Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-06 00:00:00

Представник позивача звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на іпотечне майно. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.08.2011 року (суддя Вербицька Н.В.) було відкрито провадження по справі. Згідно електронного розподілу справ за допомогою КП «ДЗС», цивільна справа № 2/1519/6747/2011р. була розподілена до розгляду судді Целуху А.П. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач, посилався на те, що між ним та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № ODG0GA0000000089 від 17.09.2007 року, за умовами якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 66 440, 00 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 395 748, 20 грн., за рахунок звернення стягнення на квартиру загальною площею 41, 20 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки ODG0GA00000488 від 17.09.2007 року). Проте в порушення прийнятих на себе зобовязань за цим договором, відповідач [PERSON] допустила порушення строків погашення заборгованості, а тому вона разом з [PERSON] відповідають перед позивачем, і зокрема повинні відшкодувати банку заборгованість по прострочених відсотках, простроченій частині кредиту, та пеню, що в загальному розмірі 49 654, 73 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 395 748, 20 гривень, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру загальною площею 41, 20 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № ODG0GA00000488 від 17.09.2007 року) Публічним Акціонерним Товариство [PERSON] «ПРИВАТБАНК»з укладанням від імені відповідачів договору купівлі продажу будь яким способом з іншою особою «ПРИВАТБАНК», необхідних для здійснення продажу. Крім того, позивач також просив на підставі ст. 39 Закону України «Про іпотеку»виселити відповідачів із вказаної квартири зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Одеси та стягнути державне мито в розмірі 1 708 грн. 50 коп., витрати на інформаційно технічне забезпечення цивільного процесу в розмірі 120 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причин своєї неявки суду не повідомили, клопотань щодо розгляду справи у їх відсутності або про відкладення судового засідання не подавали. Заперечень на позов не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди представника позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. . У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов ПАТ «ПриватБанк»підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як було встановлено в судовому засіданні, 17.09.2007 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір № ODG0GA0000000089 відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 66 440, 00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.09.2017 року. Відповідно до укладеного договору № ODG0GA0000000089 від 17.09.2007 року відповідач, у свою чергу, прийняла на себе зобов'язання по поверненню наданого кредиту і виплаті нарахованих по ньому відсотків у порядку, розмірі і терміни передбаченими договором. В звязку з тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором, станом на 29.07.2011 року заборгованість за кредитним договором складає 49 654, 73 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 395 748, 20 грн. Забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором згідно п.1.3. кредитного договору є іпотека нерухомості житлової квартири за адресою: [ADDRESS] згідно з іпотечним договором. 17 вересня 2007 року в забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором між позивачем та відповідачами укладено іпотечний договір, за яким відповідачі надала позивачу в іпотеку двохкімнатну житлову квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 41, 20 кв. м, житловою площею 30,1 кв. м, належної відповідачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлянням житлово-комунального господарства Одеської міської ради згідно з розпорядженням органу приватизації від 27.01.2004 року за № 184086, зареєстровано та записано у реєстрову книгу за № 3 20561 та зареєстрованого КП ОМБТІ та РОН 11.02.2004 року у книгу під № 516пр 102, під номером запису 180. Заставна вартість предмета іпотеки згідно п. 11 іпотечного договору складає 76 400,00 доларів США. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором № ODG0GA0000000089 від 17.09.2007 року виконує не належним чином, у зв'язку з чим, станом на 29.07.2011 року її заборгованість перед позивачем за цим договором складає 49 654, 73 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 395 748, 20 грн. з яких: 46 435, 07 доларів США заборгованість за кредитом; 2 647, 37 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 360, 00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 212, 29 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно бути виконано належним чином та в установлений строк, а згідно ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.ст. 1054, 1050 ЦК України у разі невиконання прийнятих на себе зобовязань позичальником банк отримує право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту. Статтею 572 Цивільного кодексу України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.1 ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Згідно з ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку»одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Частиною 3 ст. 109 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Отже, виходячи із аналізу вказаних правових норм, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Позовні вимоги щодо виселення відповідачів з квартири, що знаходиться з адресою: [ADDRESS] не підлягають задоволенню, оскільки на час ухвалення цього рішення відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»та ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу Української РСР, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, тобто на момент ухвалення цього рішення відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя щодо звільнення вказаної квартири її власником та мешканцем, в розумінні вимог ст. 3 ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. На підставі ст.ст. 526, 530, 610, 612 ч.1, 1050 ч.2 ЦК України, ст.33 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: partial