Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-24 00:00:00

Позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на майно його бабусі [PERSON], яка померла [INFO] Позов мотивує тим, що після смерті бабусі відкрилась спадщина на належний останній житловий будинок з господарськими спорудами. За життя [PERSON] склала заповіт, в якому заповіла усе належне їй майно [PERSON] Позивач зазначає, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, однак отримати свідоцтво про право на спадщину він не може у зв'язку із відсутністю у [PERSON] правовстановлюючого документа на житловий будинок. Позивач у судове засідання подав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав заяву із проханням розглядати справу за його відсутності, позов визнає. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з таких підстав. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв'язку із визнанням відповідачем позову, а визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод, інтересів інших осіб, суд вважає за необхідне, відповідно до п.4 ст.130 ЦПК України, ухвалити рішення у попередньому судовому засіданні. Судом встановлено, що [INFO] р. померла бабуся позивача [PERSON] /а.с.7/. З 1 січня 2004 року набрав чинності Цивільний Кодекс України (далі -ЦК України). Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, до спірних правовідносин щодо питань про прийняття спадщини після смерті [PERSON] слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс 1963 року (далі -ЦК 1963 року). Згідно зі статтями 524, 527, 529 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, збудований у 1959 році, що знаходиться по [ADDRESS]. Судом встановлено, що спадкодавець за життя володів на праві власності даним житловим будинком, сплачував земельний податок, орендну плату, страхові платежі за договором стахування будівель та рухомого майна. Позивач, який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу та володіння спадковим майном, заяви про відмову від прийняття спадщини не подавав /а.с.6/, інші спадкоємці від належної їм частки у спадковому майні відмовились, що підтверджується поданою суду відповідачем заявою про визнання позову /а.с.31/, а тому є підстави для визнання за ним право власності на вказане майно.

Outcome: approved