Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-19 00:00:00

У липні 2012 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 28 грудня 1991 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Причиною розпаду сімї є те, що вони не розуміють один одного, по цій причині між ними виникали сварки та скандали, що привело до втрати почуття поваги та любові. Все це негативно відобразилося на їхньому сімейному житті. З 2010 року їх сімя розпалася остаточно, були припинені подружні стосунки та ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просила шлюб розірвати. У судове засідання позивач не зявилася, надавши заяву щодо розгляду справи у її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 1991 року, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної районної ради м.Дніпропетровська, актовий запис № 1450. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Подружні стосунки між сторонами припинені в 2010 році, спільне господарство вони не ведуть. Причиною розпаду сімї є непорозуміння сторін між собою, у звязку виникали сварки та скандали, що призвело до втрати почуття поваги та любові. Станом на теперішній час позивач поновити подружні стосунки не бажає та вважає, що спільне життя неможливе. На підставі викладеного, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved