Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до Запорізького державного підприємства Радіоприладпро виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якому зазначила, що згідно з наказом Запорізького державного підприємства Радіоприлад№ 78 від 26.04.2000 року позивачка була прийнята на роботу до підприємства на посаду контролера 1- го класу у відділ 160. Наказом № 59 від 28.08.2011р вона була переведена у відділ 118 лаборантом хім. аналізу. 15.05.2012р. вона звільнилася з роботи за власним бажанням, у звязку з порушенням адміністрацією законодавства про працю, ст. 38 КЗоТ України, наказ від 15.05.2012р № 91. про що зроблена відмітка у трудовій книжці. На день звільнення з роботи підприємство нарахувало та не виплатило позивачу заробітну плату за період з травня 2011 року по травень 2012 років сумі 2658 грн., та вихідну допомогу в розмірі 3841 грн., нараховану згідно ст. 44 КЗоТ України. Разом заборгованість складає 6499гривен. У добровільному порядку відповідач відмовляється виплати зазначену суму заборгованості. Просить стягнути з Запорізького державного підприємства Радіоприладзаробітну плату за період з травня 2011року по травень 2012 року в сумі 2658 грн, і середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 15 травня 2012 року по 31 липня 2012 року в сумі 4601,80 грн, а також вихідну допомогу у розмірі 3841 грн, що разом складає 11100,80 грн. У судовому засіданні позивачка відмовилася від частини заявлених позовних вимог, а саме в частині стягнення середнього заробітку під час затримки розрахунку при звільнені. Позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь вихідну допомогу у розмірі 3841 грн. та заборгованість по заробітні платі за період з травня 2011року по травень 2012 року в сумі 2658 грн., уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Запорізького державного підприємства Радіоприладуточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі, та зазначив, що відповідач знаходиться в стадії банкрутства, разом з тим вживаються заходи щодо відновлення його платоспроможності. Враховуючи, що мораторій не розповсюджується на вимоги щодо виплати заробітної плати, за даних обставин, відповідач в процесі відновлення платоспроможності був змушений здійснювати першочергово виплату заробітної плати, яка утворилась до відкриття провадження у справі, тобто в порядку черговості заявлених працівниками вимог. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки на імя [PERSON] вбачається, що згідно з наказом Запорізького державного підприємства Радіоприлад№ 78 від 26.04.2000 року позивачка була прийнята на роботу до підприємства на посаду контролера 1 го класу у відділ 160. Наказом № 59 від 28.08.2011р вона була переведена у відділ 118 лаборантом хім. аналізу. 15.05.2012р. вона звільнилася з роботи за власним бажанням, у звязку з порушенням адміністрацією законодавства про працю, ст. 38 КЗоТ України, наказ від 15.05.2012р № 91. про що зроблена відмітка у трудовій книжці. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичної особи, поданою згідно з вимогами ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Враховуючи наступні обставини, а саме те, що при звільненні позивача, відповідач повністю не розрахувався з позивачем, сума заборгованості по заробітній платі станом на 04.10.2012р складає 2658,00 гривен. Відповідно до ст. 44 КЗоТ України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного договору чи тудового договору, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором , але не менше тримісячного середнього заробітку. Згідно зі ст.94 КЗоТ України, ст.ст.1, 2 Закону України Про оплату праці заробітною платою вважається винагорода, обчислена у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до п.3.8.Інструкції зі статистики заробітної плати, розробленої відповідно до Законів України Про державну статистикута Про оплату праціта затверджені наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 р № 5, суми , нараховані працівниками за час затримки розрахунку при звільнені( вихідна допомога), не належать до фонду оплати праці, тобто не є заробітною платою. Отже, для звернення до суду з вимогами щодо стягнення вихідної допомоги, які не є вимогами про стягнення належної працівнику заробітної плати, застосовуються загальні строки передбачені ч.1 ст. 233 КЗоТ України, а саме тримісячний термін. Тримісячний строк повинен обчислюватися з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. З урахуванням вищевикладеного, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, надані під час судового розгляду, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є законними, достатнім чином обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved