Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-08 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача про стягнення нарахованої, але невипалченої заробітної плати, свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він з 05.11.2010 року по 12.03.2012 року відповідно до строкових трудових договорів, що підтверджується к. трудової книжки (а.с. 4-10) працював на ТОВ «Завод ГРЛ»в енегетичній службі підприємства , слюсарем з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів. За вище зазаначений період часу утворилась заборгованість відповідача по виплаті позивачу [PERSON] заробітної плати у розмірі 4 532, 20 (чотири тисяці пятсот тридцять дві гривні 20 коп.), що підтверджується довідкою ТОВ «Завод ГРЛ»за вих. № 281 від 29.05.2012 року(а.с. 3). В даний час заборгованість по заробітній платі відповідачем не виплаена [PERSON] та становить 4 532, 20 (чотири тисяці пятсот тридцять дві гривні 20 коп.). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі , просив їх задовольнити та дав свідчення аналогічним викладеним у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином та своєчасно був повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні і це підтверджується матеріалами цивільної справи , а саме записи в трудовій книжці серія БТ І № 8976435 належної позивачу [PERSON](а.с. 4-10), а також строковими трудовоми договорами укладеними між позивачем та відповідачем № 369-ГР від 05.11.2010 року, № 159-ГР від 14.06.2011року, № 298-ГР від 29.08.2011 року, № 11-ГР від 11.01.2012 року. З 05.11.2010 року по 12.03.2012 року відповідачем заробітна плата [PERSON] не сплачується, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі. Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Суд прийшов до висновку, що позивач правомірно вимагає повернення заборгованої заробітної плати у примусовому порядку, посилаючись на норми чинного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.237 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі , якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань , втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги обставини справи, характер діяння відповідача, ступень моральних та психічних переживань позивача з приводу несвоєчасної виплати заробітної плати, та вважає , що сума 500 грн. в повній мірі зможе компенсувати заподіяну позивачу моральну шкоду. Згідно п. 2 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно вимог ст. 209 ЦПК України, суд при винесенні рішення повинен вирішити питання розподілу судових витрат по справі, згідно ст. 88 ЦПК України, тому з відповідача підлягає стягнення на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial