Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 16.03.1991 року Кушугумською селищною радою народних депутатів Запорізького району Запорізької області (актовий запис №13), посилаючись на те, що життя з відповідачем не склалося, з 10.09.2011 року фактичні шлюбні відносини припинені, бажання продовжувати їх відсутнє, тому вона просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В судовому засіданні позивач свої вимоги, викладені в позові, підтримала та додатково суду пояснила, що спір про майно між нею та відповідачем відсутній, фактично вони не проживають однією сім'єю з 10.09.2011 року. Їхня спільна неповнолітня дитина після розірвання шлюбу буде проживати разом з нею, відповідач прийматиме участь у її вихованні та утриманні. Після розірвання шлюбу вона просить залишити їй прізвище «[PERSON]», яке було змінено під час державної реєстрації шлюбу. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. При цьому суду пояснив, що після розірвання шлюбу їх спільна дитина буде проживати з матір'ю, а він прийматиме участь у її вихованні та утриманні. Спір про майно між ним та позивачем відсутній. На пропозицію суду про надання строку для примирення сторони категорично відмовились, так як вважають, що відновити шлюб неможливо і їх подальше спільне життя може негативно позначитися на їхніх інтересах та інтересах дитини. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про укладання шлюбу, серії [NUMBER], виданого 16.03.1991 року Кушугумською селищною радою народних депутатів Запорізького району Запорізької області, встановлено, що 16.03.1991 року сторони уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено відповідний запис за №13 (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про народження від 21.03.1996 року, серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м.Запоріжжя (а.с.4), сторони є батьками неповнолітньої дитини -[PERSON], [INFO]. Судом також встановлено те, що сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку сторони вважають неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved