Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначає, що він з дитинства проживає в квартирі, яка належить на праві спільної сумісної власності його батькам - відповідачам. Шлюб батьки розірвали. Мати почала проживати окремо, а він залишився проживати разом зі своїм батьком [PERSON] Між батьками після розірвання шлюбу\~ існувала усна домовленність щодо його утримання, як інваліда та користування спільним майном. В результаті цієї домовленністі мати відмовилася від будь-яких претензій на квартиру в обмін на те, що батько буде піклуватися про нього, бо він є інвалід з дитинства, має тяжке захворювання центральної нервової системи та потребує постійного стороннього нагляду. [PERSON] не приймала участі ані в витратах на лікування, ані в витратах на утримання житла. До лютого 2011року єдиним власником квартири була [PERSON], а в лютому батько вимушений був звернутися до суду з позовом про поділ особових рахнків, бо коштів на утримання житла не вистачало. Рішенням суду квартира [ADDRESS] порівну розділена між відповідачами умовно, бо розділити в натурі не має можливості. 13.09.2011року суд виніс рішення про усунення перешкод в користуванні майном , виділивши [PERSON] у користування жилу кімнату площею 16,4 кв.м. з балконом, що відповідає 1/2 частини її частки в квартирі. За рішенням суду квартиру розділили між відповідачами в рівних долях. [PERSON] має дружину, з якою проживає у цивільному шлюбі. [PERSON] має чоловіка, з яким проживає у шлюбі. Він неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування, щоб йому, як інваліду, який не має власного житла, поставили на чергу з отримання житла з фондів комунальної власності, але ж отримував відмови, мотивуючи тим, що він забезпечений житлом, бо проживає в трикімнатній квартирі. Рішеннями суду від 04.02.2011року та 13.09.2011року він фактично позбавлений права користування житловим приміщенням, квартирою 52 в будинку 58 по вул. Космонавтів м.Дружківки. Він отримує аліменти 7,5 місяців на рік по 200грн щомісячно. Лікування на місяць для безперервного обов'язкового прийому ліків коштує приблизно 1200грн. Також навчається на денному відділенні в ДИТМ МНТУ м.Краматорськ. Сімейне законодавство передбачає обов'язок батьків утримувати своїх непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують мтеріальної допомоги. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла , які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначаються його власником. Просить суд зобов'язати відповідачів виділити йому житлове приміщення в квартирі [ADDRESS] для задоволення житлових потреб . Під час розгляду справи позивач уточнив свої вимоги (а.с.25), і просить зобов'язати відповідачів виділити йому житлове приміщення в квартирі [ADDRESS] для задоволення його житлових потреб, а саме кімнату площею 16,4 кв.м. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги. Пояснила, що позивач на даний час проживає в [INFO]. Займає кімнату 16,4кв.м. Власниками квартири є його батьки відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] кожний по 1/2 частки квартири. Рішенням Дружківського суду від 13 вересня 2011року, яке на даний час скасовано, було фактично виділено в користування [PERSON] кімнату площею 16,4кв.м., [PERSON] - кімнати 7,6кв.м, та 11.6 кв.м. допоміжні приміщення залишені у спільному користуванні. Приймаючи таке рішення, судом були порушені права члена сім'ї відповідачів їхнього сина [PERSON], який також має право користуватися цією квартирою. [PERSON] має бажання користуватися саме кімнатою 16,4кв.м., що підтверджується зверненням її до суду виділити їй цю кімнату в користування. [PERSON] фактично проживає в цивільному шлюбі і також займає кімнату 11,6кв.м. Згоди між батьками щодо виділення йому в користування кімнати немає. Хоча відповідно до норм Сімейного кодексу, батьки зобов'язані утримувати свою непрацездатну дитину, надавати їй матеріальну допомогу, в тому числі і забезпечити житловою площею. Оскільки позивач є інвалідом 2 групи, студентом, на облік, як особу, яка потребує поліпшення житлових умов не перебуває, у зв'язку з відмовою йому в цьому міською радою, вважає, що позивач має право на користування саме кімнатою площею 16,4кв.м. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Пояснив, що сину, позивачу по справі [PERSON], було виділено для проживання кімната 7,6 кв.м. Після розірвання шлюбу з відповідачкою, вони усно домовилися, що він бере на себе піклування над сином, позивачем, оскільки останній є інвалідом 2 групи, студентом денного відділення інституту, а [PERSON] не буде претендувати на квартиру. Але такого не сталося. Квартира є їхньою сумісною власністю. Кожен з них має право власності на 1/2 частку квартири. [PERSON] уклала шлюб з іншим чоловіком і покинула квартиру, пішла проживати до чоловіка. Після того, як вона покинула квартиру, син зайняв кімнату 16,4 кв.м. [PERSON] звернулася до суду, і рішенням від 13 вересня 2011року їй виділили для користування кімнату 16,4 кв.м. , а йому виділили дві кімнати 11,4кв.м. та 7,6 кв.м. але він також перебуває в цивільному шлюбі. І проживати в кімнаті 7,6 кв.м. зі своєю сім'єю , вважає порушенням свого права власності на квартиру. Син є вже дорослою людино, крім того є інвалідом і потребує поліпшених житлових умов, тому має право на проживання в кімнаті 16,4кв.м. Відповідачка [PERSON] самоусунулася від виконання своїх обов'язків щодо утримання сина інваліда, і не дозволяючи йому проживати в кімнаті, фактично позбавляє його житла. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Пояснила, що сину була виділена кімната для проживання 7,6кв.м. Ніхто його з квартири не висіляє. Як вона так і відповідач [PERSON] є власником 1/2 частки цієї квартири. Вона дійсно звернулася до суду з позовом про вселення в квартиру, і виділення їй в користування кімнати 16,4 кв.м. , оскільки [PERSON] змінив замки в квартирі і вона не мала можливості користуватися власністю. Яку кімнату зараз займає позивач їй не відомо. Рішення, від 13 вересня 2011року, яким їй виділено кімнату 16,4кв.м. скасовано, і відбувається його перегляд. Вважає, що вона не порушує право позивача на користування квартирою. Просить в позові відмовити. Суд дослідивши докази по справі вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] м..Дружківка , кожний з них має право власності на 1/2 частку вказаної квартири, що підтверджується рішення суду від 04 лютого 2011року (а.с.6-7), договором купівлі продажу від 4 листопада 1998року (а.с41), і визнається відповідачами. Судом встановлено, що позивач є сином відповідачів, і проживає в спірній квартирі як член сім'ї, що визнається відповідачами. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За згодою власників квартири [PERSON] сину - позивачу [PERSON] було виділено в користування житлову кімнату площею 7,6 кв.м., яку він займав до 2009року.В 2009році, після того, як квартиру покинула відповідач [PERSON] , позивач зайняв кімнату 16,4кв.м. без погодження з обома власниками квартири, що підтверджується поясненнями сторін. Таким чином суд вважає встановленим, що позивачу власниками квартири було визначено житлове приміщення в спірній квартирі - кімната площею 7,6кв.м., яке відповідачами не змінювалося і відповідно право позивача на користування квартирою відповідачами не порушено. Той факт, що в провадженні суду знаходиться позов [PERSON] до [PERSON] щодо встановлення порядку користування спірною квартирою, суд вважає не свідчить про порушення відповідачем [PERSON] права позивача на користування житловим приміщенням в спірній квартирі. Суд не погоджується з доводами представника позивача, що в даному випадку спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу, ст.70, 198-201 СК, оскільки предметом позову не є поділ майна подружжя, або стягнення утримання на повнолітню дитину. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених , невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що право [PERSON] на користування квартирою відповідачами не порушено. Крім того, суд вважає, що вимоги позивача щодо зобов'язання відповідачів виділити йому в користування кімнату площею 16,4кв.м., порушують право співласників квартири щодо здійснення відповідачами права спільної часткової власності квартирою, передбачене ст.ст. 155 ЖК та 358 ЦК. На підставі викладеного, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed