ЗК України перелік підстав для цього є вичерпаним. Згідно ст.154 цього кодексу органи виконавчої влади та місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатися у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обовязки чи обмеження. За таких обставин, визнання недійсним державного акту на земельну ділянку, яка належить позивачці, не буде суперечити вимогам закону. Державний акт серії ЖТ № 003238 зареєстрований в книзі реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування, договорів оренди землі за реєстровим №Я-721. Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень передбачає скасування державної реєстрації речових прав в разі винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до Державного реєстру прав. Визнання Державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним є підставою для скасування його державної реєстрації. Судові витрати згідно ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд покладає солідарно на відповідачів [PERSON] та [PERSON] Визнання відповідачами позову не суперечить закону, і не порушує права і свободи інших осіб. Відповідно до ст.ст.22, 30, 120 ЗК України від 18.12.1990 року, ст.ст.116, 118, 140, 153, 154 ЗК України; ст. 26 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень; п.5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток( паїв)» та

Outcome: approved