Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що він, 13 березня 2009 року за усним договором позики передав позичальнику [PERSON] (відповідачу) у борг 2000 Євро. При фактичному одержанні вказаної суми позичальником, в цей же день була надана розписка ( гарантійний лист). Згідно зазначеної розписки [PERSON] зобовязувався повернути кошти до 1 березня 2010 року та щомісяця до 10-12 числа зобовязався виплачувати відсотки за користування його коштами в розмірі 3,5% від позиченої суми, а в разі несвоєчасної сплати цих відсотків зобовязався сплачувати 5% від отриманої в борг суми коштів. До обумовленого строку відповідач позичених грошей не повернув та жодного разу не сплатив відсотки, а ні в розмірі 3,5%, а ні 5%. І до теперішнього часу відповідач борг не повернув та не сплатив суму прострочених відсотків, чим взяті на себе зобовязання не виконав. Добровільно повернути йому борг відповідач відмовляється, у зв'язку з чим просив винести судове рішення, яким стягнути з [PERSON] заборговані кошти в сумі 200 Євро, що еквівалентно до суми в гривні 20300 грн., які являють собою основну суму боргу за борговою розпискою та 1015 гривень відсотків за користування кредитними коштами та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених в позовній заяві, просить задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] був повідомлений належним чином про час та місце розгляду зазначеної справи, шляхом опублікування, оголошення в газеті Новини Закарпаття" №123 від 16.10.2012 року, про виклик до суду, але у жодне із судових засідань відповідач не зявився, письмових пояснень та документальних підтверджень про причини неявки до суду не надходило. У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). Згідно ст.ст.1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (кредитор) передає іншій стороні (позичальнику) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язаний повернути кредитору таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості . Договір позики вважається укладеним в момент передачі грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З матеріалів справи, досліджено, що 13 березня 2009 року відповідач [PERSON] отримав у позивача [PERSON] у борг гроші в сумі 2000 Євро, про що було складено ним власноручно розписку, з датою повернення боргу - 1 березня 2010 року, та щомісяця до 10-12 числа зобов'язався виплачувати відсотки за користування коштами позивача в розмірі 3,5% від позиченої суми, а в разі несвоєчасної сплати цих відсотків зобов'язався сплачувати 5% від отриманої в борг суми коштів. Судом встановлено, що протягом зазначеного вище строку, відповідач борг за борговою розпискою не повернув, не сплатив відсотки, а ні в розмірі 3,5%, а ні 5%. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або іншими звичними вимогами, що пред'являються. Таким чином, аналізуючи норми наведеного законодавства та враховуючи, що на час розгляду справи в суді відповідач [PERSON] не надав суду жодних переконливих доказів обґрунтування позову, заперечень, не спростував доводів позивача [PERSON], а також те, що під час розгляду справи судом не встановлено підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобовязання, суд вважає, що зобовязання порушене з вини відповідача [PERSON], а доводи позивача [PERSON] базуються на правовому обґрунтуванні і порушене внаслідок цього право позивача потребує судового захисту. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі чого з [PERSON] в користь [PERSON] підлягає стягненню 214,60 гривень судового збору.

Outcome: approved