overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 27.07.2002 року відділом РАГС Московського районного управління юстиції, актовий запис за № 753, просить призначити виплату аліментів у розмірі 2000 грн. щомісячно на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона та відповідач зареєстрували шлюб, однак сімейне життя не склалось, оскільки між ними виникло непорозуміння та різні погляди на життєво важливі питання. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства сторони припинили. Позивач вважає, що сімя розпалась остаточно, строк для примирення їй не потрібен. 25.05.2012 року позивач уточнила свої позовні вимоги стосовно суми виплати аліментів на утримання дитини, зазначила, що просить призначити виплату аліментів з відповідача на її користь у розмірі 1500 грн. щомісячно на утримання дитини У судове засідання позивач, [PERSON] не зявилася, про час та місце розгляду цивільної справи була повідомлена судом належним чином та вчасно, надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, проти позову не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 27.07.2002 року між [PERSON] та [PERSON] дійсно зареєстровано шлюб відділом РАГС Московського районного управління юстиції, актовий запис за № 753 (а. с. 4). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що сімейне життя не склалось, оскільки вони з відповідачем мають різні погляди на життя, на шлюб, тому вона вважає за доцільне в їх з відповідачем спільних інтересах розірвати шлюб. Позивач зазначає, що родина розпалась остаточно, на примирення час не потрібний. За вказаних вище обставин, суд вважає за необхідне шлюб сторін розірвати. Суд вважає за необхідне залишити сторонам прізвища, надані після реєстрації шлюбу. Спору між сторонами про розподіл спільного майна немає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Якщо вони ухиляються від цих зобовязань, аліменти на їх утримання стягуються у судовому порядку. Витрати, повязані зі сплатою судового збору сплачені позивачем у повному обсязі під час подання позову до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі зареєстрованому 21.12.2004 року міським відділом РАЦС Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 310. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. З відповідачем припинили шлюбні відносини у звязку з несумісністю характерів, відсутності взаємопорозуміння та кохання. Крім того, фактично не проживають як сімя з 08.02.2012 року. Позивачка в судове засідання не з?явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, просить позов задоволити в повному обсязі. Від відповідача на адресу суду надійшла письмова заява в якій останній просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти розірвання шлюбу. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21.12.2004 року міським відділом РАЦС Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 310, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.2). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.3). Сторони разом не проживають з 08.02.2012 року, спільного господарства не ведуть, на примирення не згодні. За даних обставин шлюб підлягає розірванню так, як подальше спільне проживання подружжя неможливе і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя та їх дитині.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-24 00:00:00

02.04.2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 23259 грн. 17 коп. за кредитними договором № ZRNZRX58640078 від 21.04.2011 року та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № ZRNZRX58640078 від 21.04.2011року відповідач [PERSON] отримав строковий кредит у розмірі 7866 грн. 00 коп. За цим договором відповідач узяв на себе зобовязання сплачувати кредит щомісяця та сплачувати відсотки за кредитом. Кінцевий термін повернення кредиту 20.04.2013 року. Однак, відповідач у порушення умов кредитного договору, взяті на себе зобовязання належним чином не виконав, у звязку із чим станом на 15.02.2012 року утворилася заборгованість в розмірі 23259 грн. 17 коп.. У судове засідання представник позивача не зявився, надіслав до суду письмову заяву в якій просить розглянути справу у його відсутності, просить позов задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився. Належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, до суду надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутності, позов визнає частково, просить зменшити суму пені. Суд, дослідивши письмові докази у справі вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно укладеного договору № ZRNZRX58640078 від 21.04.2011 року (а.с.4-7) відповідач [PERSON] отримав строковий кредит у розмірі 7866 грн. 00 коп.. За цим договором відповідач взяв на себе зобовязання сплачувати кредит з 23 по 29 число кожного місяця та сплачувати відсотки за кредитом у розмірі 0,12 % на місяць на залишок заборгованості. Кінцевий термін повернення кредиту 20.04.2013 року. У порушення умов кредитного договору, взяті на себе відповідачем зобовязання належним чином не виконані, у звязку із чим станом на 15.02.2012 року утворилася заборгованість в розмірі 23259 грн. 17 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості від 21.04.2011 року (а.с.3) Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підтверджуються належними доказами та задовольняє їх частково. Ч. 3 ст. 551 ЦК передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Згідно розрахунку заборгованість за кредитом становить 23259,17 грн. У той час, нараховано пені на суму 11050 грн. 03 коп. Оскільки, на думку суду, сума пені значно перевищує розмір збитків, суд дійшов висновку зменшити розмір пені до 3000 грн. 00 коп.. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути і суму судових витрат пропорційно задоволених вимог.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-24 00:00:00

Зважаючи на складність у викладені повного рішення суду, повязаного з потребою у наведені доводів сторін та мотивації суду, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-24 00:00:00

До суду надійшов зазначений позов, в якому позивач просив розірвати шлюб сторін, оскільки подальше спільне життя із відповідачем неможливе і суперечить їх інтересам. Позивач в судове засідання не зявився , подав до суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позов підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві, просив його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не зявилась , подала до суду заяву, в якій просила справу слухати у його відсутності, позов визнала в повному обсязі. Відповідачка після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. В звязку з визнанням позову відповідачем, суд прийшов до висновку про можливість винесення рішення по суті позову на попередньому розгляді справи згідно ст.130 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: - правовідносини сторін регулюються ст.ст.54, 104-105, 110-113 СК України; - з позовної заяви, яка сторонами не оспорюється, вбачається, що сторони зареєстрували шлюб, сімейні стосунки у них не склалися, що призвело до фактичного розпаду сімї; - подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Окрім того, що зазначені обставини сторонами не оспорюються, вони підтверджуються письмовими доказами: свідоцтвом про одруження сторін (а.с. 3), іншими матеріалами справи (а.с.4-5). На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що сімя сторін фактично розпалася, зберегти її немає ні можливості, ні бажання у сторін, а тому подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам подружжя. Виходячи зі змісту положень ст.113, ч.3 ст.115 СК України, ч.8 ст.235 та ч.8 ст.8 ЦПК України, суд зазначає в рішенні про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Судові витрати суд покладає на позивача, звільняючи відповідачку від їх сплати в зв'язку з скрутним матеріалим положенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-24 00:00:00

Позивачка 03 квітня 2012 року звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, де вказує, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбу. У період сумісного життя у них народився син [PERSON], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Вона вказує, що відповідач матеріальну допомогу на дитину не надає тому, вона вимушена була звернутися до суду з позовом. Просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1134,00 грн. на утримання сина щомісячно до досягнення ним повноліття. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, у якій позовні вимоги уточнив, просив стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн. на утримання сина щомісячно до досягнення ним повноліття. Відповідач надав суду заяву, у якій уточнені позовні вимоги визнає та просить розглянути справу без його участі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, який було зареєстровано 25 грудня 1999 року. Від сумісного життя сторони мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на дитину не надає у розмірі, передбаченому Законом, що підтверджується позовною заявою позивача та відсутніми письмовими запереченнями відповідача. У відповідності зі ст.ст. 180, 184 СК України батьки зобов'язані утримувати і надавати матеріальну допомогу на дитину, при цьому розмір аліментів за заявою платника або одержувача аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі, у випадку якщо платник аліментів має нерегулярний, непостійний доход, або частина доходу одержує в натурі. З урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідачем було визнано уточнені позовні вимоги, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача аліменти на дитину у судовому порядку у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення позивача до суду, та до її повноліття, оскільки відповідач є батьком дитини зобовязаний її матеріально утримувати. Окрім цього, відповідач не надав суду доказів про надання такої матеріальної допомоги щомісяця у розмірі встановленому Законом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, вказуючи, що 04.03.2011 р. померла його мати [PERSON], яка постійно проживала за адресою: [INFO]. На випадок своєї смерті мати склала заповіт на ім*я позивача. Після її смерті відкрилась спадщина на вищевказану квартиру, земельну ділянку № 302 площею 0,112 га на території Лизогубівської сільської ради, та ощадні книжки колишнього Ощадбанку СРСР. Позивач має право на спадкування за заповітом, бажає прийняти спадкове майно та фактично прийняв спадщину відповідно до ст.1268 ЦК України. З метою оформлення спадщини він у вересні 2011 р. звернувся до ХДНК №12, але йому було відмовлено на підставі пропущеного шестимісячного строку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що він не знав про те, що із заявою про прийняття спадщини до нотконтори необхідно звертатись до сплину 6-тимісячного строку після смерті спадкодавця. Представник відповідача у судове засідання не з*явився, просив про розгляд справи у їх відсутність. За таких обставин суд вважає можливим розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалення рішення на підставі наявних матеріалів справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд відмовляє у задоволенні позову, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON], яка померла 04.03.2011 р., що підтверджується свідоцтвом про народження IV-ВЛ № 315541 та свідоцтвом про смерть 1-ВЛ № 302331. Станом на 04.03.2011 р. [PERSON] і [PERSON] були зареєстровані та проживали разом за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою з місця проживання. Таким чином, позивач, як спадкоємець 1 черги за законом та як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті матері [PERSON], у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України. За змістом ч.1 ст.1269 ЦК України, для прийняття спадщини шляхом звернення до нотконтори із заявою про прийняття спадщини має звертатись спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем. Таким чином, подання позивачем до нотконтори у 6-тимісячний строк заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], з якою він проживав постійно, не є обов*яковим. Враховуючи, що позивач не надав суду доказів відмови йому у видачі свідоцтва про спадщину з підстав пропуску ним строку на подання заяви про прийняття спадщини, тобто доказів порушення його прав, свобод та законних інтересів, суд відмовляє у задоволенні позову за недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що її подружнє життя з відповідачем не склалося. Причиною розірвання шлюбу є втрата почуття любові та поваги один до одного, суперечки та сварки, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. Шлюбні відносини припинено, спільне господарство не ведеться, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. За таких обставин шлюб існує формально, сім'я фактично розпалася і зберегти її неможливо. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 серпня 2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного правління юстиції у м. Києві, а/з 1034. (а.с. 4). Подружнє життя не склалось, причиною розірвання шлюбних відносин стало те, що шлюбно- сімейні стосунки сторони не підтримують з січня 2011 року, спільне господарство не ведуть, при цьому зберегти сім'ю та відновити свої стосунки ні позивач, ні відповідач не бажають. За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя та їх дітей, тому є наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не з'явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач надіслав на адресу суду заяву про те, що позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне прийняти визнання відповідачем позову. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17.07.2008 року у Відділі РАЦС Костопільського РУЮ в Рівненській області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 120. Від подружнього життя мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Сторони не бажають спільно проживати і зберегти шлюб. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину . Позивач в судове засідання не зявилася, просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позов є необґрунтованим, оскільки позивач не зазначила в чому саме полягає завдана їй моральна шкода . Заслухавши пояснення представника відповідача, зясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заявлені вимоги частково обґрунтованими. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що вироком Костопільського районного суду від 14 липня 2010 року відповідача визнано винними у вчиненні злочину передбаченого ч.1 та ч.2 ст.125 КК України, а саме нанесенні умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя стосовно позивача [PERSON] Вирок суду набрав законної сили. В силу частини 4 статті 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину заявлені до [PERSON] ґрунтуються на законі і підлягають частковому задоволенню. З матеріалів справи вбачається, а саме судово-медичним висновком №566 від 16.10.2009р, згідно якого у позивача виявлені тілесні ушкодження за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя. В звязку з неправомірними діями відповідача та отриманими тілесними пошкодженнями було порушено права позивача, що призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та потребувало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, тобто їй було заподіяно моральну шкоду. При вирішенні питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з положень ч.3 ст.23 ЦК України та враховує розяснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року, з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Тому, з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості та з врахуванням характеру порушення законного права на життя та здоровя позивача з боку відповідача, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, тяжкість завданих ушкоджень, вимушені зміни у життєвих стосунках позивача, суд визначив розмір її грошового відшкодування в сумі 1 000 грн. В решті позову в цій частині слід відмовити за його необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-24 00:00:00

В січні 2011 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати за нею та неповнолітнім [PERSON] право власності за пабувальною давністю на частину квартири № 90 у будинку 14- А по вул.. Калініна в м. Полтаві. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. Представник позивача адвокат [PERSON] просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував,вказував,що будинок № 14 по вул.. Калініна в м. Полтаві є комунальною власністю, перебуває на балансі ЖЕО, а тому відсутні рідстави для задоволення позову. Представник ВАТ «Полтавський хлібокомбінат» та арбітражний керуючий [PERSON] в судове засідання не зявилися,про час і місце судового розгляду справи повідомлялися,про причини неявки не повідомляли. Третя особа [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позову заперечували. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився,надав заяву в якій прохав слухати справу у його відсутність,в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник [PERSON] та [PERSON]-адвокат [PERSON]. просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши думку сторін,суд ухвалив слухати справу у відсутність не зявившихся осіб. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] разом з сином у 1999 році була заселена до кв. 90 гуртожитку по вул.. Калініна, 14-а в м. Полтаві. Згідно повідомлення управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради №102 від 15.02.2012 року, будинок № 14-а по вул.. Калініна у м. Полтаві перебуває на балансі КП «ЖЕО №2» та належить Полтавській міській раді. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок № 14-а по вул.. Калініна в м. Полтаві ВАТ «Полтавський хлібокомбінат» є користувачем. Частиною першою статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), право власності на нерухоме майно,що підлягає державній реєстрації виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Оскільки позивач є користувачем квартири яка належить до комунальної власності, статус даного будинку- гуртожитку не змінений, то в задоволенні позову необхідно відмовити. ' На підставі викладеного,

Outcome: dismissed