Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з позовом, просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Моквинської паперової фабрики» середній заробіток, за час затримки при звільненні в сумі 9075,00 грн., та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказав, що з 26 липня 2011 року виконував обовязки директора ТзОВ «Моквинська паперова фабрика». Вказав, що під час роботи на підприємстві заробітна плата виплачувалась не регулярно та не у повному обсязі, що стало причиною заборгованості. Тому 10 лютого 2012 року, на підставі ст. 38 КЗпП України [PERSON] був звільнений з посади за власним бажанням. Однак, у день звільнення, з ним не було проведено виплат належних при звільненні розрахункових сум. Виконавчим листом Рівненського міського суду від 12 грудня 2012 року у справі №1715/14818/12р., виданого згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2012 року було стягнено з відповідача заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку. Однак, на даний час відповідачем рішення суду не виконане, заборгованість не сплачена, що є підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 жовтня 2012 року по 12 березня 2013 року. У судовому засіданні представник позивача подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій вказала, що розрахунок на користь працівника, згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду №13 від 24.12.99р., за весь період затримки розрахунку стягується по день постановлення рішення суду, якщо роботодавець не доведе свою невинуватість. А тому, станом на 12 квітня 2013 року середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні буде становити з урахуванням середньої заробітної плати за один місяць 1815, 00 грн., що 9075 +1815=10890,00 грн., та просила суд стягнути моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. Представник відповідача позов не визнала, у його задоволенні просила відмовити та пояснила, що на даний час у підприємства відсутні кошти для повного погашення заборгованості позивачу [PERSON] у звязку з тим, що розпочата процедура банкрутства ТзОВ «Моквинська паперова фабрика» . Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід частково задоволити з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом установлено, що з 26 липня 2011 року [PERSON] виконував обовязки директора ТзОВ «Моквинська паперова фабрика». На час роботи на підприємстві заробітна плата виплачувалась не регулярно та не у повному обсязі. 10 лютого 2012 року на підставі ст. 38 КЗпП України [PERSON] було звільнено з посади за власним бажанням. Однак, у день звільнення, з ним не було проведено виплат належних при звільненні розрахункових сум. У порушення ст.116 КЗпП України відповідач не виплатив позивачу суми, належні йому при звільненні. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Також установлено, що 09 листопада 2012 року Рівненський міський суд Рівненської області виніс рішення у справі №1715/14818/12р., на підставі якого 20 грудня 2012 року було видано виконавчий лист про стягнення з ТзОВ «Моквинської паперової фабрики» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в сумі 6722,00 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 14596,72 грн., що разом становить 21318,72 грн. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 р. суд, установивши, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як убачається із довідки №19 від 06 липня 2012 року середньомісячна заробітна плата позивача складає 1815 грн. Таким чином з ТзОВ «Моквинської меблевої фабрики» слід стягнути середній заробіток за затримку розрахунку за шість місяців, тобто з 13 жовтня 2012 року по день винесення рішення 16 квітня 2013 року у сумі 10890,00 грн. (1815,00 грн. х 6 місяців = 10890,00 грн.). А тому, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути 10890,00 грн., середнього заробітку за шість місяців затримки при розрахунку заробітної плати. Стаття 237-1 КЗпП України встановлює обовязок власника щодо відшкодування ним або уповноваженим ним органом моральної шкоди, спричиненої працівникові. Як убачається із п.9 постанови Пленуму ВСУ №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою, чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню - у сумі 2000 грн., а тому її потрібно стягнути з ТзОВ «Моквинської паперової фабрики». На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача також слід стягнути в дохід держави 229,40 грн. судового збору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved