Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-09 00:00:00

Позивач в грудні 2012 року звернувся до суду з позовом в якому просив визнати іпотечний договір, укладений між ГО « НС « Добробут» та Підприємством «Перспективабуд» ГО « НС Добробут» 25 січня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур Оленою Михайлівною та зареєстрований в реєстрі за № 185 недійсним в частині передачі в іпотеку нежитлового приміщення 2-го поверху в осіх А-В 5-7, житлового багатоповерхового будинку [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] майнові права на об`єкт нерухомого майна-нежитлове приміщення 2-го поверху в осях 5-7/А-В, що знаходиться в будинку [ADDRESS] В обґрунтування позову позивач вказав на те, що 17 вересня 2003 року він уклав з Громадською організацією « Народна кредитна спілка «Добробут», надалі ГО» НС « Добробуд» та Підприємством « Ресурс» Всеукраїнської організації інвалідів « Союз організацій інвалідів України» Довгостроковий інвестиційний договір № 38/208/Б про будівництво житлового комплексу з громадсько-побутовими приміщеннями за адресою: [ADDRESS] В даному договір, позивач виступає в якості інвестора, «ГО НС « Добробут» в якості замовника - генінвестора,» Ресурс» в якості генпідрядника інвестора. Відповідно до п.1,2 Додаткової угоди № 1 до Довгострокового інвестиційного договору позивач має отримати у власність нежитлові приміщення площею 130 кв.м. в осях А-В 5-7, другий поверх. Згідно з п.4.2.1 Довгострокового інвестиційного договору «Ресурс» прийняв на себе зобов`язання щодо забезпечення 100% фінансування введення об`єкта в експлуатацію, будівництво об`єкта відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації і графіків виконання вказаних робіт. Між Підприємством « Ресурс» та ГО « НС « Добробут» 18 січня 2002 року було укладено Генеральний довгостроковий інвестиційно-підрядний контракт № 1/б/02 про будівництво житлового комплексу з громадсько-побутовими приміщеннями за адресою: [ADDRESS], надалі-Генеральний контракт, предметом якого відповідно до п.2.1 є будівництво житлового будинку за вказаною вище адресою. Відповідно до пункту 3.9 Генерального контракту передбачено, що Генпідрядник-інвестор-Підприємство « Ресурс» за згодою із Замовником - генінвестором - ГО « НС «Добробут» має право залучати субінвесторів для реалізації будівництва, яке є предметом діяльності сторін за цим Генеральним контрактом. Відповідно до пункту 1 Додаткової угоди № 1 до Довгострокового інвестиційного договору, укладеного 17 вересня 2003 року, позивач вказує, що він має право отримати нежитлові приміщення площею 130 кв.м. в осях А-В 5-7, другий поверх. Згідно з пунктом 2 Додаткової угоди № 1 нежитлові приміщення передаються позивачу у власність. Позивач посилається на те, що згідно з умовами Довгострокового інвестиційного договору , а саме відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 до Довгострокового інвестиційного договору, укладеної теж 17 вересня 2003 року позивач має право отримати нежитлові приміщення площею 130 м. кв. в осях А-В 5-7, другий поверх. Згідно до п. 2 Додаткової угоди № 1 ці нежитлові приміщення передаються у власність позивачу. П. 3.3. Довгострокового інвестиційного договору № 38/208/Б передбачає, що після здачі об'єкта в експлуатацію площа житлових та нежитлових приміщень розподіляється пропорційно фактичного внеску у будівництво об'єкта інвестування. Позивач виконав усі свої зобов'язання, передбачені п. 4.3. Довгострокового інвестиційного договору № 38/208/Б та п. 3 Додаткової угоди до нього, які зокрема, передбачають фінансування будівництва житлового будинку [ADDRESS] в підтвердження виконання зобов'язань стосовно фінансування об`єкта позивач послався на платіжні квітанції проведені банком. Також позивач вказує в позові, що не зважаючи на умови договору відповідно до яких приміщення мають бути передані позивачу у власність після закінчення будівництва, «Добробут» 22 січня 2010 року укладає із підприємством «Перспективабуд» договір іпотеки всіх нежитлових приміщень у будинку [ADDRESS]. Даний договір позивач вважає недійсним , оскільки він не має жодних відносин із Підприємством «Перспективабуд», та не надавав згоди на цей договір іпотеки. Позивач посилається також, що спірний договір фактично порушує його законні майнові права , створюючи загрозу не отримання цього майна у власність та спрямований на позбавлення позивача будь-яких прав на об`єкт інвестування, а крім того не відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку». Посилаючись на те, що відповідно до договору у позивача є право вимоги від Громадської організації « Народна кредитна спілка « Добробут» та підприємства « Ресурс» Всеукраїнської організації інвалідів « Союз організацій інвалідів України» передачі йому у власність спірні приміщення після введення будинку в експлуатацію, позивач просить суд визнати за ним майнові права на спірні приміщення. В судове засідання позивач не з`явився. При цьому через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового розгляду у його відсутність, одночасно зазначаючи про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Відповідачі, які неодноразово повідомлялись судом про місце, день та час судового розгляду, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. У відповідності до ст.224 ЦПК України зважаючи на неявку в судове засідання належно повідомлених відповідачів та відсутності заперечень від представника позивача щодо заочного розгляду справи, судом ухвалення заочного рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 17 вересня 2003 року між позивачем [PERSON] та Громадською організацією «Народна кредитна спілка «Добробут» (далі - «Добробут) та Підприємством «Ресурс» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» (далі - «Ресурс) укладено Довгостроковий інвестиційний договір № 38/208/Б про будівництво житлового комплексу з громадсько-побутовими приміщеннями за адресою [ADDRESS] (далі - Довгостроковий інвестиційний договір). Відповідно до укладеного Довгострокового інвестиційного договору, позивач виступає « Інвестором», Громдаська організація « Народна кредитна спілка «Добробут» -« Генпідрядником-інвестором», а Підприємство ресурс «Всеукраїнської організації інвалідів « Союз організацій інвалідів України» - « Генпідрядником -інвестором». Згідно з пунктом 2.1 Довгострокового інвестиційного договору його предметом є будівництво житлового будинку в [ADDRESS] та підключення його до інженерних мереж. Відповідно до п. 1, 2 укладеної Додаткової угоди № 1 до Довгострокового інвестиційного договору позивач має отримати у власність нежитлові приміщення площею 130 м. кв. в осях А-В 5-7, другий поверх. Згідно її. 4.2.1 Довгострокового інвестиційного договору «Ресурс» прийняв на себе зобов'язання, зокрема щодо забезпечення 100 % фінансування введення об'єкта ( житлового будинку по [ADDRESS]) в експлуатацію, будівництво об'єкта відповідно до затвердженої проекто-кошторисної документації і графіків виконання вказаних робіт. Судом встановлено, що даний Довгостроковий інвестиційний договір та Додаткові угоди до нього є чинним. Судом встановлено, що Між «Ресурсом» та «Добробутом» 18 січня 2002 року було укладено Генеральний довгостроковий інвестиційний-підрядний контракт № 1/Б/02 про будівництво житлового комплексу з громадсько - побутовими приміщеннями за адресою [ADDRESS] (далі Генеральний контракт), предметом якого відповідно до п. 2.1. зазначеного контракту є будівництво вказаного житлового будинку. П. 3.9. Генерального контракту передбачає, що Генпідрядник-інвестор (тобто - «Ресурс») за згодою з Замовником - генінвестором (тобто «Добробут») має право залучати субінвесторів для реалізації будівництва, яке є предметом діяльності сторін за цим Генеральним контрактом. Виходячи із умов укладених договорів , а також обставин справи субінвестором в даному випадку є [PERSON] позивач по справі. Судом встановлено, що відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 до Довгострокового інвестиційного договору, укладеної теж 17 вересня 2003 року. Позивач має право отримати нежитлові приміщення площею 130 м. кв. в осях А-В 5-7, другий поверх. Згідно до п. 2 Додаткової угоди № 1 ці нежитлові приміщення передаються Позивачу у власність. П. 3.3. Довгострокового інвестиційного договору № 38/208/Б передбачає, що після здачі об'єкта в експлуатацію площа житлових та нежитлових приміщень розподіляється пропорційно фактичного внеску у будівництво об'єкта інвестування. Згідно з п. 1 Додаткової угоди № 1 вартість одного квадратного метра проінвестованих приміщень коштує 1 800 (одна тисяча вісімсот) гривень і є незмінною. Виходячи із загальної площі нежитлового приміщення 130 м. кв.. загальна вартість приміщення становить 234.000 (двісті тридцять чотири тисячі) гривень (1.800 гривень х 130 м. кв.). Судом встановлено, що позивачем повністю виконані усі свої зобов'язання, передбачені п. 4.3. Довгострокового інвестиційного договору № 38/208/Б та п. З Додаткової угоди до нього, які зокрема, передбачають фінансування будівництва житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується наступними платіжними документами : на суму 20.800 гривень від 16 жовтня 2003 року; на суму 26 650 гривень від 17 листопада 2003 року; на суму 26 650 гривень від 16 грудня 2003 року; на суму 15 000 гривень від 05 лютого 2004 року; на суму 15 000 гривень від 26 квітня 2004 року; на суму 10.000 гривень від 10 червня 2004 року; на суму 10.000 гривень від 14 червня 2004 року; на суму 10.000 гривень від 16 червня 2004 року; на суму 10.000 гривень від 22 червня 2004 року; на суму 10.000 гривень від 06 липня 2004 року; на суму 10.000 гривень від 21 липня 2004 року; на суму 20. 900 гривень від 02 вересня 2004 року; на суму 14.000 гривень від 26 жовтня 2004 року; на суму 15.000 гривень від 04 листопада 2004 року; на суму 20.000 гривень від 02 лютого 2004 року; а в цілому на 234.000 (двісті тридцять чотири тисячі) гривень. Крім того, виконання обов`язків по договору [PERSON] підтверджується також і вироком Солом»янського районного суду м.Києва від 01 березня 2010 року по кримінальній справі по обвинуваченню колишнього керівника ГО « Народна кредитна спілка « Добробут» [PERSON] За ст.ст. 222 ч.2, 264 ч.2, 366 ч.2 КК України, по якій [PERSON] був визнаний потерпілим. Судом також встановлено, що між Громадською організацією «Народна кредитна спілка» «Добробут» та Підприємством « Ресурс» Всеукраїнської організації « Добробут» «Перспективабуд» 22 січня 2010 року укладено договір іпотеки всіх нежитлових приміщень у будинку [ADDRESS], в тому числі до складу приміщень, переданих в іпотеку підприємству «Перспективабуд» входить також нежитлове приміщення 2-го поверху в осях 5-7/А-В, що знаходиться в будинку [ADDRESS] що були повністю проінвестовані позивачем [PERSON] Судом встановлено, що даний договір був укладений без погодження з позивачем. Відповідно до пункту 4 статті 5 Закону України « Про іпотеку» предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору. При цьому необхідною умовою передачі об»єкта незавершеного будівництва та/або майнових прав на нього є перехід його у власність іпотекодавця після укладення іпотечного договору. Проте в даному випадку наявність договору з субінвестором [PERSON] з умовою передачі у власність нежитлових приміщень 2-го поверху в осях 5-7/А-В, які знаходяться в будинку [ADDRESS] що останнім були повністю по інвестовані, унеможливлювало набуття ГО « Народна спілка « Добробут» права власності на ці приміщення. Згідно з ч.5 статті 16 Закону України « Про іпотеку» уразі передачі в іпотеку об»єкта незавершеного будівництва забудовником і звернення стягнення на завершену будівлю ( споруду) іпотека не поширюється на ту ії частину, яка виділена в натурі і була придбана будь-якою особою (покупцем) на підставі цивільно-правового договору шляхом повної сплати ії вартості до моменту прийняття рішення про звернення стягнення, якщо інше не встановлено договором з покупцем. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, враховуючи, що позивачем повністю профінансований об`єкт будівництва, суд вважає, що договір іпотеки укладений в порушення вимог Закону України « Про іпотеку», зважаючи також і на те, на момент його укладання сторони Договору не мали належного обсягу прав щодо набуття права власності на нього, даний Іпотечний договір підлягає визнанню його частково недійсним в частині передачі в іпотеку нежитлового приміщення в осях 5-7/А-В, що знаходиться в будинку [ADDRESS] Судом встановлено, що відповідно до Довгострокового інвестиційного договору № 38/208/Б від 17 вересня 2003 року позивач отримав право вимагати передачі йому у власність після введення в експлуатацію нежитлових приміщень другого поверху в осях А-В 5-7, що знаходиться в будинку [ADDRESS] Згідно з ст. 177 ЦК України передбачено, що Об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Статтею 190 ЦКУ передбачено, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.» Частиною першою статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» передбачено, що об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові гроші вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права.» Абзацом третім частини другою статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено що «майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов 'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Частиною першою статті 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» передбачено, що основний правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).» Враховуючи ,що договором передбачено, право інвестора на отримання нежитлових приміщеннь в осях А-В 5-7, другий поверх,у інвестора як наслідок виникає право вимагати від відповідачів певних дій, а саме передачі йому у власність приміщень після введення в експлуатацію. Враховуючи те, що відповідно до договору у позивача є право вимагати від відповідачів передачі йому у власність спірні приміщення після введення будинку в експлуатацію, а як встановлено судом нежитлові приміщення, про інвестовані позивачем, останньому відповідачами не передані, його порушені права підлягають захисту у зв`язку з чим суд вважає необхідним визнати за ним майнові права на нежитлові приміщення в осях 5-7/А-В, що знаходиться в будинку [ADDRESS] Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, суд вважає позовні вимоги обгрунтуваними, обставини на які посилається позивач доведеними, у зв`язку з чим позов слід задовольнити. В силу ст.88 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3441,00 грн.

Outcome: approved