Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-19 00:00:00

В січні 2012 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила здійснити поділ спільного сумісного майна та виділити їй квартиру [ADDRESS] та автомобіль Toyota RAV4, державний номер [NUMBER], номер кузову JTEМH20V006139587, а відповідачу [PERSON] виділити квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивачка вказала на те, що 11 серпня 1989 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON]. 04 жовтня 2011 року шлюб між ними було розірвано. За період перебування у шлюбі ними було придбано майно, яке є їхнім спільним сумісним майном. Частина майна була поділена ними за взаємною згодою, спір виник з приводу поділу наступного майна: квартира [ADDRESS]; квартира [ADDRESS] та автомобіль Toyota RAV4, державний номер [NUMBER], номер кузову JTEМH20V006139587. Вказане нерухоме та рухоме майно було придбано за спільні кошти, але зареєстроване на ім'я відповідача, реєстрацію автомобіля було також здійснено на відповідача. Після розірвання шлюбу, незважаючи на неодноразові звернення, в мирному порядку відповідач не бажає вирішити це питання, тому позивачка була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Пізніше позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на наступне майно: квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS], в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділити [PERSON] та визнати за нею право власності на наступне майно: квартиру [ADDRESS] та 28,19/100 квартири [ADDRESS], виділити [PERSON] та визнати за ним право власності на 71,81/100 квартири [ADDRESS], а також стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Публічне акціонерне товариство «Унікредитбанк» про поділ спільного майна в частині здійснення поділу спільного сумісного майна та виділення позивачці автомобіля Toyota RAV4, державний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER] - було закрито. Ухвалою суду до участі у справу було залучено Публічне акціонерне товариство «Унікредитбанк» у якості третьої особи. У судове засідання позивачка та її представник [PERSON] не зявилися, були повідомлені належним чином про слухання справи, раніше надали суду заяви в яких просили справу розглянути без їхньої участі та винести рішення, яким задовольнити позовні вимоги [PERSON] Відповідач в судове засідання не зявився, про слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву в якій визнав позовні вимоги позивачки та не заперечував проти задоволення позову. Також просив справу розглянути за його відсутності. Представник Публічного акціонерного товариства «Унікредитбанк» [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву в якій заперечувала проти задоволення даного позову, просила справу розглянути без участі представника третьої особи. Раніше в своїх письмових запереченнях просила відмовити позивачці в задоволенні її позову вказавши, що спірне майно знаходиться у третьої особи в іпотеці. На сьогодні основне грошове зобовязання [PERSON] не виконане, строк дії іпотеки не закінчився, судових рішень відносно припинення договору іпотеки немає, тобто іпотечне обтяження нерухомого майна щодо двох квартир, які є предметом даного спору досі діє. Відповідно будь-які маніпуляції відносно зміни власника іпотеки можуть бути проведені лише на підставі офіційної письмової згоди Банку. Банк, як іпотекодержатель, такої чи будь-якої подібної згоди не надавав. Крім того, до цього часу позивачка до Банку із заявою про переведення частини боргу не зверталась, про укладення будь-який додаткових договорів до Кредитного чи іпотечного не заявляла. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У судовому засіданні встановлено, що 11 серпня 1989 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб у Бабушкінському відділі ДРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 977 (а.с.21). Після укладання шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище «Морозова». 04 жовтня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 213 (а.с.22). Під час шлюбу подружжям було придбане майно. В добровільному порядку сторони не змогли домовитися про розділ спільної сумісної власності, додаткових угод, які б визначали частки у спільній сумісній власності між членами подружжя не укладалося. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні було встановлено, що за період шлюбу сторонами було придбано квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS], які зареєстровані за відповідачем [PERSON], що підтверджується технічними паспортами на вищевказані квартири (а.с.23-28). На придбання квартири [ADDRESS] подружжя отримало кошти згідно Договору про іпотечний кредит № МRТG-000000013506 від 27.06.2008 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Банк», правонаступником якого з усіма правами та обовязками є Публічне акціонерне товариство «Унікредитбанк», у розмірі 253586,00 доларів США (а.с.43-49). В забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань за Договором про іпотечний кредит № МRТG-000000013506 від 27.06.2008 року, між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Банк», правонаступником якого з усіма правами та обовязками є Публічне акціонерне товариство «Унікредитбанк», 27 червня 2008 року були укладені Іпотечний договір № МRТG-000000013506/S1 та Іпотечний договір № МRТG-000000013506/S2, які посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровані в реєстрі за № 9962 та № 9964, згідно яких [PERSON] передав Банку в іпотеку належні йому квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] (а.с.50-61), які є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Датою остаточного повернення Кредиту є 27.06.2028 року. [PERSON] при укладанні між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Банк», правонаступником якого з усіма правами та обовязками є Публічне акціонерне товариство «Унікредитбанк», Договору про іпотечний кредит № МRТG-000000013506 від 27.06.2008 року надала свою згоду на його укладання, як дружина Позичальника, про що свідчить її особистий підпис на вказаному договорі (а.с.49). Отже, як встановлено в судовому засіданні вищевказане нерухоме майно було набуто сторонами за час шлюбу, що підтверджується вищевказаними договорами, доказами, які маються в матеріалах справи та не заперечуються самими сторонами. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Вищевказаними іпотечними Договорами визначено, що іпотекодавець не може розпоряджатися предметом іпотеки. З огляду на положення Закону України «Про іпотеку», суд приходить до висновку, про можливість поділу спільного майна подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним. Крім того, суд враховує, що згідно із ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом, майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Також статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також необхідно зазначити, що згідно зі ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обовязки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобовязань за кредитом. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК України). Таким чином, у результаті придбання подружжям нерухомого майна в кредит боргові зобовязання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Тому, у відповідності до вищевказаних норм законодавства України, суд вважає що кожен з подружжя має право на половину всього спільно набутого майна, але з урахуванням того, що позивачка просить в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділити їй та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] та на 28,19/100 частин квартири [ADDRESS], а відповідачу виділити та визнати за ним право власності на 71,81/100 частин квартири [ADDRESS], а відповідач [PERSON] визнає вищевказані вимоги, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділити [PERSON] та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] та на 28,19/100 частин квартири [ADDRESS], а [PERSON] виділити та визнати за ним право власності на 71,81/100 частин квартири [ADDRESS]. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачаки слідує стягнути судовий збір в сумі 3219 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved