Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який надалі уточнив та в якому вказав, що з 04.10.2003р. по 09.03.2011р. перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, від якого спільних дітей не мають. Угоди про поділ спільного майна при розірванні шлюбу сторони не досягли. На час одруження з відповідачкою, їй на праві спільної часткової власності належало 1/3 частина домоволодіння по вул.Свердлова 9 (за домовою книгою Свердлова 9А) в м.Бердянську. Всі обєкти нерухомості, які знаходились на території вказаного домоволодіння знаходились у занедбаному стані та підлягали зруйнуванню. За час подружнього життя з відповідачкою, за спільні кошти було збудовано двоповерховий будинок «З» з мансардою, веранду «з», тамбур «з1». Вказані будівлі є самовільними спорудами та офіційно у експлуатацію не введені. Позивач звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя, в якому просить визнати будівельні матеріали, використані для самовільного будівництва житлового будинку «З», веранди «з» та тамбуру «з1», розташованих за адресою: м.Бердянськ, вул.Свердлова 9 на загальну суму 258831 грн. спільною власністю позивача та відповідача; визнати меблі та техніку, які купувались для облаштування обєктів нерухомості на загальну суму 117601 грн. спільною сумісною власністю подружжя; зобовязати відповідача [PERSON] сплатити позивачу грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості меблів та техніки в сумі 58800,50 грн.; зобовязати відповідача сплатити позивачу витрати на судовий збір в сумі 3219 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, дали пояснення, аналогічні викладеним в позові, від первинних позовних вимог в частині зобовязання відповідача сплатити позивачу грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини від затрат, повязаних з будівництвом обєктів нерухомості в сумі 38233,39 грн. відмовилися, відмова прийнята судом. В іншій частині позовні вимоги просили задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала частково та пояснила, що співвласниками домоволодіння №9 по вул.Свердлова в м.Бердянську є 5 осіб, тобто крім відповідача [PERSON], яка володіє 1/3 частиною домоволодіння, ще держава в особі Бердянської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області (1/6 частина), [PERSON] (1/6 частина), [PERSON] (1/6 частина) та [PERSON] (1/6 частина). Право власності на спірні самовільні будівлі на час розгляду справи в суді не визначено, тому говорити про те, що вони належать комусь конкретно із співвласників не має сенсу. Крім того, проведена будівельно-технічна експертиза проведена з порушенням діючого законодавства, тому не може бути доказом по справі і відповідно вартість витрачених на будівництво вказаних самовільних споруд будівельних матеріалів є недоведеною. Позовні вимоги в частині визнання меблів та побутової техніки, придбаної за час подружнього життя сторін, спільною сумісною власністю подружжя визнала частково на загальну суму 21567,50 грн. Позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації за половину вартості вказаного майна не визнала тому, що для цього законодавством передбачені певні умови, які позивачем виконані не були, проти розділу цього майна в натурі не заперечувала, але такі позовні вимоги не висувались позивачем. Витрати на сплату судового збору просила стягнути з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали, що в 2004-2005 роках в якості будівельників приймали участь в будівництві будинку по вул.Свердлова 9 в м.Бердянську. При цьому про обсяг робіт, що підлягають виконанню домовлялися з позивачем, він забезпечував їх відповідними матеріалами та розраховувався за виконані роботи. За чиї конкретно кошти велося будівництво свідки не знають. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є братом відповідачки, за усною спільною домовленістю між ним, сестрою та її чоловіком [PERSON] будували новий будинок на території домоволодіння по вул.Свердлова 9 в м.Бердянську, співвласником якого він є. На той час він працював у Москві, з кожного приїзду до Бердянська давав сестрі кошти на будівництво, всього за цей час надав приблизно 45-50 тис. доларів США. В судовому засіданні експерт [PERSON] показав, що на виконання ухвали суду від 14.05.2012р. \~провів будівельно-технічну експертизу самовільних споруд - \~житлового будинку «З», веранди «з» та тамбуру «з1», розташованих за адресою: м.Бердянськ, вул.Свердлова 9 з метою встановлення вартості будівельних матеріалів, використаних для будівництва вказаних споруд. При цьому в основу своїх розрахунків він поклав робочий проект житлового будинку, наданий представником позивача. Будь-яких аналізів використаних матеріалів він не проводив, вважаючи, що це не є необхідним. Накладні на придбання будівельних матеріалів, які містяться в матеріалах цивільної справи, використував частково, в межах теоретичної необхідності згідно робочого проекту. Заслухавши пояснення сторін, свідчення свідків та експерта, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність відмови в задоволенні позову на підставі наступного. Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду від 09.03.2011р., [PERSON] та [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі з 04.10.2003р. по 09.03.2011р. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 28.06.1983р., реєстраційного посвідчення, свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2002р. та технічного паспорту на житловий будинок, відповідач [PERSON] є власницею 1/3 частини домоволодіння №9 по вул.Свердлова в м.Бердянську. Співвласницею цього домоволодіння відповідачка стала до вступу у зареєстрований шлюб з позивачем. Вказаний факт ніким з учасників судового процесу не заперечувався. Згідно технічного паспорту на вказане домоволодіння, співвласниками нього є також держава в особі Бердянської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області (1/6 частина), [PERSON] (1/6 частина), [PERSON] (1/6 частина) та [PERSON] (1/6 частина). Згідно технічного паспорту на вказане домоволодіння станом на 29.01.2009р., на території домоволодіння присутні самовільні будівлі, в тому числі двоповерховий жилий будинок «З» з мансардою, веранда «з» та тамбур «з1». Суд також вважає встановленим та доведеним, що самовільне будівництво вказаних споруд відбулося під час спільного подружнього життя у зареєстрованому шлюбі позивача та відповідача. Вказаний факт також ніким з учасників судового процесу не заперечувався. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності… Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1, 2, 4, 5 ст.71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч.2, 3, 4 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). За заявою заінтересованої особи суд може визнати її власником недобудованого нерухомого майна, якщо буде встановлено, що частка робіт, яка невиконана, відповідно до проекту, є незначною. Відповідно до ч.1, 2 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним, що спірні самовільні будівлі, а саме: двоповерховий жилий будинок «З» з мансардою, веранда «з» та тамбур «з1» є самовільними спорудами. Цей факт ніким з учасників судового розгляду справи не заперечувався. При таких обставинах право власності на вказані самовільні будівлі не має жоден з учасників розгляду справи. Належних та беззаперечних доказів того, що для будівництва вказаних споруд були використані саме спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] до суду не надано. Більш того, згідно свідчень свідка [PERSON], не спростованих іншими доказами, при будівництві використовувались і його особисті кошти в тому числі. Крім того, для визначення кількості та вартості витрачених будівельних матеріалів для будівництва вказаних самовільних споруд була проведена судова будівельно-технічна експертиза та допитаний експерт [PERSON], який провів цю експертизу. Суд критично відноситься до висновків вказаної експертизи тому, що вони основані на кількості та вартості будівельних матеріалів, які повинні бути використанні для будівництва при повній відсутності підтвердження їх реального використання. Будь-яких дій по перевірці реального використання вказаних у експертизі будівельних матеріалів експерт не проводив. Тому висновки вказаної експертизи викликають сумнів і в основу винесення рішення покладені бути не можуть. Доходячи вказаного висновку суд також врахував той факт, що при складанні свого висновку, експерт [PERSON] використовував матеріали та документи, які йому надані не були та не долучені до матеріалів справи, а саме робочий проект будівництва двоповерхового житлового будинку по вул.Свердлова 9а в м.Бердянську. До того ж вказаний висновок експерта стосується житлового будинку за адресою вул.Свердлова 9а в м.Бердянську, такої адреси в м.Бердянську насправді не існує (т.1 л.с.70). При таких обставинах суд вважає, що переконливих доказів переліку та вартості будівельних матеріалів, використаних для будівництва самовільних споруд за адресою: вул.Свердлова 9 в м.Бердянську до суду надано не було. Перелік таких будівельних матеріалів відсутній і в прохальній частині позову. Стосовно позовних вимог про поділ меблів та побутової техніки між подружжям, то вони також задоволенню не підлягають, не зважаючи на часткове визнання позову в цій частині представником відповідача, на підставі наступного. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] частково визнала позовні вимоги в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя сторін меблів та побутової техніки на загальну суму 21567,50 грн., перелічивши при цьому вказане майно. Але в позовній заяві майно, яке позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя, перелічено не було, була вказана лише його вартість 117601 грн., яка набагато перевищує вартість майна, визнаного представником відповідача. При таких обставинах, не маючи змоги вийти за межі позовних вимог, суд не може задовольнити позов навіть в частині, визнаній відповідачем тому, що це протирічить ст.71 СК України, відповідно до змісту якої суд не може визнати спільною сумісною власністю подружжя майно, яке має індивідуальні ознаки, не вказуючи у своєму рішенні назву та індивідуальні ознаки цього майна. Тому законні підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Позовні вимоги в частині сплати компенсації в розмірі 1/2 частини вартості спільного майна подружжя, за умови відмови в задоволенні попередньої позовної вимоги, також задоволенню не підлягають. Крім того, умови, передбачені ч.4,5 ст.71 СК України, за якими така компенсація можлива, відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed