Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] в липні 2012 року звернулася до суду з позовом до відповідачів Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» Полтавської обласної дирекції та [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним, посилаючись на те, що 14 лютого 2007 року між нею та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір поруки №014/0066/82/77644. Відповідно до даного договору , Поручитель зобов»язався перед Кредитором відповідата по зобов»язанням Боржника - [PERSON], що виникають з умов кредитного договору у повному обсязі. Відповідно до п.1.2 даного договору , Поручитель зобов»ячався перед Кредитором відповідати по збов»язанням Боржника - [PERSON], що виникають з умов кредитного договору №014/0066/82/77644 від 14 лютого 2007 року, в повному обсязі цих зобов»язань. Позивачка просила визнати недійсним договір поруки укладений між нею та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову . Заслухавши пояснення сторін, вивчивши надані суду докази, суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача. Судом встановлено, що 14 лютого 2007 року між нею та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір поруки №014/0066/82/77644. Відповідно до даного договору , Поручитель зобов»язався перед Кредитором відповідата по зобов»язанням Боржника - [PERSON], що виникають з умов кредитного договору у повному обсязі. Відповідно до п.1.2 даного договору , Поручитель зобов»ячався перед Кредитором відповідати по збов»язанням Боржника - [PERSON], що виникають з умов кредитного договору №014/0066/82/77644 від 14 лютого 2007 року, в повному обсязі цих зобов»язань. Відповідно до умов Кредитного договору №014/0066/82/77644, [PERSON] отримав у Відкритому акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» споживчий кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 30000,00 доларів США до 13.02.2017 року. Відповідно до п.2.1. Договору поруки №014/066/82/77644 від 14 лютого 2007 року, сторони договору визначили, що у випадку невиконання Боржником взятих на себе зобов»язань по кредитному договору, Поручитель несе солідарну відповідальність перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржнику, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. З урахуванням статей 553 - 554 ЦК договір поруки укладається кредитором за зобов'язаннями, які забезпечуються порукою, і поручителем. Оскільки позичальник є не стороною договору поруки, а стороною у зобов'язанні, забезпеченому порукою, чинне законодавство України не передбачає обов'язку кредитора чи поручителя отримувати згоду позичальника на укладення договору поруки. Договір поруки с таким способом забезпечення виконання зобов'язань, який полягає у залученні третьої особи поручителя до основного зобов'язання, яке виникло між боржником та кредитором. Суть договору поруки полягає в тому, що у разі невиконання боржником основного зобов'язання, забезпеченого порукою поручитель зобов'язується сплатити борг боржника замість останнього. Стаття 554 ЦК України визначає правові наслідки порушення основного зобов'язання, забезпеченого порукою. Вказана норма встановлює солідарну відповідальність поручителя та боржника перед кредитором. Чинне законодавство встановлює рівний обсяг відповідальності поручителя та боржника перед кредитором. Це означає, що у разі невиконання боржником основного зобов'язання, поручитель зобов'язаний сплатити кредитору не тільки основну суму боргу, але й неустойку, проценти та відшкодувати завдані невиконанням збитки. За наявності декількох осіб-поручителів вони несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Тобто, це означає, що у разі невиконання основного зобов'язання боржником, кредитор вправі вимагати виконання зобов'язання не лише від боржника, а й від поручителів, причому як від усіх них разом, так і від будь-кого з них окремо. Законодавство України не передбачає обов'язку банку чи іншої фінансової установи (кредитора) інформувати поручителя перед укладенням договору поруки про фінансовий та/або інший стан позичальника. Оскільки особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина перша етапі 12 ЦК), а порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі (право вибору), то незадовільний майновий стан позичальника не є підставою для визнання договору поруки недійсним. Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3. 5 та 6 ст.203 ЦК України. Отже на підставі вище викладеного суд прийшов до висновку, про відмову в задоволенні позову, оскільки оскаржуваний договір є дійсним і наведені підстави позивачем про визнання договору поруки недійсним не заслуговують на увагу.

Outcome: dismissed