Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Сєвєродонецькоко міського суду Луганської області з позовною заявою до Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» про зобовязання укласти договір, посилаючись на те, що відповідач надає послуги с централізованого опалення будинку № 53 по вул. Леніна в м. Сєвєродонецьку. Вона звернулась з заявою про укладення договору про надання їй послуг з централізованого опалення в її квартирі, але договір до теперішнього часу не укладено з вини відповідача, тому вона була вимушена звернутись до суду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав обставини, викладені в позовній заяві на підтримання позовних вимог, просив позов задовольнити та зобовязати відповідача [PERSON] підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» укласти з позивачем [PERSON] договір про надання послуг з централізованого опалення відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 зі змінами та доповненнями. Представник відповідача ДП «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» [PERSON] у судовому засіданні вимоги позивача не визнав та пояснив, що позивачу ніхто не відмовляв в укладенні договору про надання послуг з теплопостачання, так як цей договір є публічним, і фактично позивачу вже тривалий час ДП «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» надаються ці послуги. Письмовий договір, який розроблений на підставі Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 зі змінами та доповненнями позивачу було направлено та позивач його підписала, тому підстав у судовому зобовязанні ДП «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» укладати з позивачем цей договір немає, так як позивачу ніхто не відмовляв в його укладенні.. Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що у задоволені позовних вимог необхідно відмовити. Згідно ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необгрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обовязкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обовязковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 178 Господарського кодексу України субєкт господарювання, який відповідно до закону та своїх установчих документів зобовязаний здійснювати виконання робіт, надання послуг або продаж товарів кожному, хто до нього звертається на законних підставах, не має права відмовити. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] мешкає в квартирі № 53 в будинку № 21, розташованого по вул. Леніна в м. Сєвєродонецьку Луганської області. Як видно з пояснень представника позивача та представника відповідача у судовому засіданні відповідач ДП «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» здійснює надання послуг з центрального теплопостачання до квартири позивача, що сторонами не оспорювалось, однак позивач просить суд зобовязати відповідача укласти з нею договір про надання послуг з централізованого опалення відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 зі змінами та доповненнями, посилаючись на те, що відповідач відмовляється укласти з нею такий договір. Суд не може погодитись з даними твердженнями позивача, оскільки позивачем суду не надано жодного доказу щодо відмови відповідачем будь-яким чином в укладені договору, який за своєю природою є публічним та є публічною офертою, крім того, позивачем суду надано копію договору про надання послуг з теплопостачання, який йому було надано відповідачем, отже посилання позивача та його представника на відмову відповідача в укладенні договору є безпідставними. Не бере до уваги суд пояснення представника позивача, що наданий відповідачем договір не відповідає вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Типовому договору, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, оскільки як видно з Типового договору, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, та наданого позивачу відповідачем договору, останній повністю відповідає типового договору, без зазначення лише в ньому нормативних актів, але суд зауважує, що діючим законодавством на встановлено обовязкового повного дотримання формулювання типового договору, він є лише формою для створення на його базі договорів, при цьому він не може суперечити діючому законодавству України, норми якого, а саме Закону України «Про житлово-комунальні послуги», застосовуються також і до положень договору, наданого позивачу, і у випадку невиконання їх відповідачем позивач має право на передбачені договором та законом правові дії щодо зобовязання відповідача його виконувати. Також не бере до уваги суд і посилання представника позивача на той факт, що ним відповідачу було направлено свій проект договору про надання послуг, оскільки судом вже було встановлено, що договір за своєю природою є публічним (публічна оферта), а отже позивач не має право вимоги на зміну його положень, оскільки вони є типовими та встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги відповідно до вимог ст. 633 ЦК України, крім того, як видно з запропонованого позивачем відповідачу проекту в ньому визначено не тільки положення та умови, а й тарифи, за якими відповідач має здійснювати надання послуг, хоча визначення розміру тарифів на теплопостачання до повноважень відповідача не відноситься. Таким чином, враховуючи, що позивачем суду не доведено відмову відповідача в укладенні з ним договору про надання послуг з централізованого теплопостачання, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають залишенню без задоволення. Враховуючи, що позивач під час звернення до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», тому судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed