Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 16 грудня 2006 року та 26 квітня 2010 року між ним та відповідачем були укладені договори позики, згідно з якими він в день укладення кожного з них у повному обсязі передав відповідачу у борг грошові кошти в сумі 5650 Євро та 9400 Євро відповідно, в загальній сумі 15\~050 Євро. Договори позики укладено у письмовій формі. За умовами договору від 16 грудня 2006 року [PERSON] прийняв на себе зобовязання повернути йому (позивачу) отримані в борг грошові кошти в строк до 31.12.2008 року. За договором позики від 26 квітня 2010 року 30.05.2010 року. У визначений договорами строк та пізніше відповідач взяте на себе зобовязання належним чином не виконав і борг не повернув. Просив суд: стягнути із відповідача на його користь суму боргу в розмірі 168\~531 грн. 59 коп., 27\~630 грн. 78 коп. інфляційне збільшення суми боргу за час прострочення сплати боргу та 9867 грн. 26 коп. 3% річних і судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Заперечував факт отримання грошей. Просив у позові відмовити. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 грудня 2006 року та 26 квітня 2010 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договори позики. За договорами позики [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 5650 Євро та 9400 Євро відповідно, в загальній сумі 15\~050 Євро, а [PERSON] зобовязувався повернути таку ж суму грошових коштів за договором від 16 грудня 2006 року в строк до 31.12.2008 року, за договором позики від 26 квітня 2010 року 30.05.2010 року. На підтвердження отримання коштів відповідачем позивач надав суду договори позики від 16.12.2006 року та 26.04.2010 року. У відповідності до ст. 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Представником відповідача не надано суду жодного доказу, яким би спростовувались позовні вимоги позивача. Також представником позивача не заперечувався факт неодноразового отримання від позивача грошових коштів за договорами позик. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу 15\~050 Євро, що в еквіваленті гривні не на день звернення до суду, а на день ухвалення рішення суду згідно офіційного курсу НБУ станом на 07.05.2012 року 1 євро 1049,2337 157909 грн. 67 коп. ((5650 Євро х 1049,2337) + (9400 Євро х 1049,2337)) та 3% річних в розмірі 9245 грн. 36 коп. ((59281,70 х 3 : 100 : 365 х 1034) + (98627,97 х 3 : 100 : 365 х 519)) законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо стягнення із відповідача інфляційних збитків в розмірі 27\~630 грн. 78 коп., то такі вимоги не ґрунтуються на законі. Індекс інфляції ( індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч.2 ст.625 ЦК України, щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначено в договорі у гривні. Оскільки між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, у відповідності зі ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 1671 грн. 55 коп.

Outcome: partial