Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю ЕОС ФІНАНС Україна звернулося до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором № GP 2097461 від 26 березня 2010 року в розмірі 27768,52грн., мотивуючи позов тим, що 26 березня 2010 року між АТ [PERSON] Капітал, правонаступником якого є ПАТ [PERSON] Капітал акцептовано пропозицію укласти договір (оферту) [PERSON], який є невідємною частиною Договору № GP 2097461, згідно умов договору банк надав позичальнику кредит у сумі 9971,90грн., а позичальник зобовязався сплатити банку разову комісію, своєчасно та вчасно виплачувати проценти за користування кредитом та комісію, повернути кредит банку у терміни визначені графіком платежів, але не пізніше останнього дня сплати кредиту. Відповідач зобовязання за договором не виконувала належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 23 липня 2011 року становить 27768,52грн. 03 листопада 2011 року кредитор ПАТ [PERSON] Капітал відступив ТОВ ЕОС ФІНАНС Україна, на підставі договору факторингу № Fin 769, право грошової вимоги до відповідача, тому просить стягнути вказану суму та витрати по сплаті судового збору на користь позивача. В судове засідання сторони не зявились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надіслав суду клопотання, яким позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності і не заперечував проти винесення в справі заочного рішення, відповідач причини неявки суду не повідомив. Суд, з урахуванням клопотання представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, вважає можливим розглядати справу у його відсутність на підставі ст.224 ЦПК України.\~ \~ Досліджуючи матеріали справи, враховуючи обставини викладені в позові, суд бере до уваги наступне. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.526 ЦК Українизобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.\~ Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 26 березня 2010 року між АТ [PERSON] Капітал, правонаступником якого є ПАТ [PERSON] Капітал, згідно статуту (а.с. 15), акцептовано пропозицію укласти договір (оферту) [PERSON] (а.с. 9), який є невідємною частиною Договору № GP 2097461 (а.с. 10), згідно умов договору (оферти) банк надав позичальнику кредит у сумі 9971,90грн., а позичальник зобовязався сплатити банку разову комісію, своєчасно та вчасно виплачувати проценти в розмірі 41,55% річних за користування кредитом та комісію 0,30% за обслуговування кредиту, повернути кредит банку у терміни визначені графіком платежів (а.с. 9), проте відповідач належним чином зобовязань не виконала. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до п. 2.3.1 Договору № GP 2097461 (надалі договір) за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти розраховані виходячи з процентної ставки, вказаної в п. 2.5 пропозиції (41,55% річних), від неповерненої суми кредиту. Згідно з п. 2.3.2 Договору за обслуговування кредиту щомісячно сплачується комісія у розмірі вказаному в п. 2.4 пропозиції (0,30%), від початкової суми кредиту, перерахованої банком згідно з цим договором. Пунктом 2.4.1 Договору передбачено, що позичальник зобовязується щомісячно погашати суму кредиту, сплачувати нараховані проценти на суму кредиту та комісію, в сумах та терміни, що передбачені графіком платежів, шляхом безготівкового перерахування коштів у відповідних сумах на рахунок банку вказаний у графіку платежів. Згідно з п. 2.5.2 Договору за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів та/або комісії у терміни, що передбачені графіком платежів та/або іншим чином визначені відповідно до кредитного договору, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від простроченої суми за кожний випадок прострочення, а також за кожний місяць прострочення встановленого терміну від простроченої суми, розрахованої на останній день місячного строку. Застосування штрафів, передбачених цим пунктом здійснюється на другий день від дати прострочення, передбаченої графіком платежів. Відповідно до п. 2.5.5 Договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань за кредитним договором на умовах встановлених ним. З матеріалів справи вбачається, що відповідачкою зобовязання не виконувались належним чином у порядку визначеному умовами кредитного договору, в звязку з чим виникла заборгованість. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно свідоцтва Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України про реєстрацію фінансової установи виданого 21 квітня 2011 року ТОВ ЕОС ФІНАНС Україна має право надавати і отримувати фінансові послуги - факторинга, (а.с. 41, 42). 03 листопада 2011 року між кредитором ПАТ [PERSON] Капітал та ТОВ ЕОС ФІНАНС Україна укладено договір факторингу № Fin 769 про відступлення права грошової вимоги до відповідача (а.с. 16 - 18), згідно реєстру боржників до договору факторингу (а.с. 19) та акту прийому передачі реєстру боржників (а.с. 20). У відповідності до п. 2.1 договору факторингу право вимоги передається в повному обсязі прав, які має Клієнт за кредитними договорами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно виписки по особовим рахункам від 31 травня 2012 року за відповідачем рахується заборгованість у сумі 20743,80грн. (а.с. 7, 8). Відповідно до розрахунку станом на 23 липня 2012 року, за відповідачем рахується заборгованість у сумі 27768,52грн., яка складається з 6055,28грн. - прострочена заборгованість за процентами, 9971,90грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 522,31грн. прострочена заборгованість по комісіям, 11219,03грн.- штраф (а.с. 5). Відповідачка контр розрахунку суми боргу суду не надала, заперечень на позовну заяву до суду не надіслала. Підсумовуючи викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, враховуючи, що відповідачка свої зобовязання за кредитним договором не виконувала, зважаючи, що [PERSON] зобовязана сплатити позивачу заборгованість за кредитом, заборгованість за процентами та комісії за користування кредитом та штрафні санкції, з огляду на те, що право вимоги за договором факторингу перейшло до ТОВ ЕОС ФІНАНС Україна в установленому законом порядку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та є належні підстави для задоволення позову, в звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Розподіляючи судові витрати, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved