Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-24 00:00:00

Позивач у листопаді 2013 року звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] (1/4 частина) та після смерті [INFO] матері, [PERSON] (3/4 частини). В обґрунтування позову посилалася на те, що 05.08.1951 року було зареєстровано шлюб між її батьками, [PERSON] та [PERSON]. [INFO] народилася вона. На підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з кількістю кімнат від 1 до 5 включно від 18 жовтня 1955 року, реєстровий №234, на підставі рішення виконкому Осипенківської міської ради (тепер Бердянська) депутатів трудящих №435 від 06.10.1955 року про відвід земельної ділянки, її батькові [PERSON], як забудовнику, була надана земельна ділянка загальною площею 425 кв.м.. У 1975 році на підставі зазначеного договору її батьком було збудовано житловий будинок «А», у 1956 році сарай «Б», вбиральню «Г», козирок до «Б», басейн «Д», хвіртку №1, паркан №2 та замощення. [INFO] її батько помер, заповіту на випадок смерті не залишив. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, але ні вона, ні її мати із заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини у визначений законом строк не зверталися, проте постійно проживали разом з батьком до його смерті в одному будинку, а після смерті залишилися проживати й надалі. [INFO] померла її мати [PERSON] У визначений шестимісячний строк вона звернулася до Бердянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але свідоцтва про право на спадщину отримати не може тому, що право власності на спадковий будинок [ADDRESS] не було оформлено, як свідчить довідка МБТІ від 15.11.2013 року. 18.11.2013 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька через відсутність оформлення права власності на спадковий будинок. Проте вказаний будинок «А», збудований у 1975 році, тому не є об'єктом самочинного будівництва та не підлягав прийняття в експлуатацію відповідно до чинного на той час законодавства. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських будівель і споруд до них, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Технічна інвентаризація на садибний житловий будинок була проведена комунальним підприємством з технічної інвентаризації 18.02.1986 року та 04.10.2013 року, за результатами якої складено технічний паспорт. Після смерті матері вона продовжує проживати в спадковому будинку, зареєстрована в ньому, та відповідно до ст. 1268 ЦК України протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, заяву про відмову від спадщини не подавала. Тому вона як особа, яка успадкувала права забудовника, має право на визнання за нею права власності на житловий будинок за наявності постанови нотаріуса про відмову у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом. У судовому засіданні позивач підтримала позов із зазначених у ньому підстав, просила задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, тому суд на підставі ст..ст.169, 224-226 ЦПК України за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку. Представник третьої особи також в судове засідання не з'явився, направив до суду лист про розгляд справи за його відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивача знає вже п'ятдесят років, дружать з дитинства. [PERSON] весь час проживала в [ADDRESS], який збудували її батьки. Заслухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 01 лютого 1993 року відділом РАЦС Бердянського міськвиконкому Запорізької області, копією свідоцтва про народження позивача. За життя батько позивача заповіту не залишив. До складу спадкового майна увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], який належить спадкодавцю на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з кількістю кімнат від 1 до 5 включно від 18 жовтня 1955 року, посвідченого нотаріусом Осипенківської нотконтори 25.10.1955 року, реєстровий №5122. Згідно штампу на договорі Осипенківського міжміського бюро технічної інвентаризації, будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві забудови за [PERSON], записано в реєстрову книгу під №234. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його дружина, [PERSON], та позивач, які проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, копією домової книги. З матеріалів спадкової справи №747/07 встановлено, що позивач 09.08.2007 року подала до Бердянської державної нотаріальної контори заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька. [INFO] померла мати позивача, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серія [NUMBER], виданого відділом ДРАЦС по м.Бердянську Бердянського МРУЮ 16.07.2013 року. Вже після її смерті нотаріусом від комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради на запит було отримано довідку №835 від 15.11.2013 року, з якої вбачається, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] не оформлено та на повторну заяву [PERSON] від 18.11.2013 року про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.11.2013 року, якою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] через відсутність даних про оформлення права власності на спадковий будинок. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], який складено 18 лютого 1986 року, власник будинку є [PERSON]. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України слідує, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства Юстиції України № 19-32/319, від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до додатку 3 "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно" рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Частиною 1 ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно дол. ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав спільно зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину. Якщо протягом строку, встановленого ст..1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що позивач прийняла спадщину за законом після смерті своїх батьків, проживаючі спільно з ними на час відкриття спадщини та звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, проте не має можливості отримати його за відсутності у неї даних про те, що батько зареєстрував право власності на житловий будинок, однак, як зазначено судом вище, такий документ не є обов'язковим для житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 08.06. 2007 року „Про судову практику у справах про спадкування " роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Проаналізувавши вище наведене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, обставини, на які посилався позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні належними і допустимими доказами, а тому позовна заява підлягає задоволенню повністю. Враховуючи, що при оформленні спадщини в нотаріальній конторі спадкоємці за нотаріальні дії сплачують державне мито за відповідними ставками, судовий збір слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved