Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить зобов'язати відповідача здійснити позивачу перерахунок за сплачені протягом січня-грудня 2010 року кошти за житлово-комунальні послуги, у т.ч. шляхом зарахування надмірно переплачених коштів у наступні періоди: за послуги постачання холодної води, водовідведення холодної та гарячої води відповідно до розпорядження Виконавчого органу КМР (КМДА) від 28.08.07 №1127; за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до розпорядження Виконавчого органу КМР (КМДА) від 15.10.09 №1192; за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій відповідно до розпорядження Виконавчого органу КМР (КМДА) від 12.02.07 №141. Свої вимоги обґрунтовує тим, що проживає за адресою: [ADDRESS] та є споживачем житлово-комунальних послуг. Протягом січня-грудня 2010 року позивач отримав квитанції-рахунки КП ГІОЦ КМДА на оплату житлово-комунальних послуг. Вказує, що відповідач користується розпорядженням, які є нечинними, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.03.2011 року у справі №2а-1888/10 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1332 від 30 листопада 2009 року; № 1133 від 30 листопада 2009 року; № 1135 від 30 листопада 2009 року; № 191 від 30 березня 2010 року та № 392 від 31 травня 2010 року, через відсутність їхньої реєстрації в органах юстиції, було визнано такими, що не набрали чинності. Позивач надіслав відповідачу 20.05.2011 року лист щодо здійснення перерахунку за сплачені протягом січня-грудня 2010 року житлово-комунальні послуги, у т.ч. шляхом зарахування надмірно переплачених коштів у попередні періоди, та відповідач листом від 07.06.11 №Р-229 відмовив позивачу у перерахунку. В судове засідання позивач не з'явився, належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. В письмовому запереченні на позов відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач проживає та зареєстрований в квартирі [ADDRESS]. Позивач надіслав відповідачу 20.05.2011 року лист щодо здійснення перерахунку за сплачені протягом січня-грудня 2010 року житлово-комунальні послуги, у т.ч. шляхом зарахування надмірно переплачених коштів у попередні періоди, та відповідач листом від 07.06.11 №Р-229 відмовив позивачу у перерахунку, вказавши, що встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги належить виключно до компетенції органів місцевого самоврядування - Виконавчого органу КМР, законних підстав для проведення перерахунку за спожиті житлово-комунальні послуги за період часу з січня 2010 року по грудень 2010 року немає, оскільки розпорядження КМДА на момент своєї дії не були визнані недійсними та не були скасовані. Будинок №12 по вул. Блюхера в м. Києві, в якому проживає позивач, знаходиться на балансі відповідача. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування. Відповідно до частини 1 стаття 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач за спірний період надав копії квитанцій про оплату за житлово-комунальні послуги та інші послуги, але не надав суду доказів про укладення між ним та відповідачем відповідного договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій,. Відповідно до частини 1 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. Згідно пункту 2 частини 1 статті 7 Закону, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування. Частиною 2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. За таких обставин, розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1332 від 30 листопада 2009 року; № 1133 від 30 листопада 2009 року; № 1135 від 30 листопада 2009 року; № 191 від 30 березня 2010 року та № 392 від 31 травня 2010 року про встановлення та погодження відповідних тарифів на комунальні послуги та продовження дії відповідних розпоряджень щодо затверджених тарифів на вказані послуги, винесені зазначеним органом місцевого самоврядування в межах своєї компетенції. Крім того, згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 09 березня 2011 року у справі №2а-1888/10, постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2011 року було скасовано та постановлено нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2011 року у справі №2а-2292, нормативно-правові акти Київської міської державної адміністрації (виконавчого органу Київради) щодо встановлення цін (тарифів) на житлово-комунальні послуги не підлягають державній реєстрації. За таких обставин, суд приходить до висновку, що на момент виникнення спірних правовідносин, розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1332 від 30 листопада 2009 року; № 1133 від 30 листопада 2009 року; № 1135 від 30 листопада 2009 року; № 191 від 30 березня 2010 року та № 392 від 31 травня 2010 року, на підставі яких відповідач проводив розрахунки позивачеві за житлово-комунальні послуги, були чинними та, що відповідач здійснював нарахування у відповідності до діючих на той час тарифів. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed