Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-31 00:00:00

07.06.2012 року (23.07.2012 року було подано уточнену заяву, відповідно до якої залучено зацікавлену особу [PERSON]) заявниця звернулася до суду з вимогою про встановлення факту її проживання однією сімєю з [PERSON] з травня 1946 року до 17 лютого 2005 року, посилаючись на те, що вони з 1989 року проживали в квартирі за адресою: [ADDRESS], яка була зареєстрована у рівних частках за [PERSON], [PERSON] та [PERSON], були повязані спільним господарством та бюджетом. З [PERSON] заявниця почала проживати сумісно однією сімєю після його одруження на матери [PERSON] у травні 1946 року. Фактично [PERSON] був вітчимом заявниці та весь час, починаючи з 1946 року проживав сумісно з заявницею, оскільки з 1972 року став непрацездатним та знаходився на утриманні [PERSON] та її чоловіка. 17 лютого 2005 року [PERSON] помер. Заявниця, як спадкоємець четвертої черги, звернулась до Шостої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак їй було відмовлено та запропоновано звернутись до суду для встановлення факту проживання з померлим однією сімєю. Звернення до суду було зумовлено тим, що заявниця дійсно проживала з [PERSON] більш як 5 років та фактично є спадкоємцем четвертої черги. Представник зацікавленої особи Шостої Одеської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, сповіщався належним чином, просив суд розглядати справу за його відсутність, проти задоволення заяви не заперечував. Зацікавлена особа [PERSON], яка є дочкою заявниці, у судове засідання не зявилась, сповіщалась належним чином, просила суд розглядати справу у її відсутність, проти задоволення заяви не заперечувала. Вислухавши пояснення представника заявниці та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі необхідно постановити із задоволенням заяви з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що заявниця [PERSON] та [PERSON] почала проживати сумісно однією сімєю у травні 1946 року. [PERSON] 14 травня 1946 року уклав шлюб з [PERSON], яка була матірю [PERSON] (на той час також Павленко). З моменту укладення шлюбу між заявницею та [PERSON] склалися гарні стосунки, як між донькою та батьком. Після одруження заявниці, її мати [PERSON] і вітчим [PERSON] стали проживати спільно з сімєю [PERSON] [PERSON] та [PERSON] були обидва непрацездатні та мали інвалідність, а тому знаходились на утриманні [PERSON] та її чоловіка [PERSON]. 23 грудня 1989 сімя [PERSON] отримала за ордером трикімнатну квартиру за адресою: м.Одеса, просп. Ленінської Іскри (просп. Маршала Жукова), 32, кв.167. У якості членів сімї право на зазначену квартиру отримали [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] починаючи з цього часу постійно проживали в цей квартирі, вели спільно господарство, спільно здійснювали ремонт в квартирі, придбавали побутову техніку та меблі в квартиру, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного. В 1993 році зазначена квартира була приватизована на всіх зазначених осіб у рівних частках. 23 листопада 1993 року власникам квартири було видано свідоцтво про право власності. [PERSON] належала 1/3 частина квартири. Допитані судом у якості свідків [PERSON], [PERSON] підтвердили, що вони знайомі з [PERSON] та померлим [PERSON] з початку 1990 року, з моменту їх переїзду до міста Одеси з міста Нальчик. Свідки неодноразово відвідували сім'ю [PERSON] в їх квартирі, свідкам до смерті [PERSON] в 2005 році не було відоме про те, що він є не рідним батьком [PERSON], оскільки в сім'ї його завжди називали дідусь, а сама [PERSON] називала його батьком. У відповідності до довідки з місця проживання [PERSON] проживав в квартирі за адресою: [ADDRESS] до 17.02.2005 року. 17 лютого 2005 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-ЖД №000805 від 17.02.2005 року. 28 травня 2012 року [PERSON] звернулась до Шостої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Однак, у листі від 31 травня 2012 року завідувач нотаріальної контори повідомив заявницю, що факт проживання спадкоємців однією сімєю може бути встановлений лише у судовому порядку та рішення суду буде підставою для визнання заявниці спадкоємцем четвертої черги. Одночасно із заявою про прийняття спадщини [PERSON] також надала довідку про те, що вона з 1990 року по даний час проживає за адресою: [INFO]. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. У заявниці немає можливості надати до нотаріальної контори необхідні для прийняття спадщини документи, тому вона звернулась до суду для встановлення факту проживання однією сімєю з [PERSON] Виходячи зі встановлених обставин у справі, досліджених у сукупності на підставі їх аналізу, враховуючи відсутність заперечень про встановлення цього юридичного факту зі сторони Шостої одеської державної нотаріальної контори та [PERSON] та враховуючи наявні у справі докази (довідки, свідоцтва), суд вважає за необхідне встановити юридичний факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] Суд також враховує, що не встановлення факту, позбавляє заявницю можливості оформити своє право на спадщину, тому вона вправі вимагати від суду захисту своїх субєктивних прав. Згідно ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. У відповідності до постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом (п.21). У відповідності до положень ч. 2 ст. 234 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом.

Outcome: approved