Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-24 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просила суд розірвати шлюб укладений з [PERSON], мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, у зв'язку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, принципова відмінність поглядів на спільне життя в побутових питаннях, звичках, небажанням відповідача брати участь у вирішенні сімейних питань, внаслідок чого з липня 2012 року сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинено, подружжя проживають окремо, спільного господарства не ведуть, тому позивач вважає, що їх шлюб носить формальний характер, у зв'язку з чим просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила розірвати шлюб, пояснила, що з 06 жовтня 2001 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох дітей : неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], та малолітню доньку [PERSON], [INFO]. За час сімейного життя з відповідачем виявилась несумісність їх характерів, принципова відмінність поглядів на спільне життя в побутових питаннях, вони мають різні погляди на життя, ведення домашнього господарства, виховання дитини, у зв'язку з чим з липня 2012 року сторони припинили сімейно-шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні стосунки позивач наміру не має, вважає, що вони як подружжя не мають майбутнього, позивач заперечує щодо надання судом строку для примирення, оскільки позивач не має наміру поновлювати сімейно-шлюбні стосунки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, просив розірвати шлюб, пояснив, що з 06 жовтня 2001 року перебуває з позивачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох дітей, відповідач підтвердив, що з липня 2012 року сімейно-шлюбні відносини між подружжям припинено, вони проживають окремо, на даний час подружжя прийшло до висновку, що подальше збереження сім'ї стало неможливим, вони мають обопільне бажання розірвати шлюб, відповідач заперечує щодо надання судом строку для примирення, відновлювати сімейно-шлюбні стосунки наміру не мають. Відповідно до положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. ( ст.55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами та поясненнями сторін по справі, які надавались в судовому засіданні, з 06 жовтня 2001 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох дітей: неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], та малолітню доньку [PERSON], [INFO], сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають, висловлюють обопільне бажання розірвати шлюб, заперечують щодо надання судом строку на примирення, при цьому суд враховує позицію відповідача, який в межах розгляду даної справи визнав позов, не заперечував факт припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям, тому у відповідності до положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнанні сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved