Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що 25.09.2004 сторони уклали шлюб. З моменту реєстрації шлюбу сторонни проживають разом однією сім'єю, ведуть спільне господарство, у них спільний бюджет.За час проживання у шлюбі, сторони в 2006 році придбали житловий будинок № 35 по вул. Київська у м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, та земельну ділянку площею 0,1000 га за цією ж адресою.. В теперішній час між сторонами виникли непорозуміння щодо права позивачки на 1/2 частку придбаного в період шлюбу майна, з того, часу як вона дізналася, що 25.10.2006 між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Київського ГРУ «Приватбанк» було укладено кредитний договір, та в забезпечення виконання зобов'язань за цим договором відповідач та третя особа уклали договір іпотеки від 25.10.2006, згідно п.7 якого відповідач надав в іпотеку спірний будинок. При укладанні договору іпотеки не було враховано, що спірний житловий будинок придбано в період шлюбу сторін. Будь-якої згоди на укладення договору іпотеки вона не надавала і тому вона вважає, що порушено її майнове право. Тому просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку № 35 по вул. Київська м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, а також на ? частину земельної ділянки площею 0,1000 га за цією ж адресою. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Представник відповідача позов визнав. Представник третьої особи ПАТ КБ «Приват Банк» позов не визнала, та зазначила, що відповідно до укладеного договору № КІА0GК00830019 від 25.10.2006 відповідач отримав кредит у розмірі 93125.00 долар США.В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ третя особа та відповідач 25.10.2006 уклали договір іпотеки № КІА0GК00830019, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: спірний будинок, земельна ділянка розташована за цією ж адресою. Перед укладанням договору відповідач в заяві вказав, що він не одружений, а також надав копію свого паспорту, в якому на сторінці "сімейний стан" був відсутній штамп про одруження, тобто відповідач ввів в оману банк, стосовно свого сімейного стану. Відповідач зобов'язання свої не виконав, та станом на 14.08.2012 має заборгованість за кредитним договором в сумі 183148,22 Доларів США. Позивач чи відповідач дійсність кредитного договору, та договору іпотеки в судовому порядку не оскаржували. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленному законодавством порядку. Своєї письмової та усної згоди на вилучення майна, та передачу права власності на 1/2 частку спірного будинку та 1/2 частку земельної ділянки [PERSON], ПАТ КБ "ПриватБанк" не надавав.Тому просила відмовити в позові. Суд вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з таких підстав: Судом встановлено, що 25.09.2004 сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Михайлівсько-Рубіжівської сільскої ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 12, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-БК № 254524. За час шлюбу,сторони в 2006 році придбали спірний будинок № 35 по вул. Київська у м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 25.10.2006 та земельну ділянку площею 0,1000 га за цією ж адресою, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.10.2006 року, що підтверджується копією державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 495462 виданого 27.05.2010. Спірний житловий будинок було зареєстровано належним чином в КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» за відповідачем, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.02.2010 . Як пояснила позивач в судовому засіданні, вона дізналася, що між відповідачем та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Київського ГРУ «Приватбанк» 25.10.2006 було укладено кредитний договір № КІА0GК00830019, та в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідач та третя особа уклали договір іпотеки від 25.10.2006, згідно п.7 якого відповідач надав в іпотеку спірний будинок. Не оспорювалося в судовому засіданні, що під час укладання договору іпотеки не було враховано, що спірний житловий будинок придбано в період шлюбу сторін, що будь-якої згоди на укладення договору іпотеки позивачка не надавала. Заперечуючи проти позову представник 3-ї особи не оспорювала, що відповідач надав неправдиву інформацію щодо сімейного стану сторін, що потягло порушення прав та законних інтересів позивачки, як дружини. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, придбане подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав по поважній причині самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Позивачці як дружині [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить передмет іпотеки спірний будинок, оскільки він придбаний за час шлюбу, а отже є об'єктом права спільної сумісної власності, яке полягає в тому, що сторони як дружина та чоловік мають рівне право володіти, користуватися та розпоряджатися спірним будинком. Згідно із ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Таким чином, зі змісту ст. 65 Сімейного кодексу України випливає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, і у разі укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Позивачка, як дружина відповідача своєї згоди ні в усному, ні будь-кому іншому порядку не надавала, що підтверджується кредитним договором № КІА0GК00830019 від 25.10.2006, а також підтвердили сторони , та представник 3-ї сосби в судовому засіданні. Частиною 1 ст. 69 Сімейного кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України суд, судові витрати покладає на відповідача.

Outcome: approved