Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-05 00:00:00

Позивач у червні 2012 року звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.06.1981 р. належний відповідачу «гайкозакручувач», що є джерелом підвищеної небезпеки, під керуванням працівників відповідача [PERSON] та [PERSON], які допустили порушення правил експлуатації даної техніки, скоїли на його наїзд на території станції Київ-товарний, коли він ішов по дорозі на роботу в Управління механізації «Південзахідтрансбуд», заподіявши йому тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого ампутована права верхня кінцівка. Висновком CMC №107/к від 05.04.1982 р. була встановлена втрата позивачем 100% професійної працездатності та 75% загальної працездатності, визнаний таким, що потребую стороннього догляду 50%. Вироком судової колегії в кримінальних справах Київського міського суду від 23.12.1981р. працівники відповідача, які допустили на нього наїзд, визнані винними за ст. 77 ч. 1 КК України. Заключениям ВТЕК №1087 з 05.10.1981р. позивач визнаний інвалідом II групи і йому була призначена пенсія по інвалідності в сумі 90 крб. 47 коп. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28.05.1982р. з відповідача на його користь стягнуто шкоду заподіяну каліцтвом в сумі 18,49 крб. та по 20 крб. на сторонній догляд, а всього 38,49 крб. з 05.10.1981 по 01.11.1982р. При цьому суд врахував його середній заробіток до пошкодження здоров'я 180,95 крб., що при збереженні 25% загальної працездатності, я можу заробити 17,50 крб. виходячи з мінімальної заробітної плати 70 крб. Крім цього, було враховано його грубу необережність, яка встановлена вироком судової колегії в кримінальних справах Київського міського суду від 23.12.1981р., що він йшов по рельсах, де рухаються поїзди, а не по пішохідному мосту та спеціальних доріжках для пішоходів. При наявності змішаної вини вина відповідача визнана в розмірі 2/3, його в розмірі 1/3. Визначаючи остаточну шкоду суд відрахував розмір призначеної пенсії в сумі 90,47 крб. і до виплати призначив 18,49 крб. заподіяної шкоди здоров'ю та по 20 крб. на сторонній догляд. Позивач вказує, що згідно довідки Управління пенсійного фонду України в м. Буча №18 від 12.03.2012 р. отримував пенсію по інвалідності III групи в період з вересня 1996 р. по 12 квітня 1998 р. в сумі 42,55 грн. і за рішенням Ірпінського міського суду від 25.05.1998 р. дана сума відраховувалась при нарахуванні шкоди. З 13 квітня 1998р. перебуває на пенсії за віком і з цього часу відпала необхідність відраховувати з суми відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я суму пенсії по інвалідності в розмірі 42,56 грн. Згідно висновку юрисконсульта відділу Київської дистанції колії затвердженого начальником станом на 28.10.1996 р. шкода заподіяна здоров'ю визначена в сумі 186,97грн. 50% стороннього догляду -480 грн. всього до виплати визначено суму 667 грн. 87 кой. з врахуванням 1/3 частини моєї вини, з відрахуванням пенсії по інвалідності. Вважає, що розмір суми заподіяної шкоди здоров'ю і витрат на сторонній догляд визначена в гривнях, оскільки функціонування українського карбованця припинено з 16.09.1996 р., з 01.01.1997р. повинна індексуватись сума відшкодування шкоди заподіяної ушкодженням здоров'я. Таким чином за листопад і грудень 1996 р. підлягала виплаті шкода по 186,97 грн., а за два місяці 373,94 грн., а з 01.01.1997 р. по 12.04.1998 р. повинна індексуватись визначена відповідачем сума шкоди заподіяної ушкодженням здоров'я з врахуванням 42,56 грн. пенсії по інвалідності в розмірі 186,97 грн. Зазначає, що негативні непоправні наслідки тяжкого рівня каліцтва (ампутація правої руки) у віці 38 років призвели до зміни нормального звичайного укладу життя, до залежності від необхідного стороннього догляду, якого потребую і на даний час, до втрати можливості працювати за професією, до погіршення майнового стану сім'ї при наявності двох неповнолітніх дітей ([INFO] та [INFO]), до психологічних та душевних переживань пов'язаних з цими обставинами, постійного безуспішного лікування у лікарів неврологічного профілю. Крім того душевні страждання від нестерпного фізичного болю, що спричиняє стійкий фантомний синдром, який не дає можливості протезувати руку, і нормально працювати на ті 25% загальної працездатності що залишилась. Душевні, фізичні і психологічні страждання протягом 31 року негативно впливають на загальний стан здоров'я, який погіршується. Обставини на які посилаюсь підтверджуються СМЕ від 30.09.2011р. №3/к згідно якої протезування може бути проведено при усуненні стійкого фантомного синдрому. Отримання в 2009 р. II групи інвалідності пов'язане з безуспішним лікуванням вираженого стійкого фантомного синдрому та наявності супутніх хвороб і віку. Вказує, що потребує санаторно-курортного лікування неврологічного профілю, консультацій нейрохірурга. Крім того враховуючи його стан здоров'я відповідач своїми діями в період з грудня 2009 р. по травень 2011 р. припинив перерахування сум на відшкодування шкоди чим причинив душевні і фізичні страждання з приводу тривалого протягом 18 місяців, позбавлення його, коштів відшкодування шкоди при необхідності постійного придбання медикаментів для неврологічного лікування наслідків ушкодження здоров'я та оплати 50% стороннього догляду якого постійно потребую. Посилання відповідача на те, що виплату припинили на підставі ухвали Ірпінського міського суду від 25.12.2009р. не відповідає фактичним обставинам. Ухвалою суду від 25.12.2009р. по справі №2-2015/2009р. позовна заява залишається без розгляду, в той час як він такої заяви не писав. У зв'язку з наведеним моральну шкоду оцінюю в сумі 100 000 грн. Згідно висновків первинної комісійної експертизи Київського обласного бюро СМЕ №107/к від 28.04.1982р. та №289/9 від 28.10.1986р. проведених згідно ст. 92 діючої на той час Інструкції №110 від 28.05.1974р. розмір втрати професійної працездатності визначений в розмірі 100%. Згідно висновку комісійної СМЕ Київського обласного бюро СМЕ №3/к від 30.09.2011р. згідно ст.63 «Критеріїв встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках»затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України №238 від 05.08.1998р. втрату професійної працездатності визначено в розмірі 60%. Менший відсоток втрати професійної працездатності визначено за новими «Критеріями»затвердженими МОЗ України через 16 років після пошкодження здоров'я, хоча мій стан здоров'я і ще більше погіршився, а професійна працездатність не відновилась. В зв'язку з вищевикладеним, просив збільшити розмір виплат на його користь на відшкодування шкоди заподіяної ушкодженням здоров'я та виплат на сторонній 50% догляд за рішенням Ірпінського міського суду від 28.05.1982 р. в зв'язку з підвищенням вартості життя; стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця»відокремленого підрозділу Київська дистанція колії на його користь: з врахуванням індексації в період з листопада 1996 року по 31.12.2011р. шкоду заподіяну ушкодженням здоров'я в сумі 143 411,15 грн. з відрахуванням раніше виплачених сум в цей період; з врахуванням збільшення розміру мінімальної заробітної плати в період з 01.04.2000 р. по 31.12.2011 р. виплати на сторонній 50% догляд в сумі 15307,65 грн. з відрахування раніше виплачених сум на догляд в цей період; стягнути з відповідача на його користь моральну (немайнову) шкоду в сумі 100 000 грн.; стягнути з відповідача на його користь витрати на санітарно-курортне та медичне лікування наслідків ушкодження здоров'я у нейрохірурга та невропатолога, в тому числі витрати на придбання медикаментів згідно висновку Інституту нейрохірургії №1209225 від 16.04.2012 р. та товарних чеків №А1-4к - 00562614 від 17.04.2012 р., №А1-4к-0052799 від 18.04.2012 р. в сумі 93,98 грн. Позивач та представник позивача в судове засідання з'явилися, підтвердили обставини наведені в позові, підтримали свої вимоги повністю, просили їх задоволити. В судовому засіданні уточнили свої позовні вимоги та просили стягнути з державного територіального Галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця»Відокремленого підрозділу Київської дистанційної колії недораховану і не виплачену суму у відшкодування ушкодження здоров'я та 50% допомоги по