Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-28 00:00:00

17 вересня 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу житлового будинку дійсним.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В позові позивачка зазначила, що в жовтні 2011 року між нею та відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, за яким [PERSON] продала їй, а вона купила у неї у власність за 7000 (сім тисяч) гривень житловий будинок, розташований в с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області по вул. Леніна, 157. Але договір купівлі продажу було укладено в усній формі, про що [PERSON] було написано розписку про отримання грошей. Письмова угода не була укладена, оскільки у відповідачки [PERSON] був відсутній технічний паспорт на житловий будинок. В подальшому вона за власний рахунок виготовила технічний паспорт на житловий будинок.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В теперішній час вона має намір оформити право власності на житловий будинок та на земельну ділянку, яка знаходиться біля неї. Але коли вона звернулася до відповідачки [PERSON] та до Веселинівської державної нотаріальної контори з питанням про посвідчення договору купівлі продажу, їй було відмовлено та розяснено положення ст.. 657 ЦК України Договір купівлі продажу житлового будинку укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. [PERSON] нині ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Тому вона змушена звернутися до суду, просить визнати дійсним договір купівлі продажу житлового будинку, який розташований за адресою: Миколаївська область Веселинівський район, с. Широколанівка, вул. Леніна 157, за яким відповідачка [PERSON] їй продала, а вона купила у неї у власність житловий будинок за 7000,00 (сім тисяч) гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала повністю, при цьому пояснила, що в даний час вона має намір оформити право власності на житловий будинок та на земельну ділянку, в звязку з чим звернулася до відповідачки з питанням нотаріального посвідчення укладеного договору, однак їй було відмовлено відповідачкою через те, що відповідачка вважає, що вона продала будинок не їй (позивачці) а іншій особі [PERSON] Просить повністю задовольнити її позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням № 57001 0103123 3 від 26.12.2012 року. Однак до суду 09.11.2012 р. за вх. № 3238 від відповідачки надійшла заява, де вона просить розглядати справу у її відсутність та вказує на те, що не заперечує щодо визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд за згодою позивачки вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідачки, що не зявилася в судове засідання. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що в жовтні 2011 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було досягнуто домовленості про те, що [PERSON] за договором купівлі-продажу відчужить на користь [PERSON] житловий будинок № 157, що знаходиться в с.Широколанівка по вул.Леніна, після виготовлення всіх необхідних документів на будинок, а [PERSON] сплатить 7000 грн. в рахунок вартості цього будинку. Обговоривши умови купівлі-продажу, позивач [PERSON] написала розписку про те, що вона купує житловий будинок по вул..Леніна,157 у [PERSON] та віддає їй обумовлену суму за будинок розміром 7000 грн. ( а.с. 6) Договір у письмовій формі не був укладений, оскільки у відповідачки [PERSON] був відсутній технічний паспорт на житловий будинок, а також після виготовлення технічного паспорту договір купівлі-продажу житлового будинку не був посвідчений нотаріально. Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі продажу майна, що перебуває в податковій заставі.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. Однак, в порушення вказаних норм законодавства договір купівлі-продажу між сторонами не був укладений у письмовій формі та не був нотаріально посвідчений. Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент таких право- чинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. Оскільки сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, тобто не уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, то такий договір не є укладеним та не породжує тих правових наслідків, на досягнення яких він був спрямований, а все передане в такому разі майно знаходиться в осіб без достатньої правової підстави, договору, а тому, з огляду на це, суд не може до правовідносин, які виниклим між сторонами у жовтні 2011 року, застосувати норму ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки це суперечить вимогам ст.ст.210, 657, ч.3 ст.640 ЦК України. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed