Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-22 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] особистою приватною власністю. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила про те, що з 2007 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, однак спільне життя у них не склалось, а тому з грудня 2009 року вони почали проживати окремо. 12 лютого 2010 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі позивачем на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу була придбана квартира [ADDRESS]. Вказана квартира придбана [PERSON] за особисті кошти в сумі 313850 грн. Нотаріально посвідченою заявою від 22 квітня 2008 року продавець вищевказаної квартири [PERSON] підтвердила той факт, що [PERSON] здійснила повний розрахунок по договору купівлі-продажу квартири в сумі 313850 грн. Факт придбання квартири за особисті кошти позивач підтверджує наступним. Так, на підставі договору купівлі-продажу від 21 квітня 2008 року [PERSON] продала належну їй на праві приватної власності однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Вищевказана квартира була продана громадянину [PERSON] Згідно п.4 даного договору продаж було вчинено за 176876 грн., що на той час еквівалентно 35025 дол. США. Крім того, між позивачем та ВАТ КБ «Надра»22 квітня 2008 року укладено кредитний договір №1271/2008-Ф, відповідно до умов якого [PERSON] надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 35980 дол. США, що еквівалентно 179900 грн. Кошти, отримані від продажу власної квартири [ADDRESS] в сумі 176876 грн. та отримані згідно кредитного договору - 179900 грн. були використані [PERSON] для купівлі спірної квартири [ADDRESS]. Зважаючи на ту обставину, що відповідач вимагає продажу вищевказаної квартири та розподілу кошів, мотивуючи тим, що дана квартира придбана у шлюбі і являється спільною власністю подружжя, чим створює перешкоди у розпорядженні майном, позивач просить суд визнати квартиру [ADDRESS] її особистою приватною власністю. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві, просила суд його задовольнити, визнати квартиру [ADDRESS] її особистою приватною власністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вважає, оскільки відповідач про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином та про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що у 2008 році вони з чоловіком придбали квартиру у [PERSON], яка знаходиться в м.Тернополі по вул.Галицька,54/25, де на даний час проживають. Квартиру було придбано за 176876 грн., як про це зазначено в договорі купівлі-продажу. Їй відомо, що отримані за продаж квартири гроші та отримані в кредит кошти позивач вклала в придбання більшої за розміром квартири, оскільки вони з чоловіком також отримали кошти у кредит для придбання житла. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що на час придбання спірної кватири в будинку №14 по вул.Є.Коновальця в м.Тернополі сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду в справі №2-8856/2009 від 22 січня 2010 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 15 березня 2007 року відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №255. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ИД №032163 від 12 лютого 2010 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, 12 лютого 2010 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №76. 21 квітня 2008 року [PERSON] (Продавець) продала, а [PERSON] (Покупець) купив належну продавцю однокімнатну квартиру [ADDRESS], про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 21 квітня 2008 року серії ВКК №851615, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1360. Згідно кредитного договору №1271/2008-Ф від 22 квітня 2008 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра»(Банк) та [PERSON] (Позичальник), Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 35980 дол. США в порядку і на умовах, визначених даним договором за програмою «нове житло». Як вбачається з п.1.2. вказаного кредитного договору, цільове призначення кредиту проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №1787 від 22 квітня 2008 року, що укладений між позичальником та [PERSON], згідно якого Позичальник придбає у власність нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: м.Тернопіль, вул.Коновальця Є. (вул.Кантемирівців)[ADDRESS]. З доданих до матеріалів справи та оглянутих в судовому засіданні квитанцій вбачається, що позивач [PERSON] особисто сплачувала та продовжує вносити платежі по кредитному договору №1271/2008-Ф від 22 квітня 2008 року. В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором позивач передала ВАТ КБ «Надра»в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру [ADDRESS], про що свідчить іпотечний договір від 22 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], який зареєстровано в реєстрі за №1790. Як підтверджується заявою [PERSON] від 22 квітня 2008 року, посвідченою приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], продавець квартири [ADDRESS] підтвердила той факт, що [PERSON] здійснила повний розрахунок по договору купівлі-продажу квартири в сумі 313850 грн. Відповідно до змісту ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст.69 СК України). В силу п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»№11 від 21 грудня 2007 року, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обовязковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що спірна квартира [ADDRESS] придбана позивачем за особисті кошти, які [PERSON] отримала від продажу квартири [ADDRESS], що належала їй на праві приватної власності, та в результаті укладення кредитного договору №1271/2008-Ф від 22 квітня 2008 року. В силу принципу безпосередності судового розгляду (ст.160 ЦПК України) рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Доказів того, що квартира [ADDRESS] придбана за спільні кошти подружжя та є спільною сумісною власністю подружжя суду не наведено. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом визнання квартири [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 697,99 грн. судового збору. На підставі наведенного,

Outcome: approved