Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі продажу від 16 вересня 2011 року та зобовязання [PERSON] повернути ТзОВ «Росток» нежитлове приміщення літери «А» загальною площею 1115, 20 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Котовського, 50/81 на підставі ст. 229 ЦК України, як вчиненого внаслідок помилки.\~ \~ \~ В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що позивачу належало нежитлове приміщення літери «А» загальною площею 1115, 20 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Котовського, 50/81. У зв`язку з скрутним фінансовим становищем \~було прийнято рішення про продаж цього майна. Під час ведення переговорів відповідач завірив, що необхідну суму коштів зможе отримати шляхом позички, але для цього йому треба надати це майно у заставу і тому просив спочатку укласти договір купівлі-продажу, а потім він перерахує всю суму коштів на рахунок підприємства. Наміри [PERSON] не викликали сумнівів і настороги, тому 16.09.2011 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено нотаріусом, відповідно до якого сума розрахунку становить 310000 грн. Однак відповідач кошти не сплатив, але провів державну реєстрацію права власності на своє ім`я. Тому, враховуючи, що договір укладено з помилкою щодо обставин, які мають істотне значення просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~ Представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позові та заяві від 25.05.2012 року та просить його задовольнити. \~ Представник відповідача позов не визнав. Повідомив суду, що кошти за продаж майна передані відповідачем позивачу до укладення договору купівлі-продажу від 16.09.2011 року. Обставини спору щодо передачі грошей вже досліджувались в судах і закріплено ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 17.01.2012 року (а.с. 34-35). Позивачу було відмовлено в задоволенні його позову про розірвання договору купівлі продажу від 16 вересня 2011 року за безпідставністю. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28.11.2011 року та ухвала апеляційного суду Житомирської області від 17.01.2012 року не скасовані і набрали законної сили. Судом встановлено обставини, викладені вище. Згідно ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. ст. 10 ч.3, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 218 ч. 1 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Згідно ч.3 ст. 58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Із п.2.1 Договіру купівлі-продажу від 16.09.2011 року (надалі - Договір) вбачається, що договірна ціна об`єкта становить 310000 грн.(а.c.57-59). Зазначена ціна встановлена за згодою сторін цього Договору, є реальною і остаточною та не підлягає будь-яким змінам, її розмір не пов`язаний зі збігом важких для Продавця обставин та повністю його задовольняє. Пунктом 4.1 Договору визначено, що сторони свідчать, що розрахунок за цим Договором здійснений повністю до підписання цього договору. Відповідно п.4.2 Договору продавець не має претензій фінансового характеру до Покупця з питань розрахунку за проданий об`єкт. Договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений і підписаний сторонами, що узгоджується з вимогами ст.208 ЦК України. Відповідно до положень ч.4 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочин має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а відповідно ч. 3 цієї ж статті Кодексу обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 17.01.2012 року встановлено, що з пояснень позивача у суді першої інстанції встановлено, що його ніхто не примушував підписувати саме такий договір, сторони знайомились з умовами договору в присутності нотаріуса, який роз'яснював наслідки укладення договору.А відтак позивач погодився з умовами правочину, його змістом і висловив свою волю шляхом його підписання.На виконання умов договору сторони 16.09.2011 року також підписали акт прийому-передачі нежилого приміщення. Цей факт позивачем не заперечується (а.с. 34-35). Доводи представника відповідача про те, що Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28.11.2011 року та ухвала апеляційного суду Житомирської області від 17.01.2012 року не скасовані і набрали законної сили представником позивача не заперечувались. Разом з тим, доводи представника позивача про те, що кошти від [PERSON] не надходили в касу чи рахунок товариства не можуть слугувати підставою для визнання договору недійсним, оскільки однозначно не спростовують доводи відповідача про передачу коштів особисто директору ТОВ «Росток» [PERSON] Обставини спору щодо передачі грошей вже досліджувались в судах і закріплено ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 17.01.2012 року, яка набрала законної сили (а.с. 34-35). На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed