Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом та свої вимоги мотивує тим, що 11 вересня 2011 року померла його і відповідачки мати. За життя мати оформила заповіт у Новоселицькій сільській згідно якого заповіла майно йому та його сестрі відповідачці [PERSON] Через деякий час після смерті матері відповідачка запропонувала йому оформити відмову від права спадщини, а вона в свою чергу проведе оплату вартості Ѕ частини спадкового земельного паю. 26 вересня 2011 року в Новоселицькій сільській раді він написав заяву про відмову від прийняття належної йому частини спадщини, а саме земельного паю на користь сестри, тобто відповідачки. Пізніше йому стало відомо, що відповідачка у Катеринопільській нотаріальній конторі оформила і отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку ( пай ) і відмовилась сплачувати за Ѕ частину вартості земельної ділянки ( паю ). Позивач вважає, що його сестра навмисно ввела його в оману з метою спадкування всього майна покійної матері. Крім цього, як вказав в позовній заяві позивач, відповідачка ввела в оману ще й тим, що в заповіті покійної матері вказано неправильно її по-батькові замість "Павлівної Йосипівна". У судовому засіданні позивач, його представник підтримали позов, просять ухвалити рішення, яким визнати недійсною його відмову від прийняття спадщини. Відповідачка з позовом не погодилась оскільки вона нічиїх прав та інтересів, не порушувала, нікого в оману не вводила. Відповідачка також зазначила, що позивач на власний розсуд відмовився від спадщини на користь неї, вони з ним керувались власними домовленостями. Суд заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно зі ст.ст. 10-11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести її обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. В судовому засіданні встановлено, що 11 вересня 2011 року померла мати позивача і відповідачки і після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 2.40 га. Судом також встановлено, що 26.09.2011 року позивач відмовився від прийняття спадщини на користь сестри [PERSON] Свої мотиви позивач пояснив тим, що вони з сестрою домовилися про те, що у подальшому вона оплатить йому Ѕ вартості земельного паю. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 30.03.2012 року Катеринопільською державною нотаріальною конторою [PERSON] успадкувала після смерті матері 2.40 га земельної ділянки. Допитаний в судовому засіданні секретар сільської ради с. Новоселиця [PERSON] пояснила, що під час складання заяви про відмову від спадщини [PERSON] були роз"ясенні положення чинного законодавства, щодо складання такої заяви, правові наслідки вчинення такої дії, роз'яснені права і обов'язки. [PERSON] Також пояснила, що [PERSON] писав заяву про відмову від спадщини в присутності чоловіка [PERSON]- [PERSON] в сільській раді, при даному оформленні [PERSON] не було. Свідки по справі [PERSON] і [PERSON] дружина і син пояснили, що відповідачка спонукала відмовитись [PERSON] від прийняття спадщини і обіцяла при цьому сплатити Ѕ вартості земельного паю. Суд вважає, що покази вказаних осіб, спрямовані на досягнення позитивного для позивача результату по цивільній справі, правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного, цілеспрямованого введення іншої сторони в оману, щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Такий правочин на підставі ст. 230 ЦК України може бути визнаний судом недійсним. Проте, саме позивач, як сторона, що діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу зі сторони відповідача, істотність значимих обставин, щодо яких її введено в оману і сам факт обману. Відповідно до ст. 230 ЦК України, а також роз"ясень, які містяться у п.20 Постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року " Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними " правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на значення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значимих обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Тобто ознакою обману є умисел і особа знає про наявність чи відсутність обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у відносини, невигідні для неї. Обман стосовно мотиву, внутрішнього спонукання особи, до здійснення правочину, у тому числі і одностороннього не має істотного значення. Суд вважає, що позивач не довів наявність підстав для визнання правочину недійсним, і умисел відповідача також ніякими доказами не доведено. Вище наведене свідчить про відсутність передбачених законодавством підстав для визнання недійсним правочину в порядку ст.ст. 229-230 ЦК України, тому в задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed