Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-21 00:00:00

У вересні 2012 року до Рівненського міського суду звернулась [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] по 400 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до повноліття дітей. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 10 листопада 2001 року. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають з матірю. У звязку з тим, що відносини між подружжям не склались з вини відповідача, який матеріальної допомоги для належного утримання дітей добровільно не надає та не приймає участі у їх вихованні, просить суд розірвати шлюб та стягувати на її користь на утримання малолітніх дітей по 400 гривень на кожну дитину щомісячно. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів та просить стягувати з відповідача на її користь на утримання дитини по 400 гривень на кожну дитину щомісячно, посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги дітям не надає та розірвати шлюб, так як спільне життя та збереження сім'ї стало неможливим. Просить після розірвання шлюбу дітей залишити з нею на проживання. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, заперечень з приводу позову не надавав. За таких обставин, за згодою позивача, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача з винесенням заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність малолітніх дітей приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів підлягають до задоволення повністю. Встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 10 листопада 2001 року, зареєстрованому у Відділі реєстрації актів громадянського стану м.Рівне за актовим записом № 1476, від якого, згідно поданих свідоцтв про народження, мають малолітніх дітей: сина [PERSON], 01 травня 2002 року та сина [PERSON], 08 жовтня 2007 року, на утримання яких відповідач перестав надавати матеріальну допомогу в добровільному порядку. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Сторони втратили один до одного почуття любові, довіри і поваги, отже, шлюб існує формально. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України передбачений порядок присудження коштів на утримання дитини, згідно якого аліменти присуджуються у частці від доходу її матері (батька) і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного Кодексу якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи матеріальне становище малолітніх дітей, позивачки, з якою вони проживають, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивачки, визначивши їх сплату у твердій грошовій сумі в розмірі по 400 гривень на кожну дитину, щомісячно до досягнення повноліття дітьми. Судові витрати в порядку ст.88 ЦПК України покладаються на відповідача. У відповідності до положень ст.367 ЦПК України, стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. На підставі викладеного, ст. ст. 111, 112, 182, 184 СК України,

Outcome: approved