Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-10 00:00:00

У листопаді 2012 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивував тим, що 29 квітня 2008 року між ним та Приватним сільськогосподарським підприємством «Колос» (далі - Відповідач) було укладено договір купівлі-продажу нерухомості № 637792 (далі - Договір), відповідно до умов якого, Відповідач передав у власність Позивачу, а останній прийняв нежитлове приміщення - адміністративну будівлю, літ. «А-2», загальною площею 529,0 м2, яка розташована за адресою: Сумська область, Липоводолинський район, с.Капустинці, [ADDRESS] (далі - Об'єкт нерухомості). На виконання умов цього договору 29 квітня 2008 року позивач прийняв зазначений об'єкт та здійснив повний розрахунок за нього. Зазначав, про те, що положення ч.1 ст.657 ЦК України та ч.4 ст.334 ЦК України, які передбачають, що недодержання під час укладення Договору вимог закону про його нотаріальне посвідчення, унеможливлює відповідно і державну реєстрацію такого правочину, що в свою чергу ускладнює реалізацію позивачем в повному обсязі своїх законних прав, як власника даного об'єкта нерухомості. Оскільки відповідач в особі ліквідатора Бірюліна В.О. ухиляється від нотаріального посвідчення вказаного вище двостороннього правочину, про що свідчить листування між сторонами спору протягом липня і вересня 2012 року, просив суд визнати договір купівлі-продажу нерухомості від 29 квітня 2008 року дійсним та визнати за [PERSON] право власності на адміністративну будівлю літ «А-2», загальною площею 529,0 м2, розташовану в [ADDRESS] Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов підтримав в повному обсязі та суду пояснив про те, що станом на день розгляду даної справи в суді нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу адмінбудинку від 29 квітня 2008 року не відбулося через затягування цієї процедури з боку попередніх та теперішнього арбітражного керуючого (ліквідатора) ПСП «Колос» Бірюліна В.О., через це не проведена і державна реєстрація цього правочину. Однак, зауважив, що станом на 29 квітня 2008 року сторони повністю виконали умови договору щодо передачі-прийняття вказаного вище об'єкту нерухомості, оплати і прийняття оплати по нього. Про тривале ухилення від нотаріального посвідчення договору саме відповідача, на його думку, свідчить листування позивача з ліквідатором ПСП «Колос» протягом 2012 року. Арбітражний керуючий (ліквідатор) приватного сільськогосподарського підприємства «Колос» Бірюлін В.О. в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про визнання позову та про розгляд справи у відсутність представника очолюваного ним підприємства. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши докази зібрані у справі, вважає позов [PERSON] необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 квітня 2008 року між ПСП «Колос» в особі ліквідатора Філенка І.М. та [PERSON] через члена Української товарної біржі ФОП [PERSON] та брокера біржі ПП «Дукат Інвест» Мещерякової О.П. підписано договір купівлі-продажу нерухомості (адміністративної будівлі літ «А-2», загальною площею 529,0 м., розташованої за адресою: с.Капустинці, [ADDRESS], Липоводолинський район Сумська область), якому присвоєно реєстраційний № 637792. Ціна об'єкту продажу за цим договором визначалася в розмірі 48000,00 грн. (а.с.4). Копіями квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 29 квітня 2008 року та накладної № 1 від 29 квітня 2008 року підтверджено факти приймання-передачі вказаного майна від продавця до покупця, а також сплату [PERSON] ПСП «Колос» 48000,00 грн. в рахунок оплати вартості адміністративної будівлі літ. «А-2» (а.с. 5,6). Ухвалою Господарського суду Сумської області від 08 грудня 2005 року порушено справу про банкрутство Приватного сільськогосподарського підприємства «Колос». Ухвалою Господарського суду Сумської області від 14 червня 2012 року припинено повноваження ліквідатора арбітражного керуючого Деркача М.Ю. по справі про банкрутство Приватного сільськогосподарського підприємства «Колос» та призначено ліквідатором банкрута ПСП «Колос» арбітражного керуючого Бірюліна В.О. (а.с.7). Також з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] у липні та вересні 2012 року звертався до ліквідатора банкрута ПСП «Колос» з метою нотаріального посвідчення Договору для його подальшої державної реєстрації (а.с.8-9). Письмова відповідь ліквідатора Бірюліна В.О. по суті порушеного питання в матеріалах справи відсутня. Укладення зазначеного договору, призначення судом ліквідатором банкрута ПСП «Колос» арбітражного керуючого, межі його повноважень, наданих йому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», не заперечувалось та не оспорювалось позивачем та його представником. З урахуванням встановлених фактів, суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, пов'язані з укладанням договору купівлі-продажу нерухомого майна, нотаріальним посвідченням цього правочину та подальшою державною реєстрацією прав на зазначене нерухоме майно. При вирішенні даного спору суд виходить з таких положень законодавства чинного на момент виникнення та продовження спірних правовідносин. Статтею 182 ЦК України передбачена державна реєстрація право власності та інші речові права на нерухомі речі, їх виникнення, перехід і припинення. Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Державна реєстрація договорів купівлі-продажу нерухомого майна передбачена також п.п.5,6 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №671 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з якими державній реєстрації підлягають договори купівлі-продажу, міни земельної ділянки або іншого нерухомого майна; державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Державного реєстру правочинів одночасно з його нотаріальним посвідченням. Вимога щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно випливає і з ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якою передбачено обов'язкова державна реєстрацію речових прав та обтяжень на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, зокрема, право власності на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 цієї ж статті (на яку, зокрема, в своєму позові посилався і позивач), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Зі змісту вищевказаних норм законодавства випливає, що укладений між позивачем та відповідачем договір купівлі-продажу адміністративної будівлі в с. Капустинці Липоводолинського району Сумської області, підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, чого не здійснено сторонами всупереч вимогам закону. Також, на думку суду, визначена ч.2 ст.220 ЦК України можливість визнання договору дійсним, поширюється лише на ті договори, які підлягають тільки нотаріальному посвідченню, від якого сторона ухиляється, і які не підлягають державній реєстрації, а тому визнання в судовому порядку дійсним правочину щодо нерухомості суперечить вимогам закону, оскільки для такого правочину проведення державної реєстрації є обов'язковою. Таким чином, враховуючи наведені обставини та вимоги закону, суд вважає, що спірний договір купівлі-продажу адміністративної будівлі, укладені між позивачем [PERSON] та відповідачем ПСП «Колос» (від імені якого діяв арбітражний керуючий) 29 квітня 2008 року у простій письмовій формі в силу положень ст.ст. 640, 657 ЦК України не є укладеними (його слід вважати таким, що не відбувся) і таким, що не породжує для його сторін прав та обов'язків, тому він не може вважатися дійсними на підставі ч.2 ст.220 ЦК України. Також відповідно відсутні і правові підстави для задоволення вторинної від основної вимоги щодо визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, що є предметом вказаного правочину, оскільки будь-яких правомочностей щодо вказаного вище об'єкту нерухомості на підставі договору від 29 квітня 2008 року у позивача не виникало. З урахуванням вищевикладеного, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити в зв'язку з необґрунтованістю заявлених до суду вимог.

Outcome: dismissed