Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-10 00:00:00

У лютому 2011 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про захист порушених прав, про визнання права власності, про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом виселення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору довічного утримання від 16 жовтня 2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS]. Адреса спірної квартири зареєстрована як місце проживання [PERSON] та [PERSON] у відповідному органі з питань реєстрації. У спірній квартирі проживають [PERSON], його дружина [PERSON] та їхня малолітня дитина без будь-яких законних підстав. Жодних майнових прав на цю квартиру, на користування квартирою та на проживання у вказаній квартирі Відповідачі не мають і зареєстровані в іншому місці. Позивач надсилала поштою [PERSON] та [PERSON] листи-вимоги про звільнення спірної квартири про звільнення спірної квартири і передачі Позивачу ключів від квартири, але [PERSON] та [PERSON] не відчинили Позивачу двері, у присутності співробітників міліції відмовилися повернути ключі від спірної квартири. Головне управління міністерства внутрішніх справ в Київській області на заяви [PERSON] про виселення Відповідачів із спірної квартири відмовило і рекомендувало звернутися до суду. Позивач зазначає, що факт проживання в її квартирі Відповідачів створює для неї перешкоди щодо користування майном. Тому Позивач просила суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] та усунути їй перешкоди в користуванні належною їй на праві власності спірної квартири, шляхом виселення із зазначеної квартири [PERSON] та [PERSON] та зобовязати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні майном. В судовому засіданні представник Позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. [PERSON] та представник Відповідачів та третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково з наступних причин. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до договору довічного утримання від 16 жовтня 2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS]. Адреса спірної квартири зареєстрована як місце проживання [PERSON] та [PERSON] у відповідному органі з питань реєстрації. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно положень ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до ст. 334 цього Кодексу. Пунктом 12 Договору довічного утримання від 16 жовтня 2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] зазначено, що право власності на квартиру у набувача виникає з моменту реєстрації договору. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, наданої Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», спірна квартира № 40, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Машинобудівників, буд. 9 зареєстрована за [PERSON] на підставі договору довічного утримання, посвідченого Чотирнадцятою Київською державною нотаріальної конторою 16.10.2009 р. за реєстровим номер 3-2833, а тому в частині визнання права власності на спірну квартиру за [PERSON] позовна вимога задоволенню не підлягає. Ст. ст. 47,48 Конституції України гарантоване кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Так відповідно до Довідки форми № 3, виданої Управлінням міським господарством від 02.02.2011 року у спірній квартирі проживає та прописано двоє осіб: [PERSON] та [PERSON] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі не зареєстровані, квартира належить на праві власності [PERSON], підстав для надання [PERSON] та [PERSON] права користування спірною квартирою не вказано та Відповідачами не надано. Таким чином, Відповідачі, проживаючи у квартирі, що на даний момент належить Позивачу, порушує її права та законні інтереси на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, що передбачені законодавством України, а тому позовна вимоги про виселення [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покладено на Відповідачів. На підставі ст. ст. 47,48 Конституції України, ст. ст. 317, 391,744, 748 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial