Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 11.08.2006 уклав шлюб з відповідачкою, який 27.03.2008 розірвано, проте фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені не були, а навпаки 22.10.2010 укладено повторний шлюб. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.02.2012 вказаний повторний шлюб розірвано. В 2006 році між відповідачкою і ВАТ «Трест Жилбуд-1» укладений пайовий договір з будівництва двокімнатної квартири площею 57,26 кв.м. вартістю 210000 грн., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Перебуваючи в шлюбі сторонами по справі було сплачено перший внесок в сумі 30% від вартості робіт, а також наступні щомісячні платежі. Останній платіж зроблено в грудні 2007 року. В лютому 2008 року [PERSON] підписала акт прийому-передачі житла, вартістю 210000 грн., а в червні отримала свідоцтво про право власності, видане виконавчим комітетом Московської районної в м. Харкові радою. Отже, позивач вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю, так як придбалась в період шлюбу і просить визнати за ним право власності на ? частину зазначеної квартири. Відповідачка звернулась з зустрічним позовом в якому вказала, що договір про пайову участь в будівництві житлового будинку № 9/07-62 укладено 10.01.2006 між ВАТ «Трест Жилбуд-1» (далі Трест) та її матірю [PERSON] На виконання вказаного договору остання сплатила на користь Тресту 30% від вартості робіт 69418,06 грн. В наступному вказаний договір було розірвано та перший внесок зарахований як оплата по договору № 14/08-51 від 10.01.2006, укладеному між відповідачкою і Трестом. Всі кошти, яки сплачені за спірну квартиру, належали відповідачці та її батькам і були виручені від продажу іншого майна, а саме квартири № 44, що розташована в будинку № 50 по вул. Соціалістичній у м. Харкові, земельної ділянки на території Покотилівської селищної ради Харківського району. Після першого розірвання шлюбу шлюбні в 2008 році позивач не ставив питання про поділ спільного майна, а звернувся до суду лише в березні 2012 року, тобто пропустив строки давності, які повинні бути застосовані судом. [PERSON] просила відмовити в задоволенні первісного позову і задовольнити її зустрічний позов. В суді кожна з сторін наполягла на задоволенні свого позову, дала пояснення відповідно до викладених в позовах обставин та просила відмовити в задоволенні позову іншої сторони. Треті особи, які є батьками [PERSON], повністю підтвердили обставини, викладені в зустрічній позовній заяві і просили її задовольнити, відмовивши в задоволенні первісного позову. Свідок [PERSON] показав, що тривалий час співмешкав з [PERSON], а саме в період з 2008 по 2010 роки і допомагав останній робити ремонт у квартирі [ADDRESS], яку, як йому відомо, відповідачці придбали батьки. Свідок [PERSON] пояснив, що є батьком позивача та після шлюбу останнього з відповідачкою допомагав робити ремонт в спірній квартирі, де мешкало подружжя. Той факт, що квартира придбана за кошти сімї відповідачки не заперечував, проте наполіг, що передавав батькам відповідачки 2000 доларів США для погашення заборгованості за квартиру. Суд, опитавши сторони, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи дійшов до наступного. Шлюб між сторонами укладався та припинявся двічі, а саме 11.08.2006 укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (прізвище останньої змінено на [PERSON]), який 27.03.2008 розірвано. Повторно шлюб між сторонами укладено 22.10.2010 і розірвано за рішенням суду 21.02.2012 (а.с. 6-8). Як вбачається з документів, наданих ПАТ «Трест Жилбуд-1», 10.01.2006 між Трестом та [PERSON] укладено договір № 9/07-62 пайової участі в будівництві житлового будинку, згідно з п. 1.1. якого Трест зобовязався за дорученням [PERSON] виконати комплекс будівельно-монтажних робіт з будівництва однокімнатної квартири № 202, площею 55,54 кв.м., що розташована на третьому поверсі будинку № 73-А по вул. Салтівське шосе в м. Харкові з наступною її передачею останній, а [PERSON], згідно п. 2.4. зобовязалась оплатити вартість робіт в розмірі 39988,80 доларів США, з обовязковим первісним 30 відсотковим внеском від вартості робіт до 20.07.2007 (а.с. 60-61). Зазначений договір розірвано згідно додаткової угоди № 1 від 14.08.2007, згідно з якою грошові кошти в сумі 69418,06 грн., що внесені [PERSON], зараховуються в якості оплати за договором № 14/08-51 пайової участі в будівництві жилого будинку від 10.01.2006, укладеного між Трестом і [PERSON], за умовами якого Трест зобовязався за дорученням [PERSON] виконати комплекс будівельно-монтажних робіт з будівництва двокімнатної квартири № 54, площею 57,26 кв.м. на третьому поверсі будинку № 73 (секція «Г») по вул. Салтівське шосе в м. Харкові (а.с. 59). Згідно акту прийому-передачі житла від 21.02.2008 Трест передав а [PERSON] прийняла 2-кімнатну квартиру по вул. Салтівське шосе, 73-А (будівельний номер 73 секція «Г») в м. Харкові оплата за яку в розмірі 208197,38 грн. здійсненна в повному обсязі (а.с. 64). Свідоцтво про право власності на спірну квартиру видано на імя [PERSON] 13.06.2008 (а.с. 26-28). З наданих суду квитанцій вбачається, що 69418,06 грн. на будівництво спірної квартири сплачено [PERSON] (а.с. 31), а 138779,32 грн. [PERSON] в період з 14.08.2007 по 17.10.2007, тобто в період шлюбу з позивачем за первісним позовом. За загальним правилом, встановленим ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Главою 7 СК України врегульовано правовий режим особистої приватної власності дружини та чоловіка. Так, п. 1 і п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ч. 7 ст. 57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Позивачка за зустрічним позовом зазначає, що спірна квартира придбана цілком за її кошти та кошти її родини, що підтверджується, на думку суду, як вже приведеними доказами (квитанції про оплату будівництва на імя [PERSON]М.) так і іншими документами, а саме договором купівлі продажу квартири від 10.08.2007, згідно з яким [PERSON] разом з іншими трьома співвласниками батьками та сестрою продали належну їм на праві спільної часткової власності трьохкімнатну квартиру, розташовану по вул. Соціалістичній, 50 в м. Харкові за 404000 грн. Відповідачем, навпаки, не надано жодного доказу, який би вказував на його реальну участь у придбанні спірної квартири, як то наявність будь якого доходу, отриманого під час шлюбу з відповідачкою, щоб могло свідчити про це. Поважність причин, за яких такий доход не отримувався, також не наведено. Навіть батько позивача [PERSON], який допитаний в якості свідка, підтвердив той факт, що спірна квартира придбана за кошти сімї відповідачки. Також слід зауважити, що позивач звернувся до суду більш ніж через три роки після розірвання шлюбу, під час якого спірне майно фактично було придбано. Право власності на спірну квартиру зареєстроване за позивачкою ще в червні 2008 року, про що достовірно було відомо позивачу, так як останній посилається на це в своєму позові. За вказаних умов застосування строків позовної давності, передбачених ст. 257 ЦК України, враховуючи вимогу відповідачки про це є обовязковим. За таких обставин первісний позов не може бути задоволений. Разом з тим, суд відмовляє і в задоволенні зустрічного позову через наступне: статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Частина 1 ст. 3 ЦПК України надає право кожній особі звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод та інтересів, отже право на судовий захист виникає у особи у випадку порушення його цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Суд при розгляді справи встановив, що позовні вимоги за первісним позовом є безпідставними, отже існуюче право зустрічного позивача є законним і не порушеним (оспорюваним або невизнаним). За таких умов у задоволенні зустрічного позову повинно бути відмовлено, адже судовому захисту підлягає тільки порушене право. [PERSON] подала позов про захист права власності шляхом його визнання, разом з тим право власності останньої на спірну квартиру підтверджується відповідними правовстановлюючими документами, які ніким не оспорюються. Таким чином [PERSON] є власником квартири [ADDRESS].

Outcome: dismissed