Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\3 частки з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що з відповідачем вони перебували у шлюбі, під час якого в них народилася донька [PERSON]. Як вказує позивач, донька проживає разом з нею і, як зазначає остання, відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, а тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в заявленому розмірі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позові та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, представника не направив, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи вищевикладене, та у відповідності до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, за згодою позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 жовтня 2010 року народилася [PERSON], батьками якої [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-БК №235998 (а. с. 2). Відповідно до вимог статей 180, 182, 183, 184, 191 СК України, батьки зобовязанні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя дитини та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки і сина, інші обставини, що мають істотне значення. Як вказує позивач, дитина проживає разом з нею і, як зазначає остання, відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. З обставин викладених в позові та наданих доказів вбачається, що між сторонами не було укладено договір про сплату аліментів та договір про припинення права на аліменти у звязку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами також не укладався, стягнень по іншим аліментним зобовязанням відповідач немає. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, батьки зобовязані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обовязок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобовязання щодо утримання. Пунктом 17 даної Постанови, встановлено, що максимальний розмір відрахувань на сплату аліментів не може перевищувати 50 відсотків доходів платника, таке повністю кореспондується з частиною 4 статтею 70 Закону України Про виконавче провадження. В той же час розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб визначений чіткий перелік доходів платника, які враховуються при визначенні розміру аліментів, зокрема враховується основна заробітна плата за посадовим окладом. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину визначається судом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 75 Сімейного кодексу України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.10 ЦПК, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав суду належні та допустимі докази, довів суду їх переконливість, а також довів обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог. Відповідачем доводів позивача не спростовано. Вiдповiдно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуєтъся на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослiдженнi наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність i взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, зокрема те, що відповідач не виконує покладеного на нього законом обовязку щодо утримання неповнолітньої дитини, а також враховуючи передбачені законом обставини, суд вважає правильним задовольнити позов в повному обсязі. У відповідності до вимог пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.26 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом ДПА України Про затвердження Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита від 22.04.1993 року на №15 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.05.1993 року за №50, зі змінами та доповненнями) у справах про стягнення аліментів на утримання дітей та матері, яка перебуває у відпустці в звязку з народженням дитини, державне мито визначається із сукупної суми аліментів за 12 місяців, обчисленої із суми сукупного доходу, за вирахуванням податку з доходів фізичних осіб та річної суми на утримання матері. Також згідно частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved