Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-02 00:00:00

20 листопада 2012 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ВМП про перерахунок заробітної плати, стягнення недоплаченої заробітної плати, компенсаційних виплат та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вимоги мотивує тим, що він працював у ТзОВ ВМПекспедитором з правом керування автомобілем з 25 серпня 2011 року по 20 березня 2012 року із посадовим окладом 1397,96 грн. та премією 978,57 грн. Однак за весь час роботи у відповідача йому не було нараховано та виплачено заробітної плати за фактично відпрацьований час. Також вказує, що підприємство відповідач незаконно притягувало його до матеріальної відповідальності, проводячи відрахування із заробітної плати необґрунтованих сум недостач продукції, яку він постачав замовникам. У позові зазначає, що накази про притягнення його до матеріальної відповідальності видавались після спливу двотижневого терміну з дня виявлення факту заподіяння шкоди і без його відома. Крім того, стверджує, що роботодавець невірно зазначав у табелях обліку робочого часу фактично відпрацьований час та не фіксував роботи у вихідні дні. Вказує, що у день звільнення, 20 березня 2012 року заборгованість підприємства по заробітній платі становила 1032,43 грн. Просить стягнути з ТзОВ ВМП середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.03.2012 року по 13.03.2013 року в сумі 43161,65 грн., недоотриману заробітну плату за фактично відпрацьований час із урахуванням доплати за складність рейсу, розїздний характер роботи та незаконно утриманих коштів в розмірі 6703,29 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з наведених підстав. Просить задоволити позов у повному обсязі. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с.51-54 т.1). Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що працював слюсарем в ТзОВ "ВМП". Бачив, що [PERSON] працював у вихідні дні, виконував роботи по ремонту автомобіля. З його слів знає, що робота у вихідні дні [PERSON] не оплачувалась. 25 серпня 2011 року [PERSON] наказом № 563 був прийнятий на роботу з 25 серпня 2011 року за контрактом у відділ логістики ТзОВ СМП експедитором з правом керування автомобілем на строк до 23 вересня 2011 року з послідуючим продовженням строкового трудового договору (а.с.5-6, т.1). 25 серпня 2011 року з [PERSON] з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей, що належать ТзОВ СМП, укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.58,.1). Посадовий оклад експедитора з правом керування автомобілем, згідно штатного розпису становив на 01.12.2012 року 1271 грн., на 01.04.2011 року і до 01.01.2012 1398 грн., (а.с.221-223,т.1). З довідки №330 від 22 серпня 2012 року (а.с. 27) вбачається, що [PERSON] за грудень 2011 року нараховано 3650,10 грн., а за січень 2012 року - 2251,03 грн. Середньоденна заробітна плата становить 140,62 грн. Положенням про оплату праці, затвердженим головою товариства та введеного в дію наказом від 01.10.2010 року - (а.с.200-220,т.1), визначені складові фонду оплати праці, що складається з наступних елементів: посадовий оклад, надбавка до посадового окладу, щомісячна премія та доплати за складність рейсу і розїзний характер роботи. Робочий час водіїв експедиторів відділу логістики обліковується табелями за кожен місяць з восьмигодинним робочим днем і заповнюється на підставі первинних документів - подорожніх листів вантажного автомобіля. (а.с.28-30, 68, 240-250,т.1, 1-76 т. 2). Наказом № 118 [PERSON] звільнений з роботи з 20 березня 2012 року за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. (а.с.7,т.1) При звільненні з роботи позивачу, і що не заперечує представник відповідача, до виплати належало 1230,69 грн., з яких утримано 105,98 грн. внесків у Державні Фонди, (а.с.63, т.1). Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства при звільненні з роботи, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк, виплатити не оспорювану ним суму. Як зазначено у ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Встановивши підстави покладення на ТзОВ СМП відповідальності за затримку розрахунку при звільненні позивача, суд стягує з відповідача на користь [PERSON] 36420,58 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку ( 259 робочих дні х 140,62 грн.). Щодо заперечень представника відповідача в частині відсутності вини підприємства у несвоєчасній виплаті [PERSON] розрахунку при звільненні, то суд до уваги їх не бере, оскільки вони спростовані матеріалами перевірки дотримання законодавства про працю, проведеної за дорученням прокурора міста Нововолинська, в процесі розгляду звернення [PERSON] стосовно порушень його трудових прав. (а.с.12-16, 32-35 т. 1). Як гласить ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У статті 60 цього Кодексу вказано, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Всупереч вимогам частини другої вказаної норми, позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог в частині стягнення з відповідача недоплаченої заробітної плати, виходячи із фактично відпрацьованого часу а також компенсаційних виплат та зайво стягнутих сум на покриття шкоди, заподіяної працівником. Наданий позивачем коригованй розрахунок (а.с. 182-200 т.1) суд до уваги не приймає, оскільки останній не визнаний відповідачем та в судовому зассіданні жодна з сторін не заявила клопотання про призначення судової експертизи щодо наданих бухгалтерських документів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Виходячи з наведеного, суд задовольняє позов частково і вважає доведеними вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 березня 2012 року по день винесення рішення суду. Також до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 1032,43 грн. сум, належних при звільненні, що встановлено актом перевірки № 03-04-17/0284 територіальної державної інспекції з питань праці у Волинській області за дотриманням законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування ТзОВ "ВМП" від 26 липня 2012 року (а.с. 12-16 т. 1). Підстав для задоволення решти позовних вимог [PERSON], суд не вбачає. Судові витрати у справі суд стягує відповідно до ст.88 ЦПК України. Також необхідно стягнути на користь позивача понесені ним і належно документально підтверджені витрати на правову допомогу, згідно розрахунку та квитанції до прибуткового касового ордера від 19.11.2012 року (а.с.38-39,т.1) на суму 1000,38 грн.

Outcome: approved