Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-30 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі з урахуванням уточнень посилаються на те, що 15.07.2009 року їх батько [PERSON] склав заповіт, який був нотаріально посвідчений, відповідно до якого після його смерті все належне йому майно, всі майнові права та зобов»язання він заповів [PERSON] Вони вважають, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі. Їх батько був людиною похилого віку, на час складання заповіту йому було 74 роки. Вони були з батьком в чудових відносинах, надавали необхідну допомогу, до останніх років життя їх батько був енергійною та самостійною людиною, утримував будинок, вів невелике господарство, за декілька місяців до своє смерті самостійно їздив навідати родичів у Закарпатську область, після чого повідомив, що збирається навідати могилу брата в Донецькій області. Оскільки батько був у стані доглядати себе самостійно, вони бачилися з ним по мірі необхідності, на вихідних, на свята чи коли йому була потрібна будь-яка допомога. Приблизно в 2006 році батько взяв до себе в будинок квартиранта [PERSON], який допомагав йому по господарству на взаємовигідних умовах. Вони знали, що батько знаходиться під доглядом сторонніх людей і тому за нього не хвилювалися, оскільки він залишався живою, енергійною людиною, не зважаючи на похилий вік. Позивачі посилаються на те, що в жовтні 2009 року від сусідки брата, яка працює в 15 лікарні, вони несподівано узнали про те, що їх батько уже три тижні як лежить у лікарні. Сусідка випадково зайшла в терапевтичне відділення і серед хворих впізнала свого сусіда їх батька. Як вони з»ясували пізніше, батькові несподівано стало погано із здоров»ям і [PERSON] доставив його у лікарню, де заявив медперсоналу, що він одинокий і у нього немає родичів. Відповідач проживав з батьком близько 4 років, добре знав їх, у батька в серванті на видному місці на аркуші був записаний телефон дітей і [PERSON] знав про це. Крім того, відповідачеві було відомо, що вони знаходяться у добрих відносинах з сусідами батька, які також мали їх телефони та адреси проживання і роботи. Після смерті батька стало відомо, що він залишив заповіт на [PERSON], що на їх думку протирічило його волі та бажанню, оскільки він завжди казав що майно він залишить дітям, оскільки їх любить і вони відповідають йому взаємністю. Відповідач їх повідомив, що оскільки він допомагав батькові в ремонті криши, йому за виконання ремонтних робіт вони повинні повернути 10\~000 грн., а оскільки вільних грошей у батька не було, він в якості гарантії повернення склав на відповідача заповіт. До них батько з цим питанням не звертався і вони про цю домовленість не знали. Після цього відповідач запропонував їм сплатити в якості відступних 10000 грн. для його відмови від спадщини, тому зазначені грошові кошти 24.02.2010 року були ними передані відповідачеві, після чого він в нотаріальній конторі оформив свою відмову від спадщини. Однак по закінченню шести місяців, відведених законом для вступлення у спадщину вони отримали постанову про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки спадкоємцем є [PERSON], який після цього поміняв номер телефону та виїхав з будинку. Позивачі посилаються на те, що враховуючи те, що їх батько завжди збирався залишити після себе свою спадщину своїм дітям, відкрито про це казав і ніколи не казав інше, враховуючи зазначені дії відповідача, вони вважають, що волевиявлення батька не було вільним і не відповідало його волі, що у відповідності до ст.1257 ч.2 ЦК України це є підставою для визнання заповіту недійсним. Крім того, відповідач скрив від близьких родичів факт знаходження їх батька в лікарні в край тяжкому стані, а від лікарів приховав факт того, що у нього є родичі, хоча він в цей час потребував спеціальної медичної допомоги. При зустрічі позивачки з батьком у лікарні він у присутності свідків повідомив, що хоче запросити нотаріуса, проте в зв»язку з тяжким захворюванням батька нотаріус відмовився його навідати. Поховання та помини батька відбулися за їх рахунок, відповідач у цьому участі не приймав, обманним шляхом сприяв написанню батьком заповіту, що не відповідало його волі. Враховуючи дії відповідача, вони вважають, що він не має право на спадкування, оскільки своїми діями перешкоджав виникненню їх права на спадкування. Позивачі просять усунути [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON], визнати недійсним заповіт [PERSON] від 15.07.2009 року, визнати право на спадкування майна [PERSON] за ними, стягнути з [PERSON] на їх користь суму у розмірі 10000 грн., та понесені ними витрати по справі та на юридичну допомогу. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому посилався на те, що у 2004 році він після закінчення [PERSON] державного Політехнічного технікуму залишився проживати та працювати в м. Дніпропетровську і оскільки він не мав свого житла, то почав шукати його з метою оренди. В 2004 році він познайомився з [PERSON], який проживав один за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Весніна, буд.68, та який погодився здати йому в оренду для проживання одну кімнату за своєю адресою. [PERSON] пояснив йому, що проживає сам, діти ним не цікавляться та матеріально не допомагають, син проживає на Західній Україні, донька проживає у м. Дніпропетровську, але рідко його відвідує, він потребує додаткових грошей на своє утримання, сторонню допомогу та підтримку, після цього він оселився у [PERSON] за вказаною адресою. [PERSON] постійно скаржився йому та іншим квартирантам на своє життя, непорозуміння з дітьми. Будинок, який йому належав, потребував ремонту, [PERSON] сам потребував догляду, допомоги, утримання, тому [PERSON] запропонував йому укласти з ним договір довічного утримання та просив доглядати за ним. Однак, укладення договору потребувало багато грошових витрат, яких вони не мали. Оскільки діти [PERSON] [PERSON] та [PERSON] тільки інколи відвідували батька, причому, син [PERSON] лише один раз приїздив за час його проживання разом з [PERSON], про що йому відомо тільки з його слів, а донька [PERSON] відвідувала батька два-три рази на рік з метою збору врожаю овочів та фруктів, проживаючи разом з 2004 року з [PERSON] він піклувався про нього, надавав допомогу матеріальну та фізичну. У 2009 році почав сильно протікати дах будинку, який ще раніше потребував ремонту, та оскільки [PERSON] не мав грошових коштів на ремонт даху, він вимушений був витратити свої кошти на ремонт даху будинку, оскільки проживав в ньому. В липні 2009 року [PERSON] повідомив його, що залишив на його імя заповіт, оскільки він вважає, що належне йому майно повинен успадкувати саме він, т.я. діти не заслуговують на отримання після його смерті спадщини. Пізніше [PERSON], відчуваючи погіршення стану свого здоровя, оформив на нього довіреність на використання коштів на належному йому рахунку у банку, яка зараз знаходиться у [PERSON] Наприкінці літа 2009 року стан здоров»я [PERSON] погіршився, спочатку він викликав лікарів з поліклініки за місцем проживання, які встановили в нього пневмонію та направили на лікування в лікарню № 15, але він відмовився від лікування в цьому закладі, оскільки в цій лікарні працює у якості медсестри його сусідка [PERSON], з якою у нього були недобрі стосунки. Потім [PERSON] самостійно звернувся до [PERSON] обласної клінічної лікарні імені Мечнікова, де йому зробили обстеження, проте він був не задоволений цим обстеженням і тоді він, побачивши погіршення стану здоровя [PERSON], викликав швидку допомогу і його госпіталізували до міської лікарні № 15 для лікування. Весь час він знаходився поряд [PERSON], купував йому медичні ліки за його кошти. В лікарні він не заявляв, що у [PERSON] не має родичів та не міг звязатись з його донькою, оскільки не мав номеру її телефону та адреси її проживання, а [PERSON] теж не повідомляв йому цих даних. Окрім того, [PERSON] просив не повідомляти нікого про його перебування у лікарні. 20 жовтня 2009 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 64/100 частин домоволодіння № 68 по вул. Весніна в м. Дніпропетровську, які на даний час складаються з наступного:- у житловому будинку літ. А-1 приміщення: 2-1 кухня площею 5,2 кв.м., 2-2 житлова кімната площею 12,0 кв.м., 2-3 коридор площею 7,7 кв.м., 2-4 житлова кімната площею 19,8 кв.м., 2-5 житлова кімната площею 11,1 кв.м., 2-6 кухня площею 9,9 кв.м., 2-7 житлова кімната площею 8,2 кв.м., 2-8 туалет площею 1,1 кв.м., 2-9 коридор площею 2,5 кв.м., тераса а-1, тераса а-2, сходи а-3; над літ. А-1 житлова монсарда: приміщення: 2-12 вхід площею 2,5 кв.м., 2-13 туалет площею 2,6 кв.м., 2-14 кухня площею 8,1 кв.м., 2-15 житлова кімната площею 17,7 кв.м., 2-16 житлова кімната площею 15,7 кв.м., 2-17 тамбур площею 2,4 кв.м., балкон а-4, убиральня Л (під а-2), літня кухня Б, сарай Н, сарай Г, сарай г, убиральня Ж, навіс З, навіс И, сарай К (тимчасовий), споруди № 1,2,4,5,6,9,10,11; замощення I. II. VI. [PERSON] у позові посилається на те, що коли [PERSON] та [PERSON] дізнались про заповіт та про його намір прийняти спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON]. вони почали його ображати та здійснювати психологічний тиск з метою його відмови від спадщини. Не витримавши цього, він погодився з їх пропозицією та 24.02.2010 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] та належить йому відповідно до цього заповіту. Він отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 10\~000 грн., які він запропонував йому в рахунок витрачених ним коштів на ремонт будинку. Через деякий час він прийшов до тями, згадав, як померлий [PERSON] був ображений на своїх дітей, не хотів щоб спадщина їм залишилась та бажав, щоб належне йому майно успадкував саме він [PERSON], оскільки бачив в ньому господаря цього майна, яке буде збережено після його смерті. Зважаючи на вказане, він у шестимісячний строк після смерті [PERSON] 09 квітня 2010 року знову звернувся до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини після його смерті та скасування попередньої заяви про відмову від спадщини від 24.02.2010р. Отримані грошові кошти в сумі 10\~000 грн. він направив поштовим переказом на адресу позивача [PERSON] Позивач посилається на те, що оскільки первісні позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним та саме у них знаходяться оригінали правовстановлюючих документів та будинок, то він позбавлений права на отримання спадщини в позасудовому порядку, тому вимушений звернутись до суду з зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] Він вважає позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] необґрунтованими, оскільки первісні позивачі не надали суду документи, які б підтверджували, що саме вони є дітьми [PERSON]І, та взагалі мають право на такий позов. Позовні вимоги носять суперечливий характер, оскільки позивачі просять суд усунути його від права на спадкування за заповітом [PERSON], визнаючи цей заповіт, але, одночасно, з цією вимогою первісні позивачі просять визнати цей заповіт від 15.07.2010р. недійсним, не визнаючи заповіт. Окрім того, позовна вимога про визнання права на спадкування майна [PERSON] за його дітьми взагалі не може мати місце, оскільки не ґрунтується на законі та сформульована в супереч нормам матеріального права. Обгрунтовуючи свої доводи, [PERSON] у зустрічному позові посилається на те, що первісні позивачі належать до першої черги спадкоємців за законом (а не за заповітом), тому вони мають певні обовязки, щодо стосунків з спадкодавцем, з яким вони у силу закону повинні підтримувати відносини та у необхідності піклуватися про свого батька та утримувати його. У відповідності зі ст.. 51 Конституції України діти повинні піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Померлий тривалий час хворів на тяжке захворювання та був у безпорадному стані, але позивачів не турбувала доля батька, з яким вони, навіть, не підтримували стосунків та не піклувався про нього, незважаючи на те, що могли це робити. Тільки через це [PERSON] позбавив їх спадщини, залишивши на його імя заповіт, це була тільки його воля і він ніякими діями не сприяв написанню ним заповіту. [PERSON] також посилається на те, що відповідно до ч.1 ст. 1252 ЦК України заповіт особи, яка перебуває на лікуванні у лікарні, госпіталі, іншому стаціонарному закладі охорони здоров»я може бути посвідчений головним лікарем, його заступником з медичної частини або черговим лікарем цієї лікарні, госпіталю, іншого стаціонарного закладу охорони здоровя. Тому якщо б [PERSON] бажав змінити заповіт, то це було можливо зробити у відповідності до цивільних норм права у самій лікарні, в якій він проходив лікування та помер. Оскільки, [PERSON] не змінив свій заповіт, то його виявиявлення було висловлено у заповіті від 15.07.2009р., яким все своє майно він заповідав йому, тобто [PERSON] Він ніяких перешкод [PERSON] стосовно зміни заповіту не робив. Позивач за зустрічним позовом просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 20.10.2009 року на 64/100 частини домоволодіння №68 по вул..Весніна у м.Дніпропетровську. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів, посилаючись на обставини, викладені в позові та в уточненні до нього, позовні вимоги підтримали. Зустрічні позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх необґрунтованість. Також пояснили, що ними поштовим переказом в ході розгляду справи були отримані від [PERSON] грошові кошти у сумі 10\~000,00 грн. , тому вони не просять їх стягнути з відповідача. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх необґрунтованість, зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити. В судове засідання треті особи, їх представники не зявилися, про день, час та місце розгляду повідомлялися належним чином. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позивачами [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги задоволенню не підлягають, а зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини у відповідності л ост. 1218 цього Кодексу входять всі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст.1223 право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебував у безпорадному стані. Згідно із п.6 Постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи спір про усунення від права на спадкування слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов»язку щодо надання допомоги та свідомого невиконання цього обов»язку. Ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, якої він потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов»язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов»язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов»язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дії. Крім того, при вирішенні даної справи підлягає встановленню як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Згідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи та випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У відповідності до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент укладення заповіту, а також права та обовязки, які можуть належати йому у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або його частини. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені діти після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Положеннями статей 1268, 1269, 1270 ЦК України, зокрема визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її шляхом подання заяви про прийняття спадщини, яка подається особисто спадкоємцем протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Згідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч.1 ст.1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні, позивачі по первісному позову [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] [PERSON] проживає з адресою Закарпатська область, Хустовський район, с. Вишково, вул.Шандора Фодов, 92. [PERSON] мешкає в м.Дніпропетровську, по вул. Ласточкіна, 58, її родинні відносини зі [PERSON] підтверджуються рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26.09.2012 року, яке вступило в законну силу. [PERSON] на праві власності належало 64/100 частин домоволодіння №68 по вул.Весніна в м.Дніпропетровську, які на час розгляду даної справи складаються з: у житловому будинку літ.А-1 приміщення: 2-1 кухня, площею 5,2 кв.м.; 2-2 житлова кімната, площею 12,0 кв.м.; 2-3 коридор, площею 7,7 кв.м.; 2-4 житлова кімната, площею 19,8 кв.м., 2-5 житлова кімната, площею 11,1 кв.м., 2-6 кухня, площею 9,9 кв.м., 2-7 житлова кімната, площею 8,2 кв.м., 2-8 туалет, площею 1,1 кв.м., 2-9 коридор, площею 2,5 кв.м., тераса а, -1, тераса а2, сходи а3; над літ. А-1 житлова мансандра: приміщення: 2-12 вхід, площею 2,5 кв.м.; 2-13 туалет, площею 2,6 кв.м.; 2-14 кухня, площею 8,1 кв.м.; 2-15 житлова кімната, площею 17,7 кв.м.; 2-16 житлова кімната, площею 15,7 кв.м.; 2-17 тамбур, площею 2,4 кв.м.; балкон а4, убиральня Л (під а2), літня кухня Б, сарай Н, сарай Г, сарай г, ,убиральня Ж, навіс З, навіс И, сарай К (тимчасовий), споруди №1,2,4,5,6,9,10,11; замощення І.ІІ.УІ. Інша частина домоволодіння належить [PERSON] 20.10.2009 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 308229, виданого Відділом реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції, актовий запис № 7533. За життя [PERSON] залишив заповіт від 15.07.2009 року на ім »я [PERSON], яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов»язки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права на обов»язки, що належатимуть йому на день смерті він заповідає [PERSON] Даний заповіт був посвідчений 15.07.2009 року Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою [PERSON] та зареєстрований в реєстрі № 1-5153. Судом встановлено, що відповідно до копії спадкової справи №1096/2009, заведеної Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою з заявами про отримання спадщини після смерті [PERSON], у передбачені законом порядку та строки, до нотаріальної контори звернулися [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Суд вважає, що позовні вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] про усунення від спадкування [PERSON] задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено в суді сторонами та їх представниками, в 2004 році [PERSON] познайомився із [PERSON] і за домовленістю з ним став проживати в якості квартиранта в належній [PERSON] частині домоволодінні по вул. Весніна, 68 в м. Дніпропетровську, в якій проживали ще шість квартирантів. Проживаючи в будинку, він піклувався про [PERSON], надавав матеріальну та фізичну допомогу по господарству, та в зв»язку з цим за домовленістю платив [PERSON] за житло плату у незначному розмірі, що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні. В 2009 році за свої кошти [PERSON] придбав будівельні матеріали та ремонтував дах будинку, який належить [PERSON], що підтверджується наданими суду квитанціями та не було спростовано в судовому засіданні позивачами по первісному позову. В зв»язку з тим, що наприкінці літа 2009 року стан здоров»я [PERSON] погіршився, він викликав лікарів з поліклініки за місцем проживання, які встановили в нього пневмонію та направили на лікування в лікарню № 15. Згодом [PERSON] з [PERSON] звернулися до [PERSON] обласної клінічної лікарні імені Мечнікова, де йому зробили обстеження. Оскільки в середині вересня 2009 року стан здоров»я [PERSON] погіршився, [PERSON] викликав швидку допомогу за місцем його проживання, після чого він був госпіталізований до [PERSON] міської лікарні № 15 для лікування, де у нього встановили хворобу відкриту форму туберкульозу. Під час знаходження [PERSON] у лікарні [PERSON] його постійно відвідував, купував йому необхідні ліки за грошові кошти, які надавав йому [PERSON], приносив продукти харчування, що не було спростовано позивачами. 08.10.2009 року позивачам [PERSON] та [PERSON] від сусідки [PERSON] стало відомо про хворобу батька та знаходження його у лікарні, після чого вони його відвідали та дізналися про заповіт, який він склав на ім »я [PERSON] В подальшому, 24.02.2010 року позивачі передали [PERSON] грошові кошти в сумі 10\~000,00 грн. в рахунок понесених ним витрат на ремонт будинку, після чого він написав заяву до нотаріальної контори про відмову від спадщини. Проте в подальшому ним ця заява була скасована, про що він повідомив нотаріальну контору у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що між [PERSON] та його дітьми були добрі стосунки, він був матеріально забезпечений, купляв сам собі продукти, готував. Вона впізнала його у лікарні, коли він там знаходився на лікуванні та повідомила про це позивачів. Також вона пояснила, що в лікарні [PERSON] кожний день навідував [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила наявність добрих відносин між [PERSON] та його дітьми. Суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] не надано будь-яких належних доказів того, що [PERSON] ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві [PERSON], який нібито перебував у безпорадному стані. Натомість суд дійшов до висновку, що [PERSON], будучи по суті сторонньою людиною для [PERSON], під час проживання у нього на квартирі допомагав йому по господарству та матеріально, ремонтував будинок, прийняв заходи щодо організації лікування захворівшого [PERSON] та його госпіталізації до лікарні, відвідував його у лікарні, купляв ліки та надавав необхідну допомогу, при цьому ніхто з позивачів не просив йому здійснювати за [PERSON] будь-який догляд та надавати допомогу. Вказане підтверджено в судовому засіданні позивачем [PERSON], яка пояснила, що відвідувала батька іноді та на божественні свята, а також за його проханням, [PERSON] допомагав по господарству її батьку і вони з братом були спокійні, що батько знаходиться під наглядом, хоча і сторонніх людей-квартирантів. Разом з цим, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 202 Сімейного України обов»язок щодо піклування про своїх непрацездатних батьків покладений на повнолітніх дітей. У відповідності до ст.172 Сімейного Кодексу України дитина, повнолітні дочка, син зобов»язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Встановлено, що [PERSON] відвідувала батька [PERSON] на свята, іноді по вихідним та за його проханням для надання необхідної допомоги, що підтверджується змістом її позову та поясненнями в суді. [PERSON] відвідував батька близько одного разу на рік. Суд вважає, що позивачами не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що [PERSON] умисно ухилявся від надання будь-якої необхідно допомоги [PERSON] та свідомо не виконував цей обов»язок, при цьому суд враховує наявність у померлого [PERSON] дітей [PERSON] та [PERSON], які за законом зобов»язані були надавати батькові таку допомогу. Позивачами також не надано доказів того, що [PERSON] свідомо не повідомив їх про стан здоров»я [PERSON] та перебування його в лікарні. В судовому засіданні позивачка [PERSON] посилалася на те, що вона старалася не заважати батькові, відвідувала його в основному тоді, коли він просив її про це по телефону і тоді вона приїздила і надавала йому необхідну допомогу. Разом з цим, [PERSON] не надано суду доказів того, що за наявності допомоги з її боку, померлий [PERSON] потребував також і допомоги від сторонньої йому по суті особи [PERSON] Крім того, матеріали справи не містять доказів про те, що [PERSON] звертався до відповідача [PERSON] з проханням про надання йому будь-якої допомоги медичної, матеріальної, тощо, і [PERSON] навмисно уникав обов'язку надавати підтримку та допомогу спадкодавцю на його вимогу, а тому суд вважає, що позивачі в порушення положень ст. 60 ЦПК України не надали доказів на підтвердження факту ухилення відповідачем від надання допомоги спадкодавцю. Також суду не надано доказів того, що [PERSON] через тяжку хворобу та похилий вік, матеріальний стан був у безпорадному стані і потребував в зв»язку з цим від відповідачки будь-якої допомоги. Напроти, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], проживав у належній йому частині домоволодіння, утримував будинок, вів господарство, готував собі їжу, за декілька місяців до смерті він самостійно їздив у гості до родичів у Закарпаття, був енергійною, життєрадісною людиною, а захворів несподівано, про що зазначено в позовній заяві позивачів та підтверджено ними в судовому засіданні. В матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази того, що [PERSON] за життя за станом здоров»я потребував стороннього догляду та допомоги. Таким чином, суд вважає, що при розгляді справи позивачами [PERSON] та [PERSON] не надано достатніх доказів того, що відповідач свідомо ухилявся від надання допомоги спадкодавцю, в судовому засіданні не доведений факт потреби [PERSON] допомоги від відповідача по справі. Посилання позивачів про те, що відповідач не прийняв участі в матеріальних затратах на поховання [PERSON] не є підставою для задоволення їх позову. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про усунення від спадкування [PERSON] задоволенню не підлягають. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивачів по первісному позову про визнання недійсним заповіту від 15.07.2009 року, складеного [PERSON] на ім »я [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на положення ч.2 ст. 1257 ЦК України, відповідно до якої за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Суд вважає, що позивачами [PERSON] та [PERSON] не надано належних та допустимих доказів того, що при складанні заповіту 15.07.2009 року та посвідчення його нотаріусом волевиявлення заповідача [PERSON] не було вільним і не відповідало його волі і того, що знаходячись у лікарні, він змінив свою думку та бажав скласти заповіт на користь дітей. Як вбачається із тексту спірного заповіту, при його складанні та посвідченні нотаріусом [PERSON] [PERSON] були роз»ясненні положення ст.ст. 1234, 1241, 1242, 1254, 1307 ЦК України, заповіт був прочитаний вголос [PERSON] та власноручно ним підписаний у присутності нотаріуса в приміщенні Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори, при цьому особу заповідача було встановлено, дієздатність його перевірена. Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] про усунення [PERSON] від права спадкування за заповітом після смерті [PERSON], визнання заповіту від 15.07.2009 року недійсним, визнання за ними права на спадкування задоволенню не підлягають. Разом з цим, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимог [PERSON] про визнання за ним право власності на спадкове майно, яким є належні [PERSON] 64/100 частин домоволодіння по вул. Весніна, 68 в м.Дніпропетровську. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Встановлено, що постановою Завідуючої Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 13.04.2012 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] в зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, що належить спадкодавцеві. Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про дійсність заповіту від 15.07.2009 року, складеного від імені [PERSON] на ім »я [PERSON], з урахуванням того, що [PERSON] у передбачений законом строк та в порядку звернувся до нотаріальної контори з заявою про отримання спадщини за заповітом, суд вважає за необхідне задовольнити його позовні вимоги та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 20.10.2009 року, на 64/100 частин домоволодіння №68 по вул. Весніна в м.Дніпропетровську, які складаються з: у житловому будинку літ.А-1 приміщення: 2-1 кухня, площею 5,2 кв.м.; 2-2 житлова кімната, площею 12,0 кв.м.; 2-3 коридор, площею 7,7 кв.м.; 2-4 житлова кімната, площею 19,8 кв.м., 2-5 житлова кімната, площею 11,1 кв.м., 2-6 кухня, площею 9,9 кв.м., 2-7 житлова кімната, площею 8,2 кв.м., 2-8 туалет, площею 1,1 кв.м., 2-9 коридор, площею 2,5 кв.м., тераса а, -1, тераса а2, сходи а3; над літ. А-1 житлова мансандра: приміщення: 2-12 вхід, площею 2,5 кв.м.; 2-13 туалет, площею 2,6 кв.м.; 2-14 кухня, площею 8,1 кв.м.; 2-15 житлова кімната, площею 17,7 кв.м.; 2-16 житлова кімната, площею 15,7 кв.м.; 2-17 тамбур, площею 2,4 кв.м.; балкон а4, убиральня Л (під а2), літня кухня Б, сарай Н, сарай Г, сарай г, ,убиральня Ж, навіс З, навіс И, сарай К (тимчасовий), споруди №1,2,4,5,6,9,10,11; замощення І.ІІ.УІ. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд вважає необхідним у на підставі ст..88 ЦПК України стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним витрати по справі сплачений судовий збір в сумі 1000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved