Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що 13 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» правонаступником прав та обовязків якого являється Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено Договір відновлюваної кредитної лінії № 124, у відповідності до якого банк надав [PERSON] грошові кошти в сумі 2 000 000 (два мільйони) гривень з кінцевим терміном погашення 13 травня 2018 року. Процентна ставка за користування кредитним коштами у відповідності до Договору відновлюваної кредитної лінії встановлена у розмірі 16,5% річних. В забезпечення виконання зобовязань за Договором відновлюваної кредитної лінії № 124 від 13 травня 2008 року між Банком та [PERSON] (майновий поручитель) було укладено іпотечний договір, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області та зареєстровано в реєстрі за р.№ 2764, у відповідності до якого [PERSON] передала Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння, що складається з житлового будинку загальною площею 510 м. кв. та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вулиця Водопійна, 86. Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 13 травня 2008 року між Банком та [PERSON] укладено договір поруки № 60, у відповідності до якого [PERSON] бере на себе зобовязання перед Банком відповідати по борговим зобовязанням [PERSON] за Договором відновлюваної кредитної лінії № 124 від 13 травня 2008 року в повному обсязі. Позивач [PERSON] у позові зазначила, що кредитний договір було укладено з порушенням законодавства України, оскільки при його укладенні порушені норми Закону України Про захист прав споживачів», а саме відсутні суттєві умови, передбачені п.п. 2 та 4 ст. 11 Закону. Крім того, як посилається позивач, необхідно застосувати принципи щодо несправедливості умов, викладених у кредитному договорі. Крім того, сторони при його укладанні не досягли згоди щодо його всіх істотних умов. Зокрема, в кредитному договорі відсутні основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу до укладання договору про іпотечний борг, що передбачено ч. 1 ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». У якості правової підстави недійсності правочину позивач зазначила ч. 1 ст. 203 ЦК України, якою визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. В судовому засіданні представник позивача за дорученням [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві, просить суд їх задовольнити. Представник ПАТ ««Державний ощадний банк України» позовні вимоги не визнала, надала суду письмові заперечення проти позову посилаючись на незаконність вимог позивачки та відповідність Договору відновлюваної кредитної лінії № 24 від 13 травня 2008 року вимогам діючого законодавства. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи у судове засідання не зявився, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, тому зі згоди учасників процесу судовий розгляд проведено без його участі. Ухвалою суду від 27.04.2012 року до участі у справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON], який також у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, всебічно та повно зясувавши обставини справи в межах доводів сторін та позовних вимог, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.05.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» правонаступником прав та обовязків якого являється ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено Договір відновлюваної кредитної лінії № 124, у відповідності до якого банк надав [PERSON] О,В. грошові кошти в сумі 2 000 000 (два мільйони) гривень з кінцевим терміном погашення 13 травня 2018 року. Процентна ставка за користування кредитним коштами у відповідності до Договору відновлюваної кредитної лінії встановлена у розмірі 16,5% річних. В забезпечення виконання зобовязань за Договором між Банком та позивачем [PERSON] (майновий поручитель) було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за р.№ 2764, у відповідності до якого [PERSON] передала Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння, що складається з житлового будинку загальною площею 510 м. кв. та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вулиця Водопійна, 86. Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 13 травня 2008 року між Банком та [PERSON] укладено договір поруки № 60, у відповідності до якого [PERSON] бере на себе зобовязання перед Банком відповідати по борговим зобовязанням [PERSON] за Договором відновлюваної кредитної лінії № 124 від 13 травня 2008 року в повному обсязі. Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що при укладенні кредитного договору банком були порушені норми законодавства України, а саме: п.2. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 2 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" в частині невиконання банком вимог, які є обовязковими та повинні передувати укладенню кредитного договору та наслідки їх невиконання впливають на законні інтереси позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі ЗУ «Про банки і банківську діяльність». Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. У відповідності до ст.. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Зазначене дає можливість суду зробити висновок про те, що інформація, яка повинна бути надана до моменту укладання Договору однією із сторін є частиною пропозиції та істотною умовою договору, оскільки обовязковість її оприлюднення прямо передбачена Законом. Не здійснення Банком письмового оприлюднення, передбаченого п. 2 ст. 2 Закон України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» не можуть бути підставами для визнання Кредитного договору недійсним, оскільки на думку суду це свідчить про недотримання сторонами вимог щодо істотних умов договору, які є необхідними при його укладанні, а отже кредитний договір, який оспорюється, не є укладеним, а тому не підлягає судовому захисту. Зазначена правова позиція викладена в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» де розяснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У відповідності до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: - нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; - нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; - нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. У відповідності до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Посилання позивача на недотримання банком п.п. 2. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якими визначено обовязок кредитодавця повідомити обовязкову інформацію перед укладенням договору про надання споживчого кредиту, визначену Законом, а також детальний розпис сукупної вартості кредиту, не приймається судом до уваги з огляду на те, що спростовується дослідженими у справі письмовими доказами. Обєктивних доказів, які б дали можливість суду зробити висновок про те, що зміст Кредитного договору суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства позивачем не надано, а тому судом не вбачається законних підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 1 ст. 203 ЦК України. Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає що позов [PERSON] не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на чинному законодавстві, а тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed