Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-01 00:00:00

Позивачі, [PERSON] та [PERSON], звернулись із позовом до відповідача [PERSON], третя особа приватний нотаріус [PERSON], про визнання недійсним п. 8 Договору купівлі-продажу квартири від 16 лютого 2010 року та про визнання недійсною згоду дружини на укладення зазначеного договору купівлі-продажу. На обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначали, що вони є спадкоємцями після свого померлого батька [PERSON], який помер 31.03.2011р. Крім них спадкоємцями також є двоє дітей померлого від другого шлюбу. Під час розподілу спадкового майна у Дзержинському суді м. Харкова (справа № 2-7306/11, головуючий суддя Грищенко І.О.) позивачам стало відомо, що їх померлий батько придбав в особисту власність, згідно договору купівлі-продажу від 16.02.2010р. квартиру [ADDRESS]. При цьому зазначений договір містить п.8, у якому зазначено, що «Дружина покупця, [PERSON], надала згоду на купівлю вище зазначеної квартири її чоловіком». Позивачами до суду було надано копії відповідей органів РАГС та приватного нотаріуса [PERSON], що того коли було зареєстровано та розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Так, приватний нотаріус [PERSON] направила копію цієї згоди дружини, у якій зазначається що: «я, [PERSON], даю згоду на купівлю зазначеної квартири своєму чоловікові, квартира придбається за спільні кошти, та шлюб зареєстровано 02.09.2000 року, що підтверджується Свідоцтвом про одруження від 02.09.2000 року, актовий запис № 615». Орган РАГС направив наступні документи: належним чином завірену копію актового запису про розірвання шлюбу № 583 від 01 жовтня 2008 року. Таким чином, позивачі вважають, що відповідачка навмисно ввела в оману приватного нотаріуса, надавши недостовірні відомості про те, що вона начебто перебуває у зареєстрованому шлюбі із покупцем (померлим [PERSON]), з метою заволодіти частиною спірної квартири. Таким чином, наявність цього п.8 у Договорі купівлі-продажу прямо впливає на частку у спадковому майні у бік її зменшення. Тому позивачі вважають, що цей пункт є незаконним та порушує їх права. На час проведення судового засідання представник позивачів, [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що 01 жовтня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що було видано Свідоцтво про розірвання шлюбу. Згідно Актовому запису № 583 від 01 жовтня 2008 року цей шлюб було розірвано на підставі рішення Дзержинського суду м. Харкова від 21 серпня 2008 року (справа № 2-6268). Таким чином, укладаючи договір купівлі-продажу від 16.02.2010р. квартири [ADDRESS], [PERSON] не перебував у шлюбі із [PERSON], то б то вони були розлучені. Однак, згідно відповіді нотаріуса [PERSON], їй при укладанні договору купівлі-продажу від 16.02.2010р. було надано [PERSON] свідоцтво про одруження від 02 вересня 2000 року, копія якого зберігається у матеріалах нотаріальної справи, та відповідачка [PERSON], підписуючи згоду подружжя на купівлю квартири, зазначає, що вона є дружиною [PERSON] і дає згоду саме, як його дружина. Відповідач [PERSON] і треті особи у судове засідання не з'явилися, будучі повідомленими судом про день і час розгляду справи належним чином, тому суд за згодою представника позивачів розглядає справу у відсутності відповідача та третіх осіб, постановляючи заочне рішення, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, прийнявши до уваги пояснення представника позивачів, надані письмові докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено факт, що позивачі є рідними доньками померлого [PERSON] На даний час у Дзержинському районному суді м. Харкова, головуючий суддя Грищенко І.О., перебуває на розгляді справа за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], яка представляє інтереси двох неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] про розподіл спадкового майна. Також судом встановлено, що 01 жовтня 2008 року [PERSON] розлучився із [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу від 01 жовтня 2008 року та Актовий запис № 583 від 01 жовтня 2008 року. Згідно договору купівлі-продажу від 16.02.2010р. квартири [ADDRESS], набувачем є [PERSON] При цьому зазначений договір містить п.8, у якому зазначено, що «Дружина покупця, [PERSON], надала згоду на купівлю вище зазначеної квартири її чоловіком». Також під час укладання зазначеного договору відповідачка надавала згоду подружжя, як дружина, на купівлю квартири від 16.02.2010 року. Згідно ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу,крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 368 ЦК майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 65 СК для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками ( усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей). Згідно зі ст. 217 ЦК недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу квартири від 16.02.2010 року було укладено [PERSON] через два роки після розірвання шлюбу із [PERSON]. Розірвання шлюбу відбулося на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова № 2-6268 від 21 серпня 2008 року. Тому квартира, яку придбав [PERSON] не є спільним майном подружжя, при цьому згода [PERSON] на укладення цього договору є недійсною, так як вона не була на момент укладання договору дружиною набувача. Недійсним є також п. 8 договору купівлі-продажу від 16.02.2010 року, оскільки відповідачка [PERSON] не була дружиною [PERSON], подала нотаріусу недійсне свідоцтво про одруження, чим ввела його в оману.

Outcome: approved