догляду, що підлягають перерахуванню в період з 15.06.2009 року по 15.06.2012 року в розмірі -15 658,69 грн.; збільшити розмір виплат на його користь на відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров'я із підвищенням вартості життя та збільшення розміру мінімальної заробітної плати, та виплат на сторонній 50% догляд з 15.06.2012 року; зобов'язати Державне територіальне Галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця»Відокремлений підрозділ Київська дистанція колії щомісячно, починаючи з 15.06.2012 року нарахувати та сплачувати Позивачу збільшення розміру на відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров'я та виплат на сторонній 50% догляд за рішенням Ірпінського міського народного суду Київської області від 28.05.1982 року в зв'язку з підвищенням вартості життя та збільшенням розміру мінімальної заробітної плати (з врахуванням сум виплачених раніше в період червень-жовтень 2012 року); зобов'язати Відповідача проводити відповідні перерахунки згідно ст. 1208 ЦК України при кожному наступному збільшенні розміру мінімальної заробітної плати та підвищення вартості життя; стягнути з Відповідача 100 000 грн. моральної шкоди та стягнути з Відповідача витрати на санітарно-курортне лікування та медичне лікування наслідків ушкодження здоров'я у нейрохірурга та невропоталога, в тому числі витрати на придбання медикаментів в розмірі 368,98 грн. Представник Відповідача в судове засідання з'явився, позов не визнав в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача та вивчивши по справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що дійсно, 29.06.1981р. належний відповідачу «гайкозакручувач», що є джерелом підвищеної небезпеки, під керуванням працівників відповідача [PERSON] та [PERSON], які допустили порушення правил експлуатації даної техніки, скоїли наїзд на позивача на території станції Київ-товарний, коли він ішов по дорозі на роботу в Управління механізації «Південзахідтрансбуд», заподіявши йому тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого ампутована права верхня кінцівка. Висновком CMC №107/к від 05.04.1982р. була встановлена втрата ним 100% професійної працездатності та 75% загальної працездатності, визнаний таким, що потребую стороннього догляду 50% (а.с.23-24). Вироком судової колегії в кримінальних справах Київського міського суду від 23.12.1981р. працівники відповідача, які допустили на нього наїзд визнані винними за ст. 77 ч. 1 КК України. Висновком ВТЕК №1087 з 05.10.1981р. позивач визнаний інвалідом II групи і йому була призначена пенсія по інвалідності в сумі 90 крб. 47 коп. Рішення Ірпінського народного суду Київської області від 28.05.1982р. з відповідача на користь Позивача стягнуто шкоду заподіяну каліцтвом в сумі 18,49 крб. та по 20 крб. на сторонній догляд, а всього 38,49 крб. з 05.10.1981 р. по 01.11.1982 р. При цьому суд врахував його середній заробіток до пошкодження здоров'я 180,95 крб., що при збереженні 25% загальної працездатності, він може заробити 17,50 крб. виходячи з мінімальної заробітної плати 70 крб. Крім цього, було враховано його грубу необережність, яка встановлена вироком судової колегії в кримінальних справах Київського міського суду від 23.12.1981 р., що він йшов по рельсах, де рухаються поїзди, а не по пішохідному мосту та спеціальних доріжках для пішоходів. При наявності змішаної вини вина відповідача визнана в розмірі 2/3, його в розмірі 1/3. Визначаючи остаточну шкоду суд відрахував розмір призначеної пенсії в сумі 90,47 крб. і до виплати призначив 18,49 крб. заподіяної шкоди здоров'ю та по 20 крб. на сторонній догляд (а.с.20-22). Згідно довідки Управління пенсійного фонду України в м. Буча №18 від 12.03.2012 р. позивач отримував пенсію по інвалідності III групи в період з вересня 1996 р. по 12 квітня 1998 р. в сумі 42,55 грн. і за рішенням Ірпінського міського суду від 25.05.1998р. дана сума відраховувалась при нарахуванні шкоди (а.