Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-25 00:00:00

У серпні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, в якому просив усунути перешкоди в користуванні жилим будинком № 23 по провулку Парусному в Приморському районі м. Маріуполя (далі за текстом будинок) шляхом виселення тимчасових мешканців, зняття їх з реєстрації та вселення його до цього будинку. У судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що він є власником 12/25 часток будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.12.2005р. З лютого 2000р. відповідачка та двоє її неповнолітніх на той час синів мешкали в будинку, як тимчасові мешканці, а у квітні 2006р. він зареєстрував відповідачів у будинку, у тому числі її дітей, як членів її родини. У червні 2005р. він познайомився з [PERSON], а після розірвання шлюбу з першою дружиною [PERSON] 30.05.2006р., з липня 2006р. мешкав однією родиною з [PERSON], з якою у липні 2008р. зареєстрував шлюб. Починаючи з середини 2006р. пішов зі свого будинку та по теперішній час в ньому не мешкає, т.я. відповідачка перешкоджає мешканню його в будинку, оскільки займає одну з двох наявних у будинку кімнат. Просив суд усунути перешкоди в користуванні належним йому будинком, шляхом виселення відповідачів, як тимчасових мешканців, з подальшим зняттям з реєстрації та вселення його до цього будинку. Представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити за тими ж підставами. Пояснила, що [PERSON], як власник будинку, відповідно до ст.. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності; відповідачка зі своїми дітьми не була членом його родини, а були вселені до будинку як тимчасові мешканці, які не набувають право користування житловим будинку, незалежно від часу мешкання в ньому, та підлягають виселенню за вимогою власника. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що з восени 1999 року мешкала з [PERSON] однією родиною без реєстрації шлюбу в цьому будинку, а з травня 2006 року зареєстрована в ньому разом з двома неповнолітніми дітьми за згодою [PERSON]. В травні 2006 року в них народилась дочка [PERSON], на утримання якої відповідач сплачує аліменти. Стверджувала, що, як член родини відповідача, вселившись у спірному будинку за згодою останнього придбала разом з дітьми право на житло в цьому будинку. Просила суд в позові відмовити. Представник відповідачки [PERSON] позов не визнала та стверджувала, що з кінця 1999р. відповідачі постійно мешкають у спірному будинку, а з 2006р. позивач надав свою згоду на їх реєстрацію в ньому. Відповідно до положень ст.. 64 ЖК України членом родини може бути визнана інша особа, яка постійно мешкає з власником та веде з ним спільне господарство. [PERSON] з 1999р. по 2006р. мешкала однією родиною з позивачем, оскільки постійно проживала в його будинку, вела з ним спільне господарство, народила від нього дочку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] на момент реєстрації в будинку були неповнолітніми та зареєстровані в спірному будинку як члени родини [PERSON] постійно. На теперішній час вони іншого житла не мають та не втратили право користування житлом, яке належить відповідачу. Крім того стверджувала, що заявляючи вимоги про виселення [PERSON], [PERSON] порушує права їхньої малолітньої дочки [PERSON], яка повинна проживати разом з матір*ю. Просила в позові відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з*явились, надавши заяву про незгоду з позовом та про розгляд справи в їх відсутність, за участю їх представника [PERSON] Представник відповідачів № 2 та 3 за довіреністю [PERSON] позов не визнала та навела доводи, аналогічні запереченням відповідачки № 1. Представник служби у справах дітей в Приморської райадміністрації Маріупольської міської ради [PERSON] позов не визнала та просила суд винести рішення з урахуванням інтересів дитини, а саме відмовити в задоволенні позову про виселення відповідачів. У вересні 2012р., при попередньому розгляді справи, [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON], в якому просила визнати її членом родини власника 12/25 часток спірного домоволодіння та визнати її право мешкання в кімнаті 1-7 цього будинку разом з трьома дітьми, як членами її родини, а саме: неповнолітньою дочкою [PERSON] та двома повнолітніми синами [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що у жовтні 1999р. вона вселилась до будинку відповідача з його згоди на постійне проживання, як фактична дружина, а не в якості тимчасового мешканця. Разом з нею в будинок вселились два сина, які на той час були неповнолітніми. Після 6 років спільного мешкання, перед народження дочки на початку 2006р. вона та її діти за згоди відповідача були зареєстровані за адресою спірного будинку, що підтверджується записом постійнов домовій книзі. У травні 2006р. у неї та відповідача народилась дочка [PERSON], батьківство якої визнано [PERSON], та на утримання дочки останній сплачує аліменти. Також [PERSON] сплачував аліменти на неї, [PERSON], як непрацездатну дружину до досягнення дитиною трирічного віку за рішенням суду від 26.07.2007р. Це свідчить про те, що вона вселилась в спірному будинку на правах члена родини відповідача разом з неповнолітніми дітьми, які є членами її родини, та всі вони придбали право на житло в спірному будинку, тому не можуть бути виселені за вимогою власника будинка. Крім того стверджувала, що у випадку виселення її з будинку, будуть порушені права малолітньої дочки, місце мешкання якої визначено з матір*ю. Той факт, що між нею та відповідачем в середині 2007р. припинились сімейні відносини, не позбавляє її права користуватись зайнятою кімнатою та підсобними приміщеннями. Тому просила суд визнати її членом родини [PERSON] та визнати право на проживання її разом з дітьми в кімнаті 1-7 цього будинку. Представник позивачки за зустрічним позовом [PERSON] ці вимоги підтримала та просила задовольнити з тих же підстав. [PERSON] зустрічний позов не визнав, факт проживання з Таран однією родиною в цивільному шлюбі і ведення сумісного господарства заперечував, стверджуючи, що позивачка з двома своїми дітьми, проживали