Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-21 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 25.11.2008 року звернулась позивач [PERSON] до П'ятої Одеської державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно за законом. В процесі розгляду справи [PERSON] кілька разів змінювала, уточнювала свої позовні вимоги, за остаточно уточненим позовом, позивач звернулась з вимогами до [PERSON], приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу [PERSON], вказавши третьою особою яка не заявляє самостійних вимог державного нотаріуса Пятої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] просила визнати заповіт недійсним, визнати право власності в порядку спадкування. Посилаючись на те, що 25.05.2008 року померла її родичка [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді кв. №6, будинку №70, по вул. Овідіопольська дорога, 3, у м. Одесі та 9/100 частин домоволодіння №18, по вул. Нескучній, у м. Одесі. Позивач [PERSON] є двоюрідною сестрою [PERSON], проживала разом зі спадкодавцем однією сім'єю в домоволодінні №18, по вул. Нескучній, у м. Одесі, та є єдиним спадкоємцем за законом після її смерті. При зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини [PERSON] дізналася, що 10.01.2008 року [PERSON] було підписано заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого вона заповіла все належне їй за життя майно відповідачці [PERSON] [PERSON] зазначає, що [PERSON] за життя тяжко хворіла, зокрема, туберкульозом легень, та за кілька днів до підписання заповіту 08.01.2008 року стан її здоров'я значно погіршився, і 16.01.2008 року її було госпіталізовано до Одеської обласної туберкульозної лікарні. Позивач також вказує, що на час складання і підписання заповіту хронічна хвороба [PERSON] загострилась, тяжкий емоційний стан заповідача, викликаний тяжкою хворобою, що згодом привела до смерті, вплинув на вільність її волевиявлення при складанні заповіту. Враховуючи вищевикладене, посилаючись на невідповідність волевиявлення заповідача його волі та відсутність вільного волевиявлення при складанні заповіту, [PERSON] просила суд визнати недійсним заповіт, складений 10 січня 2008 року [PERSON], яким вона заповідала все своє майно [PERSON], заповіт посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №7, та визнати за позивачкою право власності, в порядку спадкування за законом на: кв. №6, будинку №70, по вул. Овідіопольська дорога, 3, у м. Одесі і 9/100 частин домоволодіння №18, по вул. Нескучній, у м. Одесі, які належать на праві власності [PERSON], померлій 25.05.2008 року. В процесі розгляду справи до спільного розгляду із вищезазначеним позовом, ухвалою суду був обєднаний зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. [PERSON] обґрунтовувала свої зустрічні позовні вимоги тим, що 10.01.2008 року, її подруга та сусідка [PERSON] склала заповіт, яким заповіла їй все належне померлій на день смерті майно. 25.05.2008 року [PERSON] померла, у встановлений законом строк [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини. Посилаючись на те, що [PERSON] склала спірний заповіт свідомо і добровільно, але це не визнається [PERSON], [PERSON] вказує, що вона правомірно набула право на спадкування за заповітом, тому просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом, складеним [PERSON] - на кв. №6, будинку №70, по вул. Овідіопольська дорога, 3, у м. Одесі, та 9/100 частин домоволодіння №18, по вул. Нескучній, у м. Одесі, які належали на праві власності [PERSON], померлій 25.05.2008 року. Позивач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні уточненні первісні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник за ордером та витягом з угоди про надання правової допомоги [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали, просили відмовити в їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила розглянути справу за її відсутності. Третя особа державний нотаріус Пятої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 10.01.2008 року [PERSON] підписала заповіт, складений та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №7, згідно якого заповіла все своє майно [PERSON] Згідно довідки КП ОМБТІ та РОН №70107.70 від 21.04.2009 року [PERSON] за життя на праві власності належала квартира [ADDRESS], 3, у м. Одесі, та 1/3 частина домоволодіння по вул. Нескучній, 18, у м. Одесі. Довідкою №7793901.13 від 08.12.2006 року КП ОМБТІ та РОН підтверджується, що було проведено перерахунок ідеальних часток у домоволодінні №18, по вул. Нескучній, у м.Одесі, та внаслідок перерахунку [PERSON] належить 9/100 частин домоволодіння. 25.05.2008 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Першим відділом РАЦС Приморського РУЮ м. Одеси, актовий запис №4554. Позивач [PERSON] вказує, що її двоюрідна сестра [PERSON] за життя тяжко хворіла, в тому числі, туберкульозом легень, і на час складання і підписання заповіту хронічна хвороба [PERSON] загострилась, тому тяжкий емоційний стан заповідача, викликаний тяжкою хворобою, що згодом призвела до смерті, вплинув на вільність її волевиявлення при складанні заповіту, що є підставою визнання заповіту недійсним. Допитані в судовому засіданні свідки сусіди померлої - [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що при спілкуванні з [PERSON], вони не виявляли в неї ніяких психічних розладів, всі питання по господарству, з сантехнікою вона вирішувала особисто, у неї була багато кішок, чим вона хворіла їм не відомо, вона ні з ким особливо в близьких відносинах не була, до неї часто заходила сусідка [PERSON], коли [PERSON] попала в лікарню, і коли вона хворіла у січні 2008 році, свідки вказали, що в цей час з [PERSON]. не спілкувалися, пізніше дізналися, що вона в лікарні. Свідок лікар [PERSON] пояснив суду, що він 08.01.2008 р. за викликом, як дільничний лікар відвідував [PERSON], у неї в той час була підвищена температура, вона була бліда, відповідала на питання трохи заторможено, він як лікар призначив їй ліки, в квартирі була антисанітарія - грязно, дурно пахло, були кішки, собачки. Потім лікар вказав, що приблизно через кілька днів потому до нього звернулась якась жінка ([PERSON]П.) з проханням відвідати повторно хвору [PERSON], так як їй не стало легше, при повторно обстеженні лікар вказав, що припустив наявність у хворої туберкульозу та виписав направлення для обстеження, після проведеного обстеження хворій було виписано направлення в тубдиспансер. Свідок [PERSON] вказала, що знала хвору [PERSON] у 2008 році десь приблизно півроку, яка проходила у них лікування туберкульозу та в послідуючому померла, вона розуміла обставини що вона в лікарні, відповідала на прості питання, при можливості пересувалася особисто. Про обставини за яких поступила на лікування [PERSON], свідок конкретно нічого не могла пояснити та підтвердила, що нас поступлення до лікарні хвора [PERSON]Г мала важкий стан, у неї була підвищена температура, марення, слабкість. Допитана в судовому засідання в якості свідка лікар ОПНД [PERSON], вказала, що конкретно особу [PERSON] не памятає за плином часу, та по записах в медичній картці свідок пояснила, що на час проведення нею прийому хворих, вона оглядала у 2006-2007 рр. [PERSON] та виписувала їй необхідне лікування. Згідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В Постанові Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування № 7 від 30.05.2008 року визначено, що для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. В порядку ст.ст. 60, 133 ЦПК України 22.11.2010 року [PERSON] було заявлено клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи з залученням психіатра. Ухвалою Малиновського райсуду м. Одеси від 30.11.2010 року клопотання позивача було задоволено, по справі призначено комісійну судово-медичну експертизу із залученням психіатра, на вирішення якої були поставлені питання стосовно того якими захворюваннями страждала [PERSON] на момент складання заповіту 10.01.2008 року, та чи могла вона усвідомлювати характер своїх дій і чи могла ними керувати на момент складання заповіту. Висновком експерта №117 від 28.03.2011 року Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи, судово-медична експертна комісія прийшла до висновку, що на момент складання заповіту (10.01.2008 року) [PERSON] страждала низкою хронічних захворювань: органічним ураженням центральної нервової системи (хронічне захворювання у вигляді наслідків органічного ураження центральної нервової системи складного ґенеза (нейроінфекція, туберкульоз, атеросклероз) з інтелектуально-мнестичним зниженням, параноідним синдромом); емфіземою легень, пневмосклерозом, ішемічною хворобою серця, дифузним кардіоміосклерозом, серцевою недостатністю 2 ступеня. Перебіг цих захворювань був прогресуючим. Перелічені хронічні захворювання [PERSON] органічне ураження центральної нервової системи, туберкульоз легень, інтоксикація, туберкульозна кахексія (виснаження) призвели до розвитку вираженої астенії та появи виявлених раніше ідей переслідування, винуватості, зниження пам'яті. На підставі вищевикладеного судово-медична експертна комісія зазначила, що на момент складання заповіту 10.01.2008 року [PERSON] не могла усвідомлювати характер своїх дій та керувати ними. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] не погодився із висновком вищезазначеним експертним висновком, посилаючись на те, що вона була проведена з порушеннями вимог закону та експертами, які не мали на це повноважень. За клопотанням від 19.05.2011 року, представника відповідача [PERSON] [PERSON] ухвалою суду від 19.05.2011 року по справі було призначено посмертну амбулаторну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої були поставлені наступні питання: чи страждала [PERSON] будь-якими психічними захворюваннями? чи могла [PERSON], з урахуванням стану здоров'я, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповіту 10.01.2008 року? Актом №991 від 07.12.2011 року, комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи, складеного комісією експертів КУ Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня №1 встановлено, що згідно медичної амбулаторної картки хворого Одеського обласного психоневрологічного диспансеру, [PERSON], [INFO], була оглянута лікарем-психіатром на амбулаторному прийомі 14.02.2006 року, 16.08.2006 року, 16.11.2006 року та 11.04.2007 року, коли пред'являла депресивні і астенічні скарги (порушення сну, плаксивість, головні болі, запаморочення, шум в голові, коливання АТ, швидка втома, зниження пам'яті), виявляла емоційну лабільність, плаксивість, низький настрій, тривожні побоювання, нестійка увага, погана пам'ять, ідеї самообвинувачення, їй встановлювався діагноз: Наслідки органічного враження центральної нервової системи з інтелектуально-мнестичним зниженням. Параноідний синдром, їй призначалось амбулаторне лікування. Дані про наявність у [PERSON] інтелектуального зниження та марення не підтверджується іншими матеріалами цивільної справи, показаннями свідків, що дає підстави експертній комісії кваліфікувати описане в амбулаторній медичній картці ОПНД 14.02.2006 року, 16.08.2006 року, 16.11.2006 року та 11.04.2007 року психічний розлад як депресивний, обумовлений стресовим фактором (хвороба і смерть чоловіка), що вирішилися задовго до події, яка цікавить суд. З дослідженого Акту комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи, судом встановлено, що комісією експертів КУ Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня №1 досліджувався стан [PERSON] на час складання заповіту, без урахування стану, який вона мала у 2006-2007 роках, згідно записів в амбулаторній карті хворого ОПНД. Комісія зазначає, що ситуаційний аналіз юридичного акта вказує, що [PERSON] підписала заповіт, перебуваючи в похилому віці (72 років), в тяжкому стані з 06.01.2008 року (кашель, температура тіла 39-40,5 °C), та 16.01.2008 року була терміново госпіталізована до Обласної клінічної туберкульозної лікарні з діагнозом: Відкрито-дисемінована туберкульозна хвороба (інфільтративній) обох легень, фаза обсеменення і розпаду. Емфізема. Пневмосклероз. Вторинна анемія. Кахексія., де в подальшому померла. Експерти також зазначають, що твердження відповідачів про те, що при підписанні заповіту [PERSON] була абсолютно нормальною та адекватною, не підтверджуються даними аналізу власноручних записів [PERSON] на наявних в справі двох екземплярах заповіту, даними медичної документації та показаннями свідків-лікарів. В записах, виконаних [PERSON] на обох екземплярах заповіту, вбачаються ознаки порушення письмової мови, які відповідають порушенням зосередженості уваги, мислення, а не пов'язані тільки з великим хвилюванням, елементи апраксії. З урахуванням тяжкості загального стану [PERSON] по даним ІБ №509 ОТБ, на час, що цікавить суд, і на момент підписання заповіту, встановлені комісією розлади письмової мови в підписах на заповіті 10.01.2008 р. (порушення уваги, мислення, праксіса), та з урахуванням показань свідків-лікарів, експертна комісія констатує у [PERSON], в тому числі в період підписання заповіту, психічний розлад у виді стану глибокої астенії, який істотним чином впливає на здатність хворого усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судово-експертний аналіз наданих матеріалів цивільної справи, медичної документації дали підстави комісії експертів КУ Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня №1, скласти висновок, що досліджувана [PERSON], [INFO], яка померла 25.05.2008 року, 10.01.2008 року виявляла психічний розлад у вигляді глибокої астенії, який у неї розвинувся внаслідок тяжкої соматичної хвороби (дисемінованого туберкульозу обох легень у фазі обсеменення і розпаду з кахексією, вторинною анемією, високою лихоманкою, туберкульозною інтоксикацією, кисневим голодуванням головного мозку в поєднанні з церебральним атеросклерозом) і яке суттєво впливало на її здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, тому на час підписання заповіту 10.01.2008 р. [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Суд вважає, що Висновок експерта №117 від 28.03.2011 року Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи та Акт №991 від 07.12.2011 року, комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи, складений комісією експертів КУ Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня №1, по дослідженню обставин психіатричного та соматичного стану здоровя [PERSON], [INFO], відповідають дійсним обставинам, та ці висновки можуть бути прийняті судом при дослідженні обставин складання заповіту 10.01.2008 р., доцільність призначення іншої експертизи відсутня. У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 року роз'яснено, що при рішенні спорів у зв'язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Так, за ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має вчиняться у формі, встановленій законом. Згідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. З аналізу зібраних доказів, показань свідків лікаря [PERSON] та свідка [PERSON] підтверджується, що на час складання заповіту хвора [PERSON] мала важкий соматичний стан здоровя, підвищену температуру, що в сукупності з іншими наявними хворобами створили стан хворої за яким вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Враховуючи вищевикладене та обставини, встановлені висновком експерта №117 Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи, актом №991 комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи від 07.12.2011 року КУ Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня №1, показання свідків, які в сукупності свідчать про соматичний та психічний стан [PERSON] на час складання заповіту, суд вважає, що дослідженні докази підтверджують, що [PERSON] в момент підписання спірного заповіту 10.01.2008 року дійсно не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Статтею 1257 ЦК України встановлено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. При таких обставинах, суд визнає заповіт, складений 10 січня 2008 року [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №7, недійсним, оскільки судом встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі. Згідно до ч. 4. ст. 225 ЦК України у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. З досліджених в судовому засіданні матеріалів спадкової справи №418/2008 до майна [PERSON], померлої 25.05.2008 року, вбачається, що у встановлений законом термін до П'ятої Одеської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] в порядку спадкування за законом та [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. Положеннями ч. 2 ст. 1223 ЦК України встановлено, що у разі визнання заповіту недійсним право на спадкування за законом одержують особи, визначені в статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Оскільки у померлої [PERSON] спадкоємців першої черги немає, то право на спадкування отримала її двоюрідна сестра [PERSON] Враховуючи те, що [PERSON] відповідно до ст. 1265 ЦК України є спадкоємцем п'ятої черги за законом після смерті [PERSON], звернулась із відповідною заявою про прийняття спадщини, суд визнає за нею право власності на квартиру [ADDRESS], 3, у м. Одесі, та 9/100 частин домоволодіння №18, по вул. Нескучній, у м. Одесі, які належали на праві власності [PERSON], померлій 25.05.2008 року При таких обставинах, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню судом, оскільки визнано недійсним заповіт, на підставі якого вона мала право на спадкування за заповітом після смерті [PERSON]

Outcome: approved