Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-14 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS], яка отримана ними в рівних частках по 1/5 кожному на підставі ордеру на житлове приміщення №001338 від 13 грудня 2011 року та свідоцтва про право власності від 17 лютого 2012 року. Квартира має загальну площу 53,10 кв.м., в тому числі житлова площа 28,10 кв.м., яка складається із двох кімнат зазначених в плані відповідно: 5 = 17,1 кв.м. та 4 = 11 кв.м., а також коридору 1; сумісних ванни з вбиральнею 2, кухні 3 та лоджії. Оскільки дана квартира складається лише з двох кімнат, а стосунки з відповідачкою не складаються і вона не визнає їхнє право власності, позивачі на даний час змушені проживати в найманій квартирі. Позивачі неодноразово пропонували відповідачці викупити її частину в квартирі та купити їй кімнату у гуртожитку. Проте вона на цю пропозицію не погодилася, а також не погоджується добровільно визначити порядок користування спільною квартирою. Крім цього відповідачка своїми діями обмежує права позивачів, які є власниками 4/5 частини квартири, не допускає їх до квартири, змінила замки від вхідних дверей, не надає ключі від замків, чим позбавила можливості користуватися власністю. Тому позивачі вимушені звернутись до суду з даним позовом, яким просять суд зобовязати відповідача [PERSON] не чинити перешкод у користуванні належною позивачам на праві спільної часткової власності квартирою №2 в будинку №224-Б по вул.. Гайок в м. Біла Церква Київської області, видати їм ключі від вхідних дверей квартири, вселити в квартиру та встановити порядок користування квартирою, виділивши у володіння та користування: позивачам кімнату 5 розміром 17,10 кв.м. та 1/2 частину кімнати 4 розміром 5,50 кв. м., - всього площею 22,60 кв.м.; відповідачці [PERSON] залишити у володінні і користуванні 1/2 частину кімнати 4 розміром 5,50 кв.м., коридор 1, сумісну ванну з вбиральнею 2, кухню 3 та лоджію залишити у спільному користуванні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві, просять суд їх задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач та її представник позовні вимоги визнали частково, лише в частині вселення, усунення перешкод у користуванні квартирою та надання ключів від квартири після набрання законної сили судового рішення по даній справі і звернулись до суду із зустрічним позовом, який під час розгляду справи уточнили та просять суд встановити порядок користування квартирою, надавши [PERSON] в користування житлову кімнату площею 11.0 кв. м., з лоджією, а житлову кімнату площею 17.1 кв.м. залишити у користування позивачам за основним позовом. Нежитлові приміщення: коридор, площею 6.30 кв. м.; кухню, площею 8.50 кв. м.; санвузол - ванну кімнату площею 4,4 кв. м.; лоджію, площею 5,80 кв. м. - залишити у спільному користуванні. Зобовязати ПП «Еркер» укласти із співвласниками квартири окремі договори найму житлових приміщень. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник відповідача за зустрічним позовом приватного підприємства «Еркер» у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, тому зі згоди учасників судового розгляду, справа розглянута за його відсутність. Представник третьої особи служби у справах дітей Білоцерківської міської ради позовні вимоги позивачів за основним позовом повністю підтримала, просила позов задовольнити та врахувати інтереси неповнолітніх дітей при вирішені справи по суті. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи і надані суду письмові докази, вважає що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] підлягають частковому задоволенню, а в задоволені зустрічних позовних вимог [PERSON] слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та їхнім неповнолітнім дітям [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] і [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 44170 від 17.02.2012 року, яке було видане комунальним підприємством Білоцерківської міської ради служби приватизації державного житлового фонду від 17.02.2012 року за № 1-2-5, квартира приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", що стверджується копією цього свідоцтва /а.с.8/. Згідно витягу з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.03.2012 року, копія якого є в матеріалах справи /а.с.9/, за кожним із співвласників зареєстровано право власності на 1/5 частину вказаної квартири. Як слідує з технічного паспорта КП Київської обласної ради "Білоцерківське МБТІ" /а.с.10/, вказана вище квартира складається з 2-х ізольованих жилих кімнат площею 17, 10 кв, 11, 0 кв.м, кухні площею 8,50 кв.м, коридора - 6,30 кв.м, ванної кімнати та вбиральні -4,40 кв.м, лоджії 5,80 кв.м, житлова площа квартири становить 28,10 кв.м, підсобна площа квартири -19,20 кв.м, загальна площа квартири без лоджії -47,30 кв.м., з лоджією 53,10 кв.м. Згідно довідки ПП «Еркер» /а.с.56/, в спірній квартирі зареєстровані всі співвласники, особовий рахунок на квартиру відкрито на імя [PERSON] В судовому засіданні було встановлено, що у квартирі проживає лише відповідач [PERSON], яка не допускає до приміщення квартири інших співвласників, чинить їм перешкоди у користуванні власністю, що зокрема підтверджується копією постанови про відмову в порушені кримінальної справи / а.с. 11/. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд . На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до вимог ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Тому позовні вимоги в частині вселення, усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зобов'язання відповідача передати позивачам ключі від вхідних дверей квартири для вільного доступу до власності з метою володіння, користування та розпоряджання своїм майном є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Задовольняючи позовні вимоги в зазначеній частині суд також враховує визнання їх відповідачем [PERSON] \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається і в судовому засіданні встановлено, що між сторонами склалися напружені стосунки і виникають конфлікти та сварки з приводу користування належною їм на праві власності спільною квартирою, що слідує з вищезазначеної постанови Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області від 19.05.2012 року про відмову в порушені кримінальної справи /а.с.11/. При вирішенні цивільного спору в частині встановлення порядку користування квартирою суд виходить з наступного. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб /співвласників/ , належить їм на праві спільної власності /спільне майно/. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Отже, як витікає з норм цієї статті, учасники спільної часткової власності повинні погоджувати один з одним свою поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю, вони здійснюють правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном за спільною згодою. Право кожного із співвласників по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном, одночасно створює для нього і обов'язок погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими співвласниками. Якщо ж співвласники не дійдуть згоди з питання щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном, то спір, що виник, може бути вирішений судом. Як розяснено в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" /зі змінами/, судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю. Згідно з п.14 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника /учасників/ цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися, як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п.6 розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року за № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" /зі змінами/, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями /квартирами, кімнатами/ такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення /кухня, коридор тощо/ можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також між учасниками спільної сумісної власності. Як встановлено судом і вказано вище в рішенні, між співвласниками квартири виникають спори щодо користування цією квартирою, чого не заперечували в судовому засіданні сторони по справі. Отже, співвласники не можуть дійти згоди щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном. Позивачі просять суд встановити порядок користування приміщеннями квартири, виділивши в їх спільне користування та володіння житлову кімнату 5 розміром 17,10 кв.м. та 1/2 частину кімнати 4 розміром 5,50 кв. м., - всього площею 22,60 кв.м.; відповідачці [PERSON] залишити у володінні і користуванні 1/2 частину кімнати 4 розміром 5,50 кв.м., коридор 1, сумісну ванну з вбиральнею 2, кухню 3 та лоджію залишити у спільному користуванні. При цьому у судовому засіданні пояснили, що 1/2 частина кімнати 4 розміром 5,50 кв.м потрібна для проживання сина [PERSON], [INFO], що суд вважає недопустимим, оскільки відповідно до ч.2 ст.50 ЖК України, при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за девять років, крім подружжя. Цю правову норму суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин виходячи зі змісту ч.8 ст.8 ЦПК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач [PERSON] у зустрічному позову просить суд надати їй в користування житлову кімнату площею 11.0 кв. м., з лоджією, а житлову кімнату площею 17.1 кв.м. залишити у користування позивачам за основним позовом. Нежитлові приміщення залишити у спільному користуванні. Зобовязати ПП «Еркер» укласти із співвласниками квартири окремі договори найму житлових приміщень. З зазначеними вимогами суд також не може погодитись виходячи з наступного. У відповідності до ч. 3 ст.358 ЦК України, саме кожний із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Спірна квартира складається з 2-х житлових кімнат, а тому виділити в користування кожного із співвласників ту частину спільного майна, яка відповідає розміру його частки, неможливо. Проаналізувавши всі надані докази, з врахуванням всіх вищенаведених обставин, суд вважає за неможливе встановити порядок користування приміщеннями квартири [ADDRESS] між 5-ма співвласниками і відмовляє в задоволенні цих позовних вимог. Що стосується вимог за зустрічним позовом щодо зобовязання ПП «Еркер» укласти із співвласниками квартири окремі договори найму житлових приміщень, то вони також не підлягають до задоволення, оскільки порядок користування приміщеннями квартири не встановлено, до того ж, договір найму укладається з наймачами житлових приміщень, а сторони по справі є співвласниками квартири. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в сумі 107,30 гр. На підставі викладеного,

Outcome: partial