Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з названою позовною заявою, в якій вказувала, що вона є дружиною [PERSON], померлого [INFO]. 27 вересня 2007 року вона разом з чоловіком склали заповіт. При цьому їм не було роз'яснено наслідки укладення заповіту подружжям. Після смерті чоловіка, вона мала намір розпорядитись належним майном, однак їй стало відомо, оскільки заповіт було укладено подружжям, тому поки вона жива майном неможливо розпоряджатись, про що вона не знала укладаючи згаданий заповіт . Просить визнати заповіт подружжя, складений [PERSON] та [PERSON] 27 вересня 2007 року та посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу [PERSON] недійсним. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та пояснила, що 27.09.2007 її чоловік [PERSON] запропонував їй поїхати до міста Мелітополя. В місті вони зайшли до приватного нотаріуса [PERSON] і їй було надано для підпису заповіт. Зміст заповіту їй не був відомий, оскільки вона довіряла чоловіку, була необізнана з вимогами про порядок укладення заповіту. Окрім того, позивач зазначила, що не маючи намір складати в той день заповіт вона не мала з собою окулярів. В судовому засіданні відповідач зазначила, що заповіт подружжя укладається вкрай рідко. Згідно інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при здійсненні нотаріальних дій нотаріуси зобов'язані роз'яснювати права й обов'язки, попереджати про наслідки нотаріальних дій, що вчиняються для того, щоб юридична необізнаність не могла їм зашкодити. Подружжю [PERSON] та [PERSON] був роз'яснений зміст ст..ст.1241, 1243 Цивільного кодексу України, однак стверджувати, що заявникам в повному обсязі були зрозуміли відмінності заповіту кожного окремо від заповіту подружжя та наслідки укладання заповіту подружжя вона не може. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1 ЦПК України, основними завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання цих завдань залежить від ефективності процесуальної діяльності, спрямованої на встановлення об'єктивної істини у цивільній справі, тобто від процесу доказування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними у пункті 16 цієї Інструкції. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особу свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Згідно ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Згідно ст.1253 ЦК України у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. По справі встановлено, що 27 вересня 2007 подружжям [PERSON] та [PERSON] було складено спільний заповіт. Згаданий заповіт посвідчено приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за № 610. Відповідно до тексту текст заповіту був записаний нотаріусом зі слів подружжя та прочитаний ними вголос у присутності нотаріуса. Крім того, в заповіті не зазначено місце його складання. Відповідно до ст.229 ч.1 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно ст.1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. У разі складання спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті. За життя дружини та чоловіка кожен з них має право відмовитися від спільного заповіту. Така відмова підлягає нотаріальному посвідченню. У разі смерті одного з подружжя нотаріус накладає заборону відчуження майна, зазначеного у заповіті подружжя. Зокрема, як встановлено в судовому засіданні до складу спадщини увійшли житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,1265 га, розташована на території Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району в [ADDRESS]. Із свідоцтва про смерть, виданого Костянтинівською сільською радою Мелітопольського району встановлено, що [PERSON] помер [INFO]. Після смерті [PERSON] позивачка звернулася до нотаріальної контори за оформленням спадщини, де дізналася, що у зв'язку з укладенням заповіту подружжя, вона не має можливості будь-яким чином розпорядитися своєю часткою у праві спільної сумісної власності та оформити спадщину, бо на неї накладається заборона відчуження. Зі змісту ст.1243 ЦК України вбачається, що після смерті одного з подружжя відносини спадкування не виникають. На все майно, яке зазначено в заповіті подружжя, у разі смерті одного з подружжя, нотаріус накладає заборону відчуження. Тому вдова (вдовець) не стають власниками частки у праві спільної сумісної власності померлого з подружжя. Вони не мають права розпоряджатися не лише часткою померлого з подружжя, але після його смерті й своєю часткою у такому майні. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. 1 ст.203 цього кодексу. Згідно до вимог ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Встановлені судом обставини справи вказують, що подружжю не було належним чином роз'яснено прав та обов'язків, які виникають та мають істотне значення у разі укладення заповіту подружжям. Чоловік позивачки помер, тому на час коли стало відомо про правові наслідки укладення заповіту подружжя, самостійно внести зміни до заповіту вона не мала змоги, оскільки лише за життя обох з подружжя такі зміни можливі, у зв'язку з чим інакшим шляхом ніж за рішенням суду не можливо визнати заповіт подружжя недійсним. За наведених підстав, оскільки позивачу не було в повній мірі роз'яснено правові наслідки укладення заповіту подружжя, то її волевиявлення було не досить вільним та не відповідало її волі. Вимоги позивачки ґрунтуються на ст.1257 ЦК України, де вказано, що суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Крім того, слід зазначити, що позивачка користується окулярами, читати без них вона не може, однак, в порушення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України заповіт був посвідчений без свідків. Враховуючи правовий статус заповіту подружжя, а також ту обставину, що чоловік позивачки помер, позивачка має плохий зір, що позбавило її можливості прочитати зміст складеного заповіту, та з огляду на вимоги ст.1243 ЦК України, такий заповіт може бути визнаний недійсним у повному обсязі за позовом одного з подружжя, що залишився живим, а не частково. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved