Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідача посилаючись на те, що він свідомо і принципово усунувся від надання своїй дружині (її матері), яка була інвалідом 1групи, будь-якої допомоги на лікування та іншої допомоги, хоча мав таку можливість, а тому вона вважає, що батька слід усунути від права на спадкування після смерті її матері. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов, просили суд його задовольнити, визнавши за позивачкою право власності на спадкове майно та стягнути з відповідача витрати на лікування [PERSON] в сумі 6 221,14 грн, витрати на її поховання в сумі 5 018,75 грн., на поминальний обід в сумі 7 064 грн., судовий збар в сумі 885,45 грн, а всього -19 189,34 гривень. Також просили суд забезпечити позов та накласти арешт на спадкове майно. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що покійну дружину ніколи не ображав, прожив з нею у шлюбі більше 50 років, сварки виникали такі як і у кожній родині, а під час перебування дружини в лікарні неодноразово приїздив до лікарні у м.Фастів, з метою відвідати її та надати допомогу при лікуванні, кошти передавав через свого сина, проте лікар на прохання дочки [PERSON] попросив не турбувати хвору. Під час перебування дружини в м.Фастові у дочки він телефонував її на стаціонарний телефон і вони нормально спілкувались, поки вдома не було дочки [PERSON] Після її смерті в організації похорон участі не приймав, оскільки дочка принципово його від цього усунула. Третя особа -[PERSON], який згідно довіреності є і представником відповідача з позовом не згоден, заперечував проти його задоволення, суду пояснив, що за життя матері -[PERSON] його сестра-позивачка по справі в останні роки дуже рідко навідувалась до батьків,.Під час перебування матері в лікарні він, його дружина та батько майже кожного дня відвідували матір, проте сестра не дозволяла батьку побачень з матір»ю, мотивуючи тим, що мати буде хвилюватись, але кошти на медичне лікування для матері від батька і від нього особисто сестра отримувала. Також зазначив, що батько через нього передав гроші і на поховання матері в сумі 2000 гривень та 800 гривень. Представник відповідача -[PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що підстав для усунення відповідача від права на спадкування немає, оскільки він не ухилявся від утримання дружини під час коли вона потребувала допомоги, позиція позивачки базується лише на її емоційних припущенням і немає жодних підтверджень. Ще за життя [PERSON] в родині існувала домовленість, що дочці батьки дапомагають придбати будинок та автомобіль, а сину залишиться батьківська хата. Що стало підставою для цього позову не зрозуміло, адже до смерті [PERSON] в родині все було погоджено. Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та [PERSON] (матір»ю позивачки) 22.06.1950 року було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом (а.с.67). Під час шлюбу народилась дочка -позивачка по справі [PERSON] та син-[PERSON] (третя особа). За життя [PERSON], а саме 01 липня 2011 року залишила заповіт, посвідчений секретарем виконкому Малополовецької сільської ради Фастівського району (а.с.12), відповідно до якого остання заповідала все належне їй майно -своїй дочці-[PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про смерть [INFO] року померла [PERSON]-матір позивачки. Згідно витребуваних матеріалів спадкової справи №16/2012 до нотаріальної контори у визначений законом термін з заявою про прийняття спадщини звернулись: [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст. 1261 ЦК у першу чергу спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив та батьки. Згідно ст.1241 ЦК неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов»язкова частка) Отже, відповідно до ст.1261 ЦК України відповідач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом та відповідно до ст. 1241 ЦК України відповідач [PERSON], якому на час відкриття спадщини виповнилось 70 років, має право також і на обов»язкову частку у спадщині. Згідно довідки Фастівського МБТІ за [PERSON] зареєстровано житловий будинок [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності від 09.04.2008 року виданого виконкомом Малополовецької сільської ради. Згідно довідки Управління Держкомзему у Фастівському районі на ім»я [PERSON] на підставі рішення Малополовецької сільської ради 19 сесії 5 скликання №2 від 14.10.2008 року видані два державних акта на прово вланості на земельні ділянки площею 0,3115га та 0,2500га, що розташовані за адресою [ADDRESS]. На а.с.9,10 в матеріалах справи знаходяться вказані державні акті. Відповідно до довідки Управління Держкомзему у Фастівському районі на ім»я [PERSON] виданий на підставі розпорядження Фастівської райдержадміністрації №784 від 02.12.1996 року сертифікат на право на земельну часку (пай) на території Малополовецької сільської ради. Також, згідно інформації Державного ощадного банку України (а.с.25), що на ім»я [PERSON] зареєстровано вклади за відповідними номерами. Позивачка стверджує, що внаслідок останнього конфлікту із батьком та із-за пережитих матір»ю принижень та стресу у останньої стався інсульт 08.02.2011 року, подальше її перебування та лікування в лікарні лягло на неї особисто, ніякої допомоги ні від батька, ні від брата вона не отримувала, поховальний обряд відбула за власні кошти. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що разом з матір»ю позивачки лежала в неврологічному відділенні Фастівської ЦРЛ, коли у [PERSON] стався інсульт в лютому місяці. Доглядала за хворою її дочка [PERSON], яка турботливо до неї ставилася, ніхто, крім [PERSON], не піклувався за [PERSON]. Мати позивачки просила не пускать до неї чоловіка, і після лікарні повернулася до дочки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що його мати перебувала в тій самій палаті в лікарні, що і матір позивачки. Під час, коли він провідував свою матір бачив брата позивачки, який теж приходив провідати [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою позивачки і вперше побачила її батька, коли померла [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є дочкою позивачки і що її дядько -[PERSON]-третя особа по справі з січня місяця 2011 року, коли бабуся стала проживати в м.Фастові до квітня місяця приїздив і провідував бабусю. Вона не бачила, щоб дядько пропонував її матері гроші на лікування бабусі, похоронами займалась її мати. Дід приїздив двічи, один раз в лікарю, але лікарь його не пустив і другий раз привіз до матері якісь речі для бабусі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою родини [PERSON] у с.Малополовецьке. Відповідача [PERSON] охарактеризувала як справного господаря турботливого батька для своїх дітей, про сварки в їх родині не чула. Коли [PERSON] перебувала у дочки взимку 2011 року [PERSON] приходив до неї та телефонував до дочки в м.Фастів, говорив з дружиною, розмову вона чула, він турбувався про її стан здоров»я, запитував, що їй привезти. Також, розповів, що його до дружини не пускає дочка [PERSON] та всіляко перешкоджає у побаченні з дружиною. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, на яку посилається позивачка, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року факт ухиляння особи від виконання обов»язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов»язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов»язку. Суд, враховуючи викладене, в судовому засіданні з»ясував той факт, що відповідач жодним чином не ухилявся від утримання дружини, з повагою і почуттям відносився до неї, пояснивши, що під час досить тривалого поружнього життя виникали непорозуміння, як і в кожній родині, проте прожив у шлюбі з [PERSON] майже 52 роки, протягом цього часу піклувався про неї та про дітей, а під час її хвороби, яка сталася, коли вона перебувала у дочки, намагався з нею зустрітись, пропонував допомогу і фактично мав таку можливість, оскільки отримував пенсію, тому через сина передавав кошти, які були необхідні на лікування, телефонував та спілкувався з нею, цікавився станом її здоров»я і у неї особисто в телефонній розмові та у лікарів неврологічного відділення, проте дочка постійно перешкоджала його побаченням з дружиною, заборонила лікарям пускати його до дружини, всіляко усувала його від спілкування з нею, а спроби, які він з цією метою робив недавали позитивного результату, внаслідок активних дій з боку дочки. Дані обставини підтвердили в судовому засіданні свідок [PERSON] та син відповідача. До того ж, емоційний стан відповідача під час розгляду справи дає підстави вважати, що дійсно факт свідомого ухиляння відповідача від надання допомоги спадкодивиці під час, коли вона дійсно потребувала стороннього догляду та піклування, не знайшов свого підтвердження, він чітко розумів свій обов»язок надавати допомогу дружині, проте необхідність її надання для існування спадкодавиці була відносно невеликою, оскільки остання перебувала в родині своєї доньки, яка звісно про неї турбувалась, лікувала та надавала допомогу. Тому суд вважає, що позиція дочки відповідача-позивачки по справі, щодо надання батьком допомоги матері, коли та її потребувала, фактично унеможливлювала отримання такої допомоги, догляду та піклування з боку відповідача, а тому він не може бути усунутий від права на спадкування за законом. Відповідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Тому не підлягають задоволенню також позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на ? частину житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] та на ? частину присадибної земельної ділянки площею 0,2500га та 0,3115 га, що знаходяться за цією ж адресою, оскільки згідно представлених суду документів, власником цього майна є [PERSON] ( вищезазначена довідка МБТІ та державні акти ) хоча вказане майно і було спільною власністю подружжя, але за життя [PERSON] не отримала свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя, тому відсутній документ, на підставі якого можливо було б її вважати спадкодавицею цього майна. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Тому, що стосується позовних вимог про визнання за позивачкою права власності на земельну частку (пай), то дійсно згідно сертифікату серії КВ № 0096736 виданого на підставі рішення Фастівської РДА в колективній власності КСП «Нове життя» розміром 2,7 га в умовних кадастрових гектарах [PERSON] є власником цього паю. Отже за позивачкою, як за спадкоємицею за заповітом слід визнати право власності на земельну частку (пай) розміром 2,7 га, проте за виключенням з цього паю обов»язкової частки, яка має належати відповідачу на підставі ст. 1241 ЦК України. Оскільки відсутня позовна вимога щодо визначення частки у земельному паї, що належав спадкодавиці на день смерті, то відповідно до ст. 11 ЦПК України суд не може виходити за межі позовних вимог, а тому не може визначити цю частку . Аналогічна і позиція суду щодо спадкування вкладів, які знаходяться на зберіганні в Державному ощадному банку України та зареєстровані на ім»я [PERSON] Право на них спадкоємиця за заповітом має, проте за виключенням обов»язкової частки відповідача [PERSON] Але така вимога нею не заявлена, а тому вказане питання не може бути вирішено в даному судовому розгяді. Щодо стягнення з відповідача коштів, які, як зазначила позивачка вона витратила на лікування та поховання [PERSON] та сплату судового збору в сумі всього 19 189,34 гривень, то вказана сума є спірною, оскільки не всі надані позивачкою квітанції та товарні чеки фактично підтверджують, що саме остання була покупцем медичних препаратів, які були необхідні саме для лікування [PERSON] Тому суд вважає справедливим поділити в рівних частинах витрати, які підтверджені товарними чеками із зазначенням відповідної дати на них та прізвищем позивачки, між спадкоємцями, а саме : кошти витрачені на предмети для поховання (а.с.21) в сумі 2 124 гривні, накладна №128 -кошти на поминальний обід в сумі 3 300 гривень (а.с.19), квитанція №37 (а.с.22) про сплату поминального обіду в сумі 2 600 гривень та накладна від 08.12.2011 року на ритуальні послуги в сумі 799 гривень, а всього на суму-8 823 гривні, ( на кожного по 4 411,5 грн.). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Щодо заяви про забезпечення позову, то враховуючи, що основна частина позовних вимог задоволенню не підлягає, то згідно ст.151 ЦПК України в задоволенні заяви про забезпечення позову теж слід відмовити. На підставі ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно квітанції позивачкою сплочено судовий збір в сумі 885,45 гривень, тому стягненню з відповідача підлягають кошти в сумі 100 гривень.

Outcome: partial