с.29). З 13 квітня 1998 р. позивач перебуває на пенсії за віком і з цього часу відпала необхідність відраховувати з суми відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я суму пенсії по інвалідності в розмірі 42,56 грн. Згідно висновку юрисконсульта відділу Київської дистанція колії затвердженого начальником станом на 28.10.1996 р. шкода заподіяна здоров'ю визначена в сумі 186,97 грн. 50% стороннього догляду -480 грн. всього до виплати визначено суму 667,87 грн. з врахуванням 1/3 частини його вини, з відрахуванням пенсії по інвалідності. В судовому засіданні встановлено, що Відповідач виплачував позивачу відшкодування шкоди внаслідок ушкодження здоров'я підвищеної небезпеки та сторонній догляд з 05.10.1981 року згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області. При цьому здійснювалися перерахунки належних витрат на підставі згаданого вище рішення суду і довідок про підвищення заробітної плати і тарифних ставок наданих Управлінням механізації «Південзахідтрансбуд», де працював позивач. Останнє підвищення було здійснене у 2000 році. Починаючи з вересня 2000 року по грудень 2009 року виплати проводилися у розмірі 394,28 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою Відокремленого підрозділу Київської дистанція колії (а.с.68). Виплата була припинена на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 25.12.2009 року. Починаючи з травня 2011 року виплати відновилися у розмірі 394,28 грн. щомісячно. Платіжні відомості в яких відображаються виплати [PERSON] зберігаються за останні 3 роки, за 2008 і попередні роки відомості знищені, що підтверджується актом про знищення документів (а.с.69). Відповідно до ч. 1 ст. 1208 ЦПК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. Тобто, Відповідач, не мав повноважень та підстав для перерахунку розміру належних позивачу виплат, оскільки перерахунок розміру виплат, можливий лише на підставі рушення суду. Позивач в суд з даного приводу звертався у 2009 році, однак ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25.12.2009 року позов [PERSON] до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південна-західна залізниця»Київська дистанційна колія про збільшення розміру відшкодування шкоди в зв'язку зі зміною його працездатності було залишено без розгляду (а.с.53). Оскільки Позивач звернувся до суду 15.06.2012 року, суд задовольняє вимоги позивача про збільшення виплат в зв'язку з підвищенням вартості життя і збільшення розміру мінімальної заробітної плати, розмір відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'ю з 15.06.2012 року, тобто з дня подачі позову до суду. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд, відмовляє в задоволенні стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не було надано доказів, що протиправними діями або бездіяльністю Відповідача йому було заподіяно моральну шкоду та в чому така шкода полягає. Також, позивачем не було надано доказів про причинно-наслідковий зв'язок фантомних болів в правій верхній кінцівці з протиправними діями чи бездіяльністю Відповідача. З цих самих підстав, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з Відповідача витрати на санаторно-курортне лікування та медичне лікування унаслідок ушкодження здоров'я у нейрохірурга та невропатолога, в тому числі витрат на придбання медикаментів. З приводу зобов'язання Відповідача проводити відповідні перерахунки при кожному наступному збільшенні розміру мінімальної заробітної плати та підвищення вартості життя, відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки позивачем не надано доказів, що Відповідач буде в майбутньому порушувати його права та позивач не позбавлений права звернутися в майбутньому за захистом своїх порушених, оспорюваних чи невизнаних інтересів, прав чи свобод, суд відмовляє в задоволення даних позовних вимог. Наведені обставини стверджуються копією рішення Ірпінського міського народного суду Київської області від 28.05.1982 року, копією висновку експертів № 107/к, копією довідки Управління Пенсійного фонду України в м. Буча від 12.03.2012 року № 18, копією довідки до акту огляду МСЕК серії КИО-1 № 347073 та іншими матеріалами справи. На підставі ч. 1 ст. 3 ЦПК, ст. 1208 ЦК України, п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди",

Outcome: approved