Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-05 00:00:00

10.04.2012 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом з метою визнання за собою права власності на обєкт незавершеного будівництва - недобудоване житлове приміщення - квартиру 37 (будів.) на 11 поверсі, загальною площею 90,91 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, пров. Макіївський, ділянка 4(будів.) секція №3 (будів.) в Оболонському районі, оскільки вважає, що відповідач порушив її майнові права на зазначений обєкт нерухомості внаслідок несвоєчасного завершення його будівництва та введення в експлуатацію, та оскільки на даний час НБУ України відкликав банківську ліцензію ПАТ [PERSON] ініціює процедуру ліквідації у позивача існує загроза втрати обєкта інвестування. У судове засідання зявилась позивач, представник третьої особи. Відповідач у судове засідання явку свого представника не забезпечив, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.\~\~Однак до суду подав заяву з проханням розглянути справу без участі представника відповідача та про визнання позову. Позивачка та її представник позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позові. Представник третьої особи проти позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення та доводи сторін, вивчивши наявні в матеріалах справи письмові пояснення відповідача, всебічно та обєктивно дослідивши зібрані докази та обставини справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, враховуючи те, що визнання позову відповідачем не порушує прав та свобод інших осіб та не суперечить закону, вважає, що позов підлягає задоволенню. Крім того, судом встановлено, що відповідно до умов Договору № фк00043037 про участь у фонді фінансування будівництва Столиця-7виду А від 12.04.2010 р. (а.с. 5-7), укладеного між відповідачем, як Продавцем та позивачем, як Покупцем, останні домовились, що Продавець продає, а Покупець купує майнові права на квартиру за будівельною адресою: м. Київ, пров. Макіївський, ділянка 4(будів.) секція №3 (будів.) в Оболонському районі вартістю 1\~011\~479 грн. 21 коп. Строк введення в експлуатацію якого становить: вересень 2010 р. Відповідач своїх договірних зобовязань належним чином не виконав, доказів про відсутність його вини у затримці закінчення будівництва обєкта інвестування суду не надав, зокрема, не надав доказів про належне та своєчасне інвестування (фінансування) будівництва та здійснення заходів контролю обумовленого умовами Договору. Відповідно до ч. 2 ст. 190 ЦК України, майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Згідно з ч. 2 ст. 185 ЦК України, неспоживною є річ, призначена для неодноразового використання, яка зберігає при цьому свій первісний вигляд протягом тривалого часу. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб). На підставі вищенаведеного та виходячи з того, що законодавець визначив, що право на річ (майно), тобто речове право (майнове право), уособлює собою право власності на неспоживчу річ (майно), позивачка одночасно з набуттям майнового права на обєкт інвестувала - набула право власності на нього в силу умов вищевстановленого договору та діючого законодавства. З огляду на наведене, виходячи з обставин справи, суд не вбачає будь-яких правових підстав для відмови у визнанні права власності позивачки на обєкт інвестування, яке вона вже набула. Як зазначає позивачка, обєкт інвестування - квартира, на сьогоднішній день не добудований, внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем, взятих на себе договірних зобовязань, що є перешкодою для реєстрації нею права власності на нього, як нерухоме майно, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Поряд слід відзначити, що відповідач та представник третьої особи проти позову не заперечують, позивачка просить визнати за нею право власності на обєкт незавершеного будівництва вартість якого вона сплатила в повному обсязі, з метою захисту свого майнового права в умовах кризового стану будівництва, виходячи з того, що обєкт інвестування мав бути добудований ще більше двох років тому. Згідно з ч. 3 ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо обєкта незавершеного будівництва. право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення обєкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис обєкта незавершеного будівництва. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved