Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-19 00:00:00

[PERSON] в своїй заяві зазначає, що 09.12.2010 року в м.Долина Івано-Франківської області помер її дядько [PERSON], в зв'язку з чим відкрилась спадщина. Згідно заповіту, складеного 29.10.2010 року і посвідченого державним нотаріусом [PERSON] районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області, [PERSON] заповів їй все своє майно. На день смерті [PERSON] йому на праві власності належала квартира [ADDRESS] та автомобіль марки «Мерседес-Бенц С 200 Д». Вона прийняла спадщину, оскільки фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, а також у встановлений законом строк подала відповідну заяву в нотаріальну контору. Однак, нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та рекомендувала звернутися в суд з даним позовом, оскільки на спірне майно також претендує колишня дружина спадкодавця [PERSON] [PERSON] в особі свого представника [PERSON] заявила зустрічний позов до [PERSON], в якому просила визнати за нею право власності на ? частку всього спільно придбаного в шлюбі з [PERSON] майна, як рухомого, так і нерухомого. Свої вимоги мотивувала тим, що [PERSON] з 15.11.1977 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] За час спільного проживання ними придбано рухоме майно на загальну суму 83440,00 грн., а також автомобіль марки «Мерседес-Бенц». Крім того, по ордеру [PERSON] міської ради їм, на сім»ю в складі 4-х чоловік, було надано 3-х кімнатну квартиру по пр. Незалежності, 25/9 в м.Долина. Оскільки все вищевказане майно нажито під час шлюбу, то у відповідності до вимог ст. 70 Сімейного кодексу України вона має право на ? частку даного майна, а тому й звернулася в суд із зустрічним позовом. В судовому засіданні позивачка-відповідачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала повністю, а зустрічний позов [PERSON] не визнала. При цьому додатково пояснила, що після смерті спадкодавця [PERSON] вона вступила в управління та володіння спадковим майном, має ключі від квартири, а також зберігає спірний автомобіль. Зі своєю дружиною [PERSON] офіційно розлучився 01.10.2010 року, хоч шлюбні відносини вони не підтримували вже 16 років, оскільки в 1996 році [PERSON] виїхала в США і з того часу жодного разу не приїжджала. В останні місяці перед смертю [PERSON] важко хворів і вона з матір»ю здійснювали за ним догляд. Також вони організували його похорон, а колишня дружина навіть не була присутня на похороні. Спірна квартира належала на праві власності тільки [PERSON], оскільки він сам її приватизував, так як на час приватизації він проживав один. Вона вважає, що все спірне рухоме майно [PERSON] придбав після розірвання шлюбу з [PERSON], а тому її зустрічний позов є безпідставним і до задоволення не підлягає. Представник відповідачки-позивачки [PERSON] за довіреністю [PERSON] первісний позов [PERSON] не визнала, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримала, зіславшись на викладені в позовній заві обставини та додатково пояснила, що дійсно [PERSON] 16 років тому виїхала в США і з того часу на Україну не приїжджала. Однак, рішення їхати за кордон вони [PERSON] приймали спільно. Весь час [PERSON] пересилала чоловікові гроші, за які придбано все рухоме та нерухоме майно. Вони постійно спілкувалися по телефону і хоч [PERSON] і проживав з іншими жінками, однак зі своєю дружиною [PERSON] до останніх днів не розлучався, так як вони хотіли зберегти сім»ю. Чому квартиру, яка була надана на їхню сім»ю в складі 4 чоловік, приватизував один тільки [PERSON], їй не відомо. Однак, вважає, що все рухоме та нерухоме майно придбано сторонами під час шлюбу, а тому за [PERSON] слід визнати право власності на його половину, задоволивши зустрічний позов. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судовому засіданні первісні позовні вимоги [PERSON] та зустрічні вимоги [PERSON] визнала частково, пояснивши, що рухоме майно, в тому числі і автомобіль, яке придбано подружжям [PERSON] під час перебування в шлюбі, є їх спільною сумісною власністю і згідно вимог Сімейного кодексу України належить їм в рівних частках. Що стосується спірної квартири [ADDRESS], то вона згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно належить на праві власності померлому [PERSON], оскільки лише ним одним, була приватизована, а тому згідно зі складеним останнім заповітом повинна перейти у власність [PERSON] як спадкове майно. В останнє судове засідання представник міської ради не з»явилася, подала заяву про закінчення розгляду даної справи в її відсутності. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] належать до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Ст. 70 даного кодексу передбачено, що у разі поділу майна, яке є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч.І ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується свідоцтвами про укладення шлюбу серії І-НМ № 301441 від 15.11.1977 року та про розірвання шлюбу серії 1-НМ № 046413 від 11.11.2010 року, що видані відділом РАЦСу [PERSON] районного управління юстиції Івано-Франківської області, [PERSON] та [PERSON] з 15.11.1977 року по 01.10.2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Свідоцтво про смерть від 13.12.2010 року серії 1-НМ № 120950 підтверджує, що 09 грудня 2010 року [PERSON] помер. Як вбачається із заповіту від 29.10.2010 року, що посвідчений державним нотаріусом [PERSON] районної державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за номером № 905, який не змінювався та не скасовувався, [PERSON] все своє майно заповів позивачці-відповідачці [PERSON], таким чином остання є спадкоємцем всього майна, що належало померлому спадкодавцеві [PERSON] Згідно з довідкою № 4389 від 26.10.2011 року, що видана начальником Калуського ВРЕР при УДАІ УМВС в Івано-Франківській області, за [PERSON] зареєстровано автомобіль марки «MERCEDES-BENZ 200», 1997 р.в., дв. 60191312001681, кузов WDB2021201F153224, чорного кольору, номерний знак [NUMBER]. Зі звіту № 21/08/КА про оцінку транспортного засобу від 06.08.2011 року, складеного [PERSON] «Фаворит Авто» вбачається, що даний автомобіль зареєстровано за [PERSON] з 30.11.2006 року. Таким чином судом встановлено, що спірний автомобіль придбано [PERSON] в 2006 році, тобто під час перебування в шлюбі з [PERSON], а тому він є їх спільною сумісною власністю і їхні частки є рівними. Звіт № 21/08/КА про оцінку транспортного засобу від 06.08.2011 року, складений [PERSON] [PERSON]» (експерт [PERSON]О.), свідчить про те, що ринкова вартість автомобіля марки «MERCEDES-BENZ С 200 D» (НО202), державний реєстраційний номер AT 3157 АН, ідентифікаційний номер (VIN) WDB2021201F153224, складає 56926,73 грн. Враховуючи те, що спірне майно (автомобіль) поділити в натурі неможливо, суд вважає, що цей автомобіль слід присудити [PERSON], стягнувши з неї на користь [PERSON] компенсацію вартості її частки в розмірі 28463,37 грн. При цьому суд враховує, що [PERSON] вже 16 років перебуває за кордоном, а автомобіль знаходиться на зберіганні у [PERSON] і остання вказує, що має потребу в користуванні ним. Судом також встановлено, що за час перебування в шлюбі сторони придбали рухоме майно на загальну суму 83 150,00 грн., про що ствердила в судовому засіданні представник відповідачки-позивачки [PERSON] [PERSON] Так як дане майно придбано під час шлюбу, то частки сторін є рівними. З урахуванням побажань сторін суд вважає, що [PERSON] слід виділити у власність рухоме майно загальною вартістю 41600,00 грн., а саме: меблеву стінку «Оксамит» вартістю 3000 грн., м'яку частину кухонну вартістю 500 грн., м»яку кутову частину вартістю 5000 грн., телевізор імпортного виробництва вартістю 1500 грн., 3 набивні шерстяні килими: 2 вишневі розміром 5м х 4м (вартістю по 5000 грн.) загальною вартістю 10000 грн. та 1 зелений розміром 3м X 4м вартістю 4000 грн., фотоапарат виробництва США вартістю 2000 грн., швейну машинку «Подолка», вартістю 1000 грн., пральну машину (автомат) вартістю 4800 грн., 2 соковарки (вартістю по 500 грн.) загальною вартістю 1000 грн., 2 нові хрустальні світильники (вартістю по 350 грн.) загальною вартістю 700 грн., 4 шерстяні покривала: 2 зелені та 2 коричневі (вартістю по 800 грн.) загальною вартістю 3200 грн., телефон сотовий виробництва СІЛА вартістю 800 грн., 15 нових простирадл (вартістю по 80 грн.) загальною вартістю 1200 грн., 2 набори кастрюль (вартістю по 500 грн.) загальною вартістю 1000 грн., 2 набори посуди (тарілки: порційні, півпорційні, малі) на 12 персон, виробництва США (вартістю по 500 грн.) загальною вартістю 1000 грн., 15 рушників махрових розмірами їм х 1,5 м (вартістю по 60 грн.) загальною вартістю 900 грн. Решту рухового майна на загальну суму 41550,00 грн. згідно із заповітом від 29.10.2010 року слід присудити [PERSON], а саме: мяку меблеву частину вартістю 1000 грн., кухонний набір меблів вартістю 8000 грн., 4 табуретки (вартістю по 50 грн.) загальною вартістю 200 грн., кухонний стіл вартістю 200 грн., ліжко-диван вартістю 500 грн., 2 м»які крісла (вартістю по 130 грн.) загальною вартістю 260 грн., кольоровий телевізор «Електрон» вартістю 300 грн., килим набивний шерстяний коричневого кольору розмірами 3м X 4м вартістю 4000 грн., доріжки набивні шерстяні довжиною 15 метрів (вартістю 250 грн. за 1 погонний метр) загальною вартістю 3750 грн., 10 покривал імпортного виробництва (вартістю по 350 грн.) загальною вартістю 3500 грн., холодильник «Дніпро» вартістю 500 грн., відеомагнітофон вартістю 3000 грн., магнітофон вартістю 1000 грн., фотоапарат виробництва СІЛА вартістю 2000 грн., 2 порохотяги (вартістю по'Г000 грн.) загальною вартістю 2000 грн., в'язальну машинку вартістю 450 грн., пральну машинку (звичайну) вартістю 1000 грн., шатківницю для капусти вартістю 100 грн., 2 кавові набори на 12 персон (вартістю по 200 грн.) загальною вартістю 400 грн., сервіс чайний перламутровий вартістю 500 грн., сервіс кавовий перламутровий вартістю 500 грн., 15 чоловічих парасоль нових (вартістю по 50 грн.) загальною вартістю 750 грн., 2 емальовані відра (вартістю по 120 грн.) загальною вартістю 240 грн., 2 звої канви по 100 метрів (вартістю по 500 грн.) загальною вартістю 1000 грн., звій білого полотна довжиною 100 метрів вартістю 1500 грн., 50 штук жіночих колготок (вартістю по 25 грн.) загальною вартістю 1250 грн., 8 махрових рушників розмірами 2м х 1,5м (вартістю по 150 грн.) загальною вартістю 1200 грн., ковдру вовняну вартістю 500 грн., ковдру силіконову вартістю 200 грн., перину пухову виробництва США вартістю 500 грн., 5 метрів велюру вишневого кольору вартістю 500 грн., 5 метрів велюру зеленого кольору вартістю 500 грн., 15 підодіяльників нових (вартістю по 80 грн.) загальною вартістю 2250 грн. Суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 50,00 грн. компенсації різниці у вартості їхніх часток рухомого майна. При цьому суд не приймає до уваги твердження позивачки-відповідачки [PERSON] про те, що померлий [PERSON] все рухоме майно придбав після розірвання шлюбу з відповідачкою-позивачкою [PERSON], оскільки судом встановлено, що шлюб між ними було розірвано за два місяці до дня смерті [PERSON], останній на той час хворів, а тому фізично не міг придбати таку значну кількість майна. Крім того, до часу розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] більше 30 років перебували в шлюбних відносинах, а тому суд приходить до переконання, що дане майно набуто під час перебування сторін в шлюбі. Як вбачається з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 31306205 від 15.09.2011 року[ADDRESS] в м.Долина по пр. Незалежності, 25 Івано-Франківської області, яка згідно технічного паспорта, складеного Івано- Франківським ОБТІ 03.12.2010 року, складається з 3-х житлових кімнат, загальною площею 63,8 кв.м., належить на праві власності померлому [PERSON] Даний факт також підтверджується рішенням виконкому [PERSON] міської ради Івано-Франківської області від 27.12.2007 року, яке ніким не оскаржено, згідно з яким квартира [ADDRESS] дійсно належить [PERSON], квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Таким чином судом встановлено, що померлий [PERSON] був єдиним власником вищевказаної спірної квартири, а тому на підставі виданого ним заповіту від 29.10.2010 року, слід визнати право власності на дану квартиру за позивачкою-відповідачкою [PERSON] Питання судових витрат суд вирішує згідно зі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 1220-1223, 1234 Цивільного кодексу України, ст.ст. 60, 70, 71 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved