Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з відповідачем по справі - [PERSON] вона перебувала у шлюбі з 23.06.1984 р.; рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2002 року шлюб припинений наслідок його розірвання. Від сумісного подружнього життя подружжя має двох дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу проживають із позивачем. Під час спільного подружнього життя, як зазначається позивачем при зверненні до суду, подружжя придбало кооперативну квартиру [ADDRESS], про що свідчить довідка житлово-будівельного кооперативу №417 від 20.10.2002р., видана члену ЖБК-417 [PERSON], та відповідно до якої вартість квартири сплачена повністю у сумі 9 470 рублів, що в перерахуванні згідно з законодавчими актами складає 15 275 грн. Відповідно до довідок ЖБК-417 від 20.10.2002р. та 10.05.2004 р. внески за квартиру виплачені повністю в період з 1991 по 1993 роки, квартира надавалась на сім'ю у складі 4 особи: [PERSON] - член ЖБК-417, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син і [PERSON] - донька. Право власності на вищезазначену квартиру в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» не було оформлено. Таким чином, оскільки пайові внески за кооперативну квартиру [ADDRESS] були повністю сплачені в період з 1991 по 1993 роки, тобто під час перебування подружжя у шлюбі, тому позивач вважає, що має право на 1/2 частину пайових внесків за кооперативну квартиру та, відповідно, право на Ѕ частину квартири N199 в будинку №4 по вулиці Замполіта Беляева в місті Дніпропетровську. Разом з тим, відповідач не проживає в квартирі з 16.07.2003 р., не сплачує комунальні послуги, та станом на 27.02.2006 р. заборгованість по комунальним платежам за квартиру складала 6 599,22 грн. Предмет позову становить вимога про визнати за [PERSON] права власності на 1/2 частину пайових внесків за кооперативну квартиру [ADDRESS] у розмірі 7 637,50 грн., та про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов; відповідач заперечував проти задоволення позову повністю, наголошуючи на тому, що вартість майна, яке є предметом спору, була сплачена підприємством, на якому працював відповідач, тому майно не є спільно сім усною власністю подружжя та не підлягає поділу. У судове засідання, в якому ухвалено рішення, сторони не зявилися, відповідач причини неявки суду не повідомив, позивач надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Суд дійшов до наступного висновку. Позивач та відповідач перебували у шлюбі з 23.06.1984 р.; рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2002 року шлюб припинений наслідок його розірвання. Від шлюбного життя подружжя має двох дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу проживають із позивачем. Під час шлюбу повністю була сплачена вартість кооперативної квартири [ADDRESS], в якій мешкали [PERSON], [PERSON] (член ЖБК-417), [PERSON] (син), [PERSON] (донька), в розмірі 9 470,00 руб.; станом на 20.10.2002 р. залишкова вартість квартири, яка визначена згідно з постановами КМУ №163 від -09.03.1995 р., №1024 від 31.08.1996 р., наказу №56 від 04.04.1997 р. Державного комітету України у справах містобудівництва та архітектури, наказів №41 від 24.021999 р., №30 від 08.02.2001 р. Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України складає 15 275 грн. Відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю, зокрема є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 КпШС України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону "Про власність"). Висновок про те, що пай вносився за спірну квартиру у період шлюбу за рахунок спільних коштів суд робить на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України, позивачем за розгляду справи, та керується ст. 146 ЖК України, ст. 15 Закону "Про власність", п. 43 Примірного статуту ЖБК і законодавством про шлюб та сім'ю (ст. ст. 22, 24, 28, 29 КпШС України), враховуючи, зокрема, пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. За ст. 28 КпШС (ч. 1) в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Вимоги про відступлення від начала рівності часток подружжя у даній справі не заявлено. З урахуванням вищенаведеного для суду вбачаються підстави для визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Разом з тим, що стосується вимоги позову про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину пайових внесків, сплачених за кооперативну квартиру [ADDRESS] у розмірі 7 637,50 грн., то, відмовляючи в її задоволенні, суд виходить з приписів ст. 22 КпШС (майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, та кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном) та з того, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя, яке підлягає поділу, є квартира [ADDRESS], оскільки пайові внески за кооперативну квартиру сплачені повністю, а не грошові кошти, сплачені в повному розмірі вартості квартири в якості пайових внесків. Питання про розподіл судових витрат вирішено з урахуванням часткового задоволення позову у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial