Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь витрати, сплачені нею за реконструкцію приміщення, розташованого в [ADDRESS], що належить [PERSON], в розмірі 64601,54 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначала, що 30.04.2004 [PERSON] придбала квартиру № 2 по вул.. Щорса-38-А в м. Чернігові, рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.09.2002 за № 197 зазначене приміщення переведено до нежитлового фонду. [PERSON] уповноважила [PERSON] здійснювати представництво її інтересів по всім питанням, повязаним з користуванням, розпорядженням та отриманням дозволу на перепланування нежитлового приміщення, що їй належить, для розміщення аптеки, видана довіреність від 28.04.2004, посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], реєстровий № 1295. Як вказує позивач, [PERSON] даною довіреністю уповноважила її проводити грошові розрахунки, в разі необхідності укладати угоди на проведення ремонтних робіт, укладати угоди та сплачувати рахунки за комунальні та інші послуги, виконувати всі необхідні дії, повязані з виконанням доручення, тобто уклала із позивачем договір доручення. Однак [PERSON] не надавала позивачеві грошових коштів чи матеріальних ресурсів для вказаного доручення, хоч а відповідно до ст.. 1007 ЦК України довіритель зобовязаний забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення, відшкодувати повіреному витрати, повязані з виконанням доручення. Позивач [PERSON] за власний рахунок змушена була нести необхідні витрати для виконання доручення [PERSON] і для подальшого підтвердження таких витрат укладати відповідні угоди без зазначення в тексті угод, що вона діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності. Так, 19.05.2005 позивачем укладено договір на виконання робіт по реконструкції нежитлового приміщення під аптеку із улаштуванням окремого входу, вартість робіт визначена в сумі 27705,00 грн., надані матеріали на суму 12323,57 грн.; зазначений договір виконано, відповідно до акту виконаних робіт загальна вартість ремонту становила 27080,00 грн. 01.09.2005 позивачем укладено договір про виконання електромонтажних робіт в нежитловому приміщенні, вартість робіт визначена в розмірі 12173,00 грн. Також на реконструкцію приміщення, що належить [PERSON], позивачем витрачено 13024,97 грн. на матеріали, необхідні для ремонту та облаштування приміщення. Загальний розмір витрат на реконструкцію нежитлового приміщення становить 64601,54 грн. 19.12.2005 прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом обєкт аптеку з улаштуванням окремого входу за адресою: [ADDRESS], що підтверджується актом державної приймальної комісії. Оскільки уклавши договір доручення, [PERSON] та [PERSON] не визначили строк відшкодування повіреному витрат, повязаних із виконанням доручення, такі витрати підлягають відшкодуванню довірителем, такий строк визначається відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, а саме у семиденний строк від дня предявлення вимоги. [PERSON] направила [PERSON] вимогу про відшкодування витрат на реконструкцію приміщення в сумі 64601,54 грн. та звіт про виконання доручення. Листом від 10.09.2012 [PERSON] підтвердила отримання звіту, відмовилась задовольнити вимогу, оскільки вважає, що зобовязання про ремонту приміщення є особистими зобовязаннями [PERSON], однак не спростувала обставини понесення витрат на реконструкцію та ремонт приміщення. Через відсутність фінансування [PERSON] виконання її доручення, [PERSON] змушена була за власний рахунок нести необхідні витрати для виконання доручення, не зазначаючи в тексті угод, що вона діяла на підставі довіреності. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, додатково зазначивши, що [PERSON] 03.07.2004 надала [PERSON] довіреність бути її представником з питань оформлення документів для проектування, будівництва, реконструкції, здачі в експлуатацію державній комісії нежитлових приміщень по вул.. Щорса,38-а в м. Чернігові, оформлювати, узгоджувати та одержувати документи, підписувати договори оренди землі, додаткові угоди до цих договорів, договори на ведення будівельних робіт; 06.06.2011 [PERSON] надала довіреність на імя [PERSON], уповноваживши останню бути її представником з усіх без винятку питань, повязаних з управлінням та користуванням нежитлових приміщень за адресою: м. Чернігів, вул.. Щорса,38-а Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] надала [PERSON] довіреність на представлення її інтересів, вчинення правочинів від її імені. При цьому згоди на укладення договорів та придбання товарів [PERSON] не надавала [PERSON] Враховуючи, що [PERSON] укладала угоди від свого імені та ще і як субєкт підприємницької діяльності, зобовязання на цими угодами є її особистими, не були здійснені у межах представництва [PERSON], а тому не підлягають відшкодуванню. Також представник відповідача вказує, що довіреність, на яку посилається позивач, видана 28.04.2004 на строк три роки, тобто до 28.04.2007, однак [PERSON] впродовж цього строку не надавала [PERSON] належних звітів, укладених правочинів, укладених в її інтересах. Враховуючи положення ст.. 257 ЦК України щодо строку позовної давності, представник відповідача вважає, що оскільки до 2010 року [PERSON] не звернулась до суд із вимогою про захист своїх цивільних прав, то на теперішній час сплила позовна давність, а тому у [PERSON] взагалі відсутнє право на звернення до суду. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, [PERSON] довіреністю від 28.04.2004, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], уповноважила [PERSON] здійснювати представництво її інтересів по всім питанням, повязаним з користуванням, розпорядженням та отриманням дозволу на перепланування нежитлового приміщення, що їй належить, за адресою: [ADDRESS], для розміщення аптеки. [PERSON] даною довіреністю уповноважила [PERSON] проводити грошові розрахунки, в разі необхідності укладати угоди на проведення ремонтних робіт, укладати угоди та сплачувати рахунки за комунальні та інші послуги, виконувати всі необхідні дії, повязані з виконанням доручення. Сторонами не оспорюється той факт, що [PERSON] не надавала [PERSON] грошових коштів чи матеріальних ресурсів для виконання вказаного доручення, а також не надавала згоди після видачі довіреності на укладення будь-яких угод, повязаних із ремонтом нежитлового приміщення, що їй належить. На підтвердження доводів позову [PERSON] надані копії угод, укладених на виконання доручення [PERSON] по ремонту нежитлового приміщення, в яких зазначено, що [PERSON] як субєкт підприємницької діяльності укладала угоди з ТОВ «СВК» на виконання робіт по реконструкції договір № 8 від 19.05.2005, а також із СПД [PERSON] щодо виконання електромонтажних робіт договір від 01.09.2005. Також надані розрахункові документи на придбання [PERSON] будматеріалів. [PERSON] вказує на те, що між нею та [PERSON] укладено договір доручення, а довіреність на представництво інтересів оформлено на підтвердження укладення цього правочину, посилаючись на норми діючого законодавства. Так, відповідно до ст.. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (ст.. 1003 ЦК України). Відповідно до положень ст. 1004 ЦК України повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. Повіреному, який діє як комерційний представник , довірителем може бути надано право відступати в інтересах довірителя від змісту доручення без попереднього запиту про це. Комерційний представник повинен в розумний строк повідомити довірителя про допущені відступи від його доручення, якщо інше не встановлено договором. Стаття 244 ЦК України визначає поняття довіреності; довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Аналізуючи наведені норми Цивільного кодексу України, суд вважає, що позов [PERSON] заявлений безпідставно, оскільки за наявності довіреності на вчинення дій, вона особисто, як субєкт підприємницької діяльності укладала правочини щодо виконання робіт про проведенню ремонту нежитлового приміщення, що належить [PERSON], виконувала зобовязання за цими угодами. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що зобовязання за угодами, укладеними для виконання робіт по ремонту житлового приміщення, не її особисті, а угоди вчинялись [PERSON] лише як представника [PERSON] та в її інтересах. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed