Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-09 00:00:00

12 вересня 2012 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачкою. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що за час спільного проживання в них з дружиною не склалися нормальні сімейні стосунки в силу психологічної несумісності їхніх характерів, відсутності взаєморозуміння, різних світоглядів, життєвих інтересів. Вони перестали вести спільне господарство. Внаслідок вищенаведених причин вважає неможливим збереження шлюбу. У судове засідання позивач та відповідачка не з'явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю та розірвання шлюбу. Позивач свої вимоги підтримав. Відповідачка позовні вимоги визнала та просила розірвати шлюб з позивачем. Суд, дослідивши підстави позовних вимог та враховуючи їх визнання відповідачкою, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до 4.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 10 грудня 1991 року Славутицьким міським ЗАГСом Київської області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 10 грудня 1991 року зареєстрували між собою шлюб, про що був здійснений актовий запис № 209. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Під час шлюбу в них народилася дочка - [PERSON], [INFO], батьками якої є сторони по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи, яка залишається проживати разом з відповідачкою. Як вбачається із змісту позовної заяви, між позивачкою та відповідачем не склалися нормальні сімейні стосунки в силу психологічної несумісності, повної відсутності взаєморозуміння, різних життєвих інтересів. Вони фактично припинили між собою шлюбні стосунки. Перестали вести спільне господарство. Обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, не маючи бажання поновлювати сімейні стосунки. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.18, п. 3 ст.51, ч. 3 ст.56, ч. 1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім"я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідачки. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб, Спору щодо розподілу сумісно нажитого майна на час розгляду справи в суді між сторонами немає. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно письмової заяви відповідачки після розірвання шлюбу вона бажає залишити за собою право на прізвище [PERSON]. Судові витрати між сторонами розподіляються за правилами ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved