Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. З відповідачем вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 11 січня 2003 року. Від цього шлюбу вони мають дітей, а саме: сина, [PERSON], [INFO], та дочку, [PERSON], [INFO]. У грудня 2012 року вони з відповідачем повністю припинили сімейно-шлюбні стосунки у звязку з психологічною несумісністю і різними поглядами на сімю. Спору стосовно спільно набутого майна між ними поки не має. Спору стосовно проживання їхніх неповнолітніх дітей між ними немає, так як відповідач не заперечує, щоб вони проживали разом із нею. З відповідачем вона не дійшли згоди стосовно його участі у матеріальному утриманні їхніх неповнолітніх дітей, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та наполягала на розірванні шлюбу та стягненні аліментів на її користь на утримання сина, [PERSON], [INFO], та доньки, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж встановлений законодавством мінімум розміру аліментів окремо на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу не заперечував; в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж встановлений законодавством мінімум розміру аліментів окремо на кожну дитину щомісяця, заперечував проти такого розміру аліментів. Зазначив, що згоден сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку щомісяця. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про одруження серії І-ЕД № 110381, виданим 11 січня 2003 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції, сторони з 11 січня 2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 4. Задовольняючи позов в частині розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сімю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на предявлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. З пояснень сторін, наданих в судовому засіданні вбачається, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, вони не бажають примирятися і строк для примирення їй не потрібен. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Згідно з свідоцтвом про народження серії 1-ЕД № 233215, виданим 10 липня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, 27 червня 2003 року народився [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 468. Батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про народження серії 1-ЕД № 148335, виданим 16 червня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, 04 червня 2009 року народилася [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 510. Батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]. Згідно з довідкою № 58 від 14.01.2013 року, виданою КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька», за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 18/5, зареєстровані [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON] Задовольняючи позов частково та визначаючи частку заробітку від доходу, яку потрібно стягувати з відповідача в якості аліментів, суд виходить з того, що відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Враховуючи, що неповнолітні діти відповідача потребують від нього матеріальної допомоги, а також матеріальне становище сторін, згідно з яким відповідач може надавати таку допомогу, але не надає її у добровільному порядку, з урахуванням витрат, які потрібні на утримання самого відповідача, суд вважає, що справедливим буде стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати державного мита звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 229 гривень 40 копійок. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial