Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-26 00:00:00

В липні 2012 року позивач - [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просила визнати за нею право власності у порядку набувальної давності на цілий житловий будинок № 253 за адресою: м. Миколаїв, вул. Марії Ульянової, який розташований на земельної ділянці, площею 1 294,3 кв.м. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона проживає за вищевказаною адресою починаючи з 1959 року і по даний час. Даний будинок був наданий її батькам, як переселенцям, Радгоспом ім. К. Маркса для постійного проживання. На сьогоднішній час державну реєстрацію юридичної особи - Радгоспу ім. К. Маркса скасовано 15.07.2002 р. Жовтневою райдержадміністрацією Миколаївської області, а обєкти житлового фонду, у тому числі, і будинок № 253 по вул. Марії Ульянової, які належали йому, до комунальної власності міста не передані, та право власності на нього ні за ким не зареєстровано. Позивач добросовісно заволоділа спірним будинком, і продовжує відкрито та безперервно володіти ним більше десяти років, тому вона просить визнати за нею право власності на даний будинок за набувальною давністю, оскільки іншого способу захисту її права немає. В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву з проханням розглядати справу "у її відсутність, позов підтримує у повному обсязі, її представник в судовому засіданні підтримала позов з підстав, викладених в позовній заяві, просила суд його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Заслухавши пояснення представника позивача, та дослідивши надані сторонами письмові докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В 1959 році батькам позивача - [PERSON]»ї Федотівні та [PERSON], як переселенцям, Радгоспом ім. К. Маркса був наданий житловий будинок № 253 по вул. Марії Ульянової в м. Миколаєві для постійного проживання. Батько позивачки - [PERSON] помер 24.12.1987 р., а мати позивачки - [PERSON] померла 02.10.1998 р. Позивачка - [PERSON], яка народилась в 1957 році, постійно мешкає у даному житловому будинку починаючи з 1959 року і по теперішній час, а зареєстрована за вказаною адресою з 06.03.1974 року. Разом з позивачем постійно мешкає та зареєстрований її син - [PERSON], [INFO]. Згідно довідки КП ММБТІ від 24.04.2012р. № 597 право власності на спірний житловий будинок зареєстровано за Радгоспом ім. Карла Маркса на підставі Реєстраційного посвідчення від 05.05.1988р. виданого згідно рішення виконкому Корабельної райради народних депутатів м. Миколаєва від 15.04.1988р. за № 76. 15.07.2002 році державну реєстрацію юридичної особи - Радгоспу ім. К. Маркса скасовано Жовтневою райдержадміністрацією Миколаївської області, під час реформування радгоспу ім. К. Маркса, а в подальшому асоціації кооперативів ім. К. Маркса, згідно акту прийому-передачі не було передано на баланс новоствореним СГВ «Меліоратор» та ТОВ «Вікторія» двадцять одноповерхових будинків, в т.ч. і будинок по вул. М. Ульянової, № 253. Тому, одноповерхові будинки до теперішнього часу залишаються покинутими, безхозними (лист Миколаївської обласної державної адміністрації від 01.12.2004р.). Відповідно до відомостей наданих фондом комунальної власності Миколаївської міської ради: під час реформування радгоспу ім. К. Маркса об'єкти житлового фонду, які йому належали, до комунальної власності міста не передавалися та залишилися покинутими. Позивач зверталась до голови облдержадміністрації із проханням щодо надання допомоги в приватизації спірного будинку, однак отримала лист від 20.01.2005 року, в якому зазначено, що у ТОВ «Вікторія» та СГВ «Меліоратор» відсутні правовстановлюючі документи на вищевказані двадцять одноповерхових будинків, в тому числі і будинок № 253 по вул. М. Ульянової в м. Миколаєві, і вказаними юридичними особами ці будинки на баланс не приймалися та у зв'язку із тим, що вказані будинки знаходяться на території м. Миколаєва позивачу було рекомендовано звернутися до Миколаївської міської ради для вирішення питання приватизації її житлового будинку. 08.04.2005 року Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради було надано доручення Адміністрації Корабельного району м. Миколаєва розглянути можливість прийняття до комунальної власності вказаних житлових будинків з подальшою передачею їк на баланс житлово-комунальним підприємствам Корабельного району, для можливої їх приватизації мешканцями. 17.05.2005року Адміністрація Корабельного району м. Миколаєва повідомила [PERSON], що Адміністрація Корабельного району м. Миколаєва вважає прийняття до комунальної власності безгосподарних будинків з подальшим їх прийняттям на баланс житлово-комунальних підприємств району недоцільними. В 2007 році позивач звернулася до Корабельного районного суду м. Миколаєва з адміністративним позовом до Миколаївської міської ради про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень незаконною, в зв'язку з відмовою в прийнятті до комунальної власності міста будинку та зобов'язання прийняти його в комунальну власність для приватизації житла. Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.05.2008 року в задоволенні позову позивачу було відмовлено. Однак, даною постановою було встановлено, що [PERSON] з 17.12.1959 року на теперішній час постійно проживає в [INFO], який належить Радгоспу їм. К. Мркса. ТОВ «Вікторія» і СГВ «Меліоратор» житлових будинків, в тому числі і спірного на свої баланс не приймали. їм відомо, що кожний жилий будинок, який знаходився на балансі Радгоспу ім. К. Маркса передавався робітнику радгоспу з яким були укладені договори купівлі-продажу цих будинків і робітники сплачували в касу підприємства гроші. На теперішній час спірний житловий будинок не перебуває у державної власності, а є безхазяйним, а тому існує інший порядок набуття права власності на безхазяйну річ і вона не може бути приватизована. Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що позивач дійсно добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком більше десяти років, і це підтверджується наявними у справі письмовими доказами, тому її позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved