Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] підприємство Білогірської селищної ради «Білогіря водоканал» (надалі по тексту КП «Білогіря водоканал») звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати послуг централізованого водопостачання та водовідведення посилаючись на те, що КП «Білогіря водоканал» є комунальним підприємством Білогірської селищної ради, балансоутримувачем відповідного майна, яке надає послуги по водопостачанню та водовідведенню і 06 листопада 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір на надання послуг з централізованого водопостачання. Однак, починаючи з червня місяця 2011 року відповідач відмовився вносити плату за водопостачання за централізовано зміненими тарифами, внаслідок чого за споживачем води виникла заборгованість в розмірі 447 гривень 06 копійок, яку просить стягнути з відповідача, а також стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору та кошти за послуги банку. В судовому засіданні представники позивача за довіреністю [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали і пояснили, що рішенням виконавчого комітету Білогірської селищної ради від 17 травня 2011 року № 60 для населення були затверджені нові тарифи за спожиту воду та її водовідведення в розмірі 11,17 гривень за 1 мі води. Однак, незважаючи на те, що населення селища належним чином було повідомлено про їх впровадження шляхом повідомлення в місцевій газеті «Життя і слово», наданням оголошень в місцях приймання коштів за отримання вказаних послуг (в приміщенні пошти, банках та приміщенні КП «Білогіря водоканал»), надсиланням споживачам письмових повідомлень, відповідач з червня 2011 року по жовтень 2012 року продовжував сплачувати за 1 мі води по 7,49 гривень, виходячи із норми споживання 5,776 мі води за один місяць на одну його особу. Таким чином, станом на 01 листопада 2012 року за ним утворилася заборгованість в сумі 447 гривень 06 копійок. Направлені відповідачу претензії та попередження про необхідність сплати заборгованості за водопостачання залишилися поза його увагою, між сторонами є спір про право, оскільки оспорюються нарахування по нових тарифах, а тому КП «Білогіря водоканал» звернулося до суду про стягнення вказаної суми в позовному провадженні. Відповідач [PERSON] у відповідності до ч. 8 ст. 76 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не подав. Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши наявні письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону, а згідно до ч. 1 ст. 14 цього ж Закону послуги по водопостачанню відносяться до тієї групи послуг, тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування, а отже мають імперативну, а не договірну природу і не підлягають узгодженню між сторонами. Частиною 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру, затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Частиною 5 цієї ж статті Закону України передбачено обовязок виконавця повідомляти споживачів про зміни вартості житлово-комунальних послуг не пізніше ніж за 30 днів, разом з тим законодавець не встановлює, в якій саме формі має здійснюватися таке повідомлення, так само як і не встановлює правових наслідків несвоєчасного або неповідомлення про такі зміни взагалі. Частиною 4 ст. 11 ЦК України передбачено, що у випадках, встановленими актами цивільного законодавства, цивільні обовязки виникають безпосередньо, зокрема із актів органів місцевого самоврядування. Статтею 526 ЦК встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що КП «Білогіря водоканал» є комунальним підприємством Білогірської селищної ради та надає послуги з водопостачання та водовідведення для населення селища Білогіря. 06 листопада 2006 року між КП «Білогіря водоканал» та [PERSON] був укладений договір № 289 про надання останньому послуг водопостачання та водовідведення, виходячи із норми споживання споживачем 5,776 мі води на один місяць, і за умовами якого виконавець договору має право вносити відповідні зміни до договору, повязаних з виявленням нових даних, які впливають на розмір платежів. Рішенням виконавчого комітету Білогірської селищної ради від 17 травня 2011 року № 60 були затверджені нові тарифи з водопостачання та водовідведення для населення на загальну суму 11 гривень 17 копійок за 1 мі води за місяць, про що було доведено до відома населення селища шляхом опублікування в районній газеті «Життя і слово» відповідного оголошення. Відповідач [PERSON] порушує умови виконання своїх зобов'язань щодо оплати послуг з водопостачання та водовідведення, внаслідок чого станом на кінець жовтня 2012 року виникла заборгованість в розмірі 447 гривень 06 копійок. [PERSON] обставини обєктивно підтверджуються, зокрема договором від 06 листопада 2006 року № 289, рішенням виконавчого комітету Білогірської селищної ради від 17 травня 2011 року № 60, претензіями від 14 серпня 2012 року та 28 серпня 2012 року, копією публікації тарифів в районній газеті «Життя і слово», розрахунком суми заборгованості по оплаті послуг. Таким чином, оскільки дирекцією КП «Білогіря водоканал» належним чином повідомлено відповідача про зміни тарифів на водопостачання відповідно до вимог закону, відповідач від споживання послуг не відмовився, послуги отримував належної якості, то суд вважає, що вимоги позивача правомірні і підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 214 гривень 60 копійок, а 3 гривні за послуги банку стягненню з відповідача не підлягають, оскільки такі у відповідності до ст. 79 цього ж Кодексу не відносяться до витрат, повязаних із розглядом судової справи.

Outcome: approved