Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-03 00:00:00

В листопаді 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позивач вказував на те, що 13 лютого 2011 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики, за яким він надав їй у борг кошти у розмірі 2500 дол. США на строк до 1 вересня 2011 року. 29 жовтня 2011 року між ними було укладено другий договір позики на суму 3000 грн.. Посилаючись на те, що зобовязання відповідачка не виконала, позивач просив суд стягнути з останньої 23000 грн. боргу. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлений позов, просила про його задоволення. Позивач та відповідачка в судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. До суду надійшла заява відповідачки про розгляд справи за її відсутності та про затвердження мирової угоди між сторонами. Ухвалою суду від 4 лютого 2013 року у визнанні мирової угоди, укладеної між [PERSON] та [PERSON] було відмовлено. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, 13 лютого 2011 року відповідачкою було надано розписку про отримання ним від позивача грошових коштів у розмірі 2500 дол. США на строк до 1 вересня 2011 року. Крім того, 29 жовтня 2011 року відповідачкою було надано розписку про отримання ним від позивача грошових коштів у розмірі 3000 грн. на строк до 1 грудня 2011 року. Зазначені факти визнані сторонами. Факт отримання грошових коштів за розпискою відповідачкою не заперечується та підтверджується наміром укласти мирову угоду. Частина 2 ст.1047 ЦК України допускає предявлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договорів позики й розписки від 13 лютого 2011 року та 29 жовтня 2011 року свідчить про їх укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 23000 грн. 00 коп. підлягає частковому задоволенню. З відповідачки на користь позивача слід стягнути 22982 грн. 50 коп. боргу (2500 дол. США, що станом на 4 лютого 2013 року еквівалентно 19982 грн. 50 коп., за розпискою від 13 лютого 2011 року та 3000 грн. за розпискою від 29 жовтня 2011 року). Відповідно ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати, а саме 229 грн. 82 коп. судового збору.

Outcome: partial