Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-24 00:00:00

Позивач звернувся з названим позовом до суду, посилаючись на те, що в квітні місяці 1999 року він за договором купівлі-продажу придбав у підрозділу Білоцерківського управління житлово-комунального господарства (УЖКГ) «Комунальник» гараж автомобільний, який знаходиться в м. Біла Церква по вул. Комсомольська 47. Гараж капітальний, під № 20 загальною площею 16м2. Договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був, за укладення договору купівлі-продажу гаража сплачено 1800 грн. Придбаний позивачем гараж, як і інші в кількості 37 шт. перебували спочатку на балансі управління комунальної власності Білоцерківської міської Ради народних депутатів, а пізніше згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської Ради №202 від 26.05.2006 р. гаражні бокси були передані на баланс КП «Міська служба замовника» після реорганізації «Комунальник». Даний гараж належав продавцеві на підставі статуту підприємства «Комунальник». Договір купівлі-продажу було підписано сторонами, поставлено печатку підприємства «Комунальник» та поставлено підпис начальника і печатку управління житлово-комунального господарства м. Біла Церква (УЖКГ). З часу придбання гаража позивач став ним користуватись і користується до цього часу. Проте зареєструвати власність в установленому законом порядку не має можливості, оскільки договір купівлі-продажу цього гаражу не був посвідчений нотаріально на час придбання та не внесений в реєстр. Враховуючи наведене позивач просить суд визнати за ним право власності на зазначений гараж. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов, просять його задовольнити, пославшись на обставини та підстави викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчать розписки у справі, а тому, зі згоди сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що зазначений гараж в числі інших був побудований по замовленню управління житлово-комунального господарства Білоцерківського міськвиконкому і зданий в експлуатацію у 1995 році, що підтверджено актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкту ( а.с. 7-12). Згідно наказу № 18 від 29.04.1996 року управління житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради було організовано відокремлене комунальне підприємство "Комунальник" у складі управління житлово-комунального господарства. На підставі вищевказаного наказу, згідно акту прийому-передачі основних засобів від 22.05.1996 року підприємству "Комунальник" були передані гаражі, в тому числі і спірний гараж. 28 квітня 1999 року позивач по справі [PERSON], згідно письмового договору купівлі-продажу придбав у підрозділу управління житлово-комунального господарства міста Біла Церква "Комунальник" автомобільний гараж під № 20 за адресою м. Біла Церква, вул. Комсомольська, 47 за 1800 грн., що підтверджується копією зазначеного договору та квитанцією серії ТХ № 001108 від 27.04.2000 року про сплату грошей в сумі 700 грн. інша була втрачена позивачем ( а.с. 24-25). Вищенаведене підтверджується поясненнями позивача, письмовими матеріалами справи, а також факти купівлі-продажу аналогічних гаражів в тому числі і гаража позивача підтверджені розслідуванням кримінальної справи, коли бувшого директора кооперативу було притягнено до кримінальної відповідальності, що підтверджено постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 25.12.2006 року ( а.с. 21-22). Враховуючи те, що обставини, які встановлені судовим рішенням у кримінальній справі не підлягають доказуванню, суд вважає, що позивач [PERSON] дійсно придбав гараж № 20 за договором купівлі-продажу, факт передачі грошей підтверджується квитанцією. За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про власність" , що діяв на час укладення договору купівлі-продажу у 1999 році, об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, засоби виробництва, вироблена, продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуте з передбачених законом підстав. В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за № 20 /зі змінами/ "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" дано роз'яснення, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визнання права власності на майно. Як встановлено судом, позивач придбав згідно договору купівлі-продажу гараж № 20 розташований за адресою м. Біла Церква, аул. Комсомольська, 47, який належав КП - «Комунальник» УЖКГ м. Біла Церква за власні кошти, тобто, відповідно до законодавства набув права власності на нього. Таким чином, позов повністю знайшов своє підтвердження в суді і підлягає до задоволення. Враховуючи наведене та

Outcome: approved