Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-24 00:00:00

До Краматорського міського суду звернулась позивачка до відповідача з позовом про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона працювала у ПМП «Крамарь» з 05.01.2004 року на посаді головного бухгалтера. 13 червня 2012 року вона звільнилася з підприємства за власним бажанням, однак відповідач не виплатив позивачці всіх сум, що підлягають виплаті працівнику, а саме: не виплачено заробітну плату за період з березня 2012 року по червень 2012 року, а також не виплачено компенсацію за невикористану відпустку з 05.01.2004 року по 31.12.2011 року, та з 01.01.2012 року по 13.06.2012 року, \~в сумі 8735,46 грн. (за 201 день невикористаної відпустки), а всього 12701,10 грн. Просила стягнути на її користь вказану заборгованість, а також середній заробіток за весь час затримки у розрахунку. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та пояснила, що позивачка не звільнялася з підприємства за власним бажанням, а її було звільнено за прогул. При цьому позивачка при звільненні з підприємства не передала в установленому порядку бухгалтерську документацію, а також за словами представника відповідача «викрала» кадрову документацію підприємства. Крім того представник відповідача пояснила, що 30.11.2012 року позивачці, в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі було виплачено 4000,00 грн. Суд, вислухавши позивачку, представника позивача, проаналізувавши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум провадиться в день звільнення, але не пізніше наступного дня вимоги про розрахунок. Згідно \~ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався, або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що відповідно трудової книжки 05.01.2004 року позивачку було прийнято до ПМП «Крамарь» на посаду бухгалтера. 13.06.2012 року позивачку звільнено за власним бажанням на підставі наказу №2 від 13.06.2012 року, вказаний запис засвідчений підписом директора підприємства [PERSON] та печаткою ПМП « [PERSON] » (а.с. 3-5). Відповідно довідки УПФУ в м. Краматорську заробітна плата за березень та квітень 2012 склала 1200,00 грн. та 1143,00 грн. відповідно, за травень 2012 року заробітну плату не нараховано (а.с. 6). Згідно квитанцій 30.11.2012 року позивачці було переказано поштою 4000,00 грн. (а.с. 35-36). Представником відповідача у судовому засіданні було надано копії документів: наказу від 15.06.2012 року за №15-К, відповідно до якого позивачку звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпП України, тобто за прогули з 13.06.2012 року по 15.06.2012 року, а також надано акти про відсутність [PERSON] на робочому місці від 13.06.2012 року, 14.06.2012 року, 15.06.2012 року, однак суд не приймає до уваги як докази вказані документи, оскільки згідно дослідженої трудової книжки позивачки її звільнено за власним бажанням та чинність вказаного запису відповідачем не оскаржувалась (а.с. 6, 26, 27, 28, 29). Аналізуючи вищевикладене, враховуючи, що відповідач частково розрахувався з позивачкою, виплативши їй суму, яку він вважав безспірною, суд вважає, що \~з відповідача на користь позивачки слід стягнути різницю між сплаченою сумою та заборгованістю із заробітної плати та невикористаної відпустки, а саме 8701,10 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Що стосується вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки при розрахунку, суд вважає, що з відповідача слід стягнути середній заробіток з період з 14.06.2012 року по 30.11.2012 року, тобто з часу звільнення по день остаточного розрахунку, оскільки саме 30.11.2012 року відповідач сплатив. Таким чином, враховуючи, що відповідно пояснень представника відповідача на підприємстві встановлено п`ятиденний робочий тиждень, середня заробітна плата за час затримки розрахунку складає 5942,56 грн. (середньоденний заробіток (заробітна плата за березень та квітень 2012 року (1200,00 грн. + 1143,00 грн.) ? 41 робочий день = 57,14 грн.) * кількість робочих днів затримки при розрахунку 104 = 5942,56 грн.) Також, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір у сумі 229,40 грн.

Outcome: partial