в його будинку як тимчасові мешканці, а у квітні 2006 року Таран за її проханням була прописана в ньому. У травні того ж року у позивачки народилася дочка, яку він також прописав у своєму будинку. Через місяць після народження дочки він сам був вимушений залишити будинок через виникнення конфліктних відносин з Таран. Остання, не будучи членом його родини, не має права мешкати в цьому будинку, а проти проживання в ньому дочки [PERSON] він не заперечує, тому просив відмовити у задоволенні її позову. Представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] позов Таран не визнала та стверджувала, що Таран не є законним представником своїх дорослих дітей, тому не може заявляти позов в їх інтересах. Відповідно до положень СК України чоловік та жінка можуть знаходитись одночасно тільки в одному шлюбі, тому факт знаходження Таран з [PERSON] у фактичних сімейних відносинах в період з кінця 1999р. не може бути встановлений, оскільки до травня 2006р. відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. [PERSON] відносини сторін є подібними спільному проживанню в недійсному шлюбі, а відповідно до положень СК України особа, яка оселилась в житлове приміщення іншої особи у звязку з реєстрацією з нею недійсного шлюбу, не отримала право на мешкання в ньому та може бути виселена. Оскільки відповідачі не є власниками житлового приміщення, наймачами або орендарями, а також членами родини власника, то вони підлягають виселенню та зняттю з реєстраційного обліку. Крім того, [PERSON] не вимагає виселення своєї малолітньої дочки та згоден виховувати її в своїй родині. Просила в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник служби у справах дітей в Приморської райадміністрації Маріупольської міської ради [PERSON] просила суд винести рішення з урахуванням інтересів дитини. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову відмовляє, як необґрунтованому. Даний висновок робиться з урахуванням наступних правових норм та встановлених судом фактів. Відповідно ст.. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 98 ЖК України та ст.. 818 ЦК України наймач жилого приміщення, може дозволити тимчасове проживання в житловому приміщенні, що є в його користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових мешканців)... Тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом. Тимчасові мешканці на вимогу наймача або членів родини, які проживають разом з ним, зобовязані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку. Згідно ст.. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі РАЦС. Стаття 39 СК України передбачає недійсність шлюбу, зареєстрованого з особою, яка одночасно перебуває і іншому зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст.. 74 СК України передбачені наслідки мешкання чоловіка та жінки однією сім*єю без реєстрації шлюбу між собою. При цьому, вони не можуть перебувати іншому шлюбі. Цей кодекс набрав законної сили з 1 січня 2004р. Судом встановлено, що 12/25 часток спірного будинку належать [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.12.2005р. та складаються з двох кімнат, які є суміжними. В цьому будинку з кінця 1999 року за згодою позивача, вселилась відповідачка з двома неповнолітніми дітьми. В квітні 2006 року вона разом з дітьми за згодою власника будинку були зареєстровані в цьому спірному будинку. У травні 2006р. у Таран і [PERSON] народилась дочка, а у червні того ж року він перестав мешкати в своєму будинку та до теперішнього часу не мешкає в ньому, оскільки в одній з кімнат мешкає відповідачка з дочкою, а в іншій квартиранти. [PERSON] з 20.10.1984р. знаходився в зареєстрованому шлюбу з [PERSON], який був розірваний 30.05.2006р., що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис 114. З середини 2006р., а саме через місяць після народження дочки, позивач залишив місце мешкання в цьому будинку та з того часу в ньому не мешкає. 24.07.2008р. він зареєстрував шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 24.07.2008р., актовий запис № 221, в якому знаходиться на теперішній час. З урахуванням встановлених обставин, [PERSON] не може бути визнана членом родини власника будинку, а саме [PERSON], який з моменту її вселення в спірний будинок та до кінця травня 2006р. знаходився у шлюбі з іншою особою, тобто був одружений. Ця обставина робить неможливим визнання [PERSON] членом родини [PERSON] за зазначений період, оскільки законом не передбачена можливість одночасно знаходиться в іншому зареєстрованому шлюбі та бути визнаним членом родини особи, що знаходиться в іншому зареєстрованому шлюбі. Співвідповідачі № 2 та 3 [PERSON] та [PERSON] на момент виникнення спірних відносин були неповнолітніми, тому їх право безпосередньо повязано з правом матері, тобто вони, як діти відповідачки та члени її родини, не набули права користування спірним житлом, належним позивачу. З урахуванням встановленого, судом не беруться до уваги показання свідків з боку позивачки за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] про обставини вселення та мешкання [PERSON] у спірний будинок. З розяснень, які містяться в постанові ПВСУ № 9 від 01.11.1996р. Про практику застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, слідує, що сама по собі прописка або реєстрація не свідчить про наявність у особи права користування житловим приміщенням, навіть якщо дана особа проживала або вселилась як член родини, за відсутністю передбачених законом підстав для придбання або збереження за цією особою права користування даним житловим приміщенням. Таким чином, у відповідачів немає передбачених законом підстав для мешкання та реєстрації в будинку, що належить [PERSON], тому його позов слід задовольнити у повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову Таран - відмовити. Оскільки позивачем не заявляються ніякі вимоги відносно неповнолітньої дочки [PERSON], то судом вони не обговорюються, а питання подальшого її мешкання з одним з батьків знаходиться за межами даного спору. Питання про відшкодування судових витрат сторонами не ставиться, тому судом не обговорюється.

Outcome: approved