Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-01 00:00:00

23 лютого 2012 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості по сплаті внесків члена кооперативу у сумі 1170 грн. за період з 2002 року по 01.01.2012 року. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив про задоволення позову в повному обсязі. Суду пояснив, що рішення про розмір членських внесків приймалося рішенням правління кооперативу за загальним принципом , враховуючи всі потреби кооперативу (заробітну плату його працівників, послуги охорони, вивіз сміття, водопостачання тощо). Незважаючи на виключення відповідача з членів кооперативу, він продовжує користуватися своїм гаражем, отже споживає послуги кооперативу, користується загальною проїздною дорогою, освітленням території , бере воду з загального крану, його гараж є першим від приміщення охорони. Відповідач надав суду письмові заперечення та в судовому засіданні просив про відмову у задоволенні позову, посилаючись на відсутність у нього сплачувати членські внески після виключення його з членів кооперативу. Що стосується заборгованості, яка нарахована до 31.11.2008 року, то заявив про застосування строку позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. АГК «Прогрес»згідно відомостей про державну реєстрацію юридичної особи є обслуговуючим кооперативом і права , обов’язки та відповідальність його членів регулюються ЗУ «Про кооперацію»від 10.07.2003 р. та Статутом. Відповідно до п.п. 2.1, 3.2. Статуту кооперативу, ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про кооперацію», на які як на підставу позовних вимог посилається позивач, до обов’язків члена кооперативу відноситься сплата внесків в розмірах та строках, визначених в установленому порядку. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] був членом АГК «Прогрес»з часу його заснування і до 31 листопада 2008 року, оскільки виключений рішенням звітно-виборної конференції членів АГК з членів кооперативу через несплату членських внесків. На підставі Свідоцтва на право особистої приватної власності на гараж від 17.01.1995 року від 17.01.1995 року [PERSON] є власником гаражу № 1 , розташованого в м.Миколаєві, Автокооператив «Прогрес». За такого, з часу виключення з членів кооперативу відповідач не мав обов’язку вносити цільові та членські внески. Розрахунок фактичних витрат кооперативу на утримання гаражу [PERSON] та загальних мереж та послуг, якими користується відповідач після виключення з кооперативу, суду не надавався. Неможливо також і встановити з чого саме (з яких послуг) і в якому співвідношенні складається розмір щомісячних членських внесків і з виписок рішень правління кооперативу про встановлення таких внесків, що були витребувані судом у представника позивача. Крім того, листом Голови правління кооперативу від 20.10.2010 року [PERSON] було повідомлено про те, що з 2009 року кооператив не несе відповідальності за охорону його гаражу. Таке і вбачається і з тексту судових рішень від 15.10.2008 р, 18.12.2009р, 31.03.2010 року, якими були задоволений позов [PERSON] до АГК «Прогрес»про відшкодування шкоди, спричиненої неналежною охороної його майна, яке знаходиться на території кооперативу. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а відповідно до ст.. 10 цього кодексу, суд розглядає цивільні справи виключно в межах позовних вимог. Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості з відповідача за членськими внесками з 2002 року по 30 листопада 2008 року, то у цій частині слід відмовити в звязку з пропущенням позивачем строку позовної давності за зверненням до суду , що найбільше в грудні 2011 року. Так, відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; відповідно до положень ст. 261 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила; ч. 4 ст. 267 –сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі (до 2004 року –суд застосовував строк позовної давності в обов’язковому порядку), є підставою для відмови у позові. Жодних поважних причин пропуску строку на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості позивач не навів і про наявність таких не зазначив. На підставі викладеного, у відповідності до ст. 526 ЦК України, Закону України «Про кооперацію», у позові слід відмовити за необґрунтованістю в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за 2009-2011 роки, та за спливом строку позовної давності в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за 2002 –2008 роки. Відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача в разі відмови у задоволенні позову не підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed