Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-11 00:00:00

В лютому 2008 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про припинення права власності та відшкодування матеріальної шкоди. В лютому 2008 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Київське БТІ про визнання права власності на частку житлового будинку № 34-38 по вул. Постовій в м. Києві (справа № 2-2198-1/08); В листопаді 2007 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, вселення та відшкодування збитків і моральної шкоди (справа № 2-4770-1/07, пізніше № 2-953-1/08). Ухвалою Соломянського районного суду від 08.05.2008 (а.с. 39) цивільні справи № 2-2198-1/08 та № 2-2199-1/08 об'єднано в одне провадження. Ухвалою Соломянського районного суду від 02.09.2008 об'єднані між собою справи № 2-2198-1/08 та № 2-2199-1/08 також об'єднано в одне провадження з цивільною справою № 2-953-1/08. Однак ухвалою Соломянського районного суду від 23.07.2008 (а.с. 65) провадження по справі № 2-953-1/08 за вказаним позовом [PERSON] було зупинено до вирішення спору по цивільній справі № 2-2199-1/08 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про припинення права власності 3/10 частини житлового будинку № 34-38 по вул. Постовій в м. Києві, яка належала [PERSON] та відшкодування матеріальної шкоди у сумі 1350 грн. В квітні 2010 року позивач [PERSON] збільшила позовні вимоги (а.с. 115): додатково до заявлених вимог просила стягнути з [PERSON] моральну шкоду в сумі 320 000 грн. Ухвалою Соломянського районного суду від 21.03.2011 по справі № 2-962/11 (а.с. 163) були роз'єднані між собою: позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Київське БТІ про визнання права власності на частку житлового будинку № 34-38 по вул. Постовій в м. Києві та об'єднані разом з позов [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про припинення права власності 3/10 частини житлового будинку № 34-38 по вул. Постовій в м. Києві, яка належала [PERSON] та відшкодування матеріальної шкоди у сумі 1350 грн. і позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, вселення та відшкодування збитків і моральної шкоди. Ухвалою Соломянського районного суду від 08.04.2011 по справі № 2-990/11 (а.с. 168-169) було зупинено провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про припинення права власності 3/10 частини житлового будинку № 34-38 по вул. Постовій в м. Києві, яка належала [PERSON] та відшкодування матеріальної шкоди у сумі 1350 грн. (справа № 2-2199-1/08) та провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, вселення та відшкодування збитків і моральної шкоди до набрання законної сили рішенням по цивільній справі № 2-3475/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Київське БТІ про визнання права власності на частку житлового будинку № 34-38 по вул. Постовій в м. Києві. Ухвалою від 10.05.2012 по справі № 2-774/12 (а.с. 170) було відновлено провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про припинення права власності 3/10 частини житлового будинку № 34-38 по вул. Постовій в м. Києві, яка належала [PERSON] та відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] мотивує тим, що відповідачка [PERSON] успадкувала спірне майно від свого батька [PERSON], яке складається з двох приміщень площею 10.7 та 12, 4 кв.м., позначених за № 3-1 та № 3-2 на плані будинку № 34-38 по вул. Постовій в м. Києві (а.с. 12), суміжних з квартирою позивача. Позивач обгрунтовує позов ще й тим, що [PERSON] ніколи за цією адресою не проживав і вказаними приміщеннями не користувався, що внаслідок бездіяльності та безгосподарності [PERSON] протягом 18 років дерев'яні підлога та стіни його частини будинку прогнили, а віконні рами та двері зруйновані. Позивачу завдано матеріальної шкоди на суму 15 200 грн., а саме: пошкодження меблів позивача, вимушені витрати на ремонти приміщень позивача та дератизацію будинку. Відповідач [PERSON] також ніколи не мешкала в успадкованих приміщеннях. Зазначені факти підтверджуються наявними в справі копіями документів, а саме: Висновками СЕС Жовтневого району м. Києва № 652 від 15.05.1987 та № 1376 від 30.08.1985; довідкою БТІ від 21.01.1994; Актом від 14.11.1994 комісії Держпідприємства з утримання житла Жовтневого району м. Києва; приписом № 43 від 18.01.1995. Крім того, вимоги позивач обгрунтовує тим, що успадковане [PERSON] майно є багато років бездоглядним, знаходиться в аварійному стані, що на день судового розгляду справи фактично знищено 3/10 частини будинку № 34-38 по вул. Постовій в м. Києві: два приміщення площею 10.7 та 12, 4 кв.м., позначені за № 3-1 та № 3-2 на плані будинку перетворилися в купу будівельних матеріалів віртістю 1350 грн. Отже, спадкодавець [PERSON] та відповідач [PERSON] завдали позивачу моральної шкоди порушенням майнових прав позивача: пошкодження меблів позивача, вимушені витрати на ремонти приміщень позивача та дератизацію будинку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення посилаючись на викладені обставини в матеріалах справи та просив відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, а тому суд у відповідності до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, вважає можливим за згодою позивача ухвалити заочний розгляд справи . Третя особа в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечував, та просив відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] Вислухавши пояснення осіб сторін, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про припинення права власності та відшкодування матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню, в обєднаному позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, вселення та відшкодування збитків і моральної шкоди - відмовити. Як вбачається з копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.02.2008 (а.с. 9), відповідач [PERSON] є спадкоємицею майна [PERSON] Судом встановлено, що спадкодавцю належали два приміщення, позначені за № 3-1 та № 3-2 на плані будинку (а.с. 12), які фактично знищені внаслідок неправомірної бездіяльності спадкодавця та відповідача, бо протягом 18 років перетворилися в купу будівельних матеріалів віртістю 1350 грн. Згідно ст. ст. 346, 349 Цивільного кодексу України, передбачено, що право власності припиняється у разі знищення майна. Відповідно до положень ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 365 Цивільного кодексу України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників. Відповідно до вимог статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Статтею 1231 Цивільного кодексу України передбачено, що до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем; що майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 386 Цивільного кодексу України встановлено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості і можливості відновлення), тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля та визначає його у розмірі 10 000,00 грн. В решті позов в частині вимог про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, в обєднаному позові [PERSON] потрібно відмовити. На підставі викладеного, статтей 16, 22, 23, 202, 346, 349, 356, 365, 386, 1231 ЦК України,

Outcome: partial