Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 19/50 частин житлового будинку із надвірними будівлями №47 по вулиці 5-а Лінія 6 ст.Люстдорфської дороги в м.Одесі, що складаються в цілому з одного черепашникового житлового будинку житловою площею 40,2 кв.м. та надвірних будівель: «Б» - сарай, «В» - вбиральня, 1-9 огорожа, І, ІІІ, ІV мостіння, ІІ цистерна, V шахта, розташованих на земельній ділянці розміром 567 кв.м., що належали померлій 24 жовтня 1989 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 грудня 1986 року, виданого Третьою одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в державному реєстрі за №1-6498, зареєстрованого 15 жовтня 1987 року в ОМБТІ в кн.133 стр. 56-14146. При цьому позивач посилається на те, що 10 березня 1970 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 6/25 частин домоволодіння №47 по вулиці 5-а Лінія 6 станція Люстдорфської дороги в м.Одесі. Іншим співвласником даного домоволодіння був [PERSON] та після його смерті 04 квітня 1986 року, спадщину у вигляді 19/50 частин домоволодіння отримала його жінка - [PERSON] та мати [PERSON], яка померла 24 жовтня 1989 року. Після смерті [PERSON] позивач постійно проживав та був зареєстрованим у домоволодінні №47 по вулиці 5-а Лінія 6 станція Люстдорфської дороги в м.Одесі, утримував майно у належному технічному стані, ремонтував, сплачував витрати за житлово-комунальні послуги, тобто продовжував відкрито, безперервно та добросовісно володіти частиною домоволодіння, що належала померлій. 16 вересня 2011 року [PERSON] склала заповіт на імя [PERSON] та після її смерті 05 вересня 2012 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з 19/50 частин житлового будинку із надвірними будівлями №47 по вулиці 5-а Лінія 6 станція Люстдорфської дороги в місті Одесі. Відповідачка [PERSON] вважає, що вона також має право на визнання за нею права власності за набувальною давністю після смерті [PERSON] з тих підстав, що вона зареєстрована в спірному домоволодінні з 07 вересня 1987 року, а тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідачка у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, при цьому зазначила, що позивач є власником 6/25 частин домоволодіння з 1970 року і тривалий час зареєстрований та проживає у домоволодінні №47 по вулиці 5-а Лінія 6 станція Люстдорфської дороги в м.Одесі, а вона зареєстрована за вказаною адресою, але фактично там не проживає. Вислухавши сторони,вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, на підставі договору купівлі-продажу від 10 березня 1970 року, укладеним між позивачем та [PERSON], посвідченим Третьою одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрованим 29 вересня 1970 року в Міжміському бюро технічної інвентаризації під №201 на стр.56 книга 140, [PERSON] є власником 6/25 частин домоволодіння №47 по вулиці 5-а Лінія 6 станція Люстдорфської дороги в місті Одесі. На підставі заповіту від 16 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №624, який було складено на імя позивача [PERSON], яка померла 21 лютого 2012 року (актовий запис про смерть №1892 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] міського управління юстиції від 22 лютого 2012 року), [PERSON] є власником 19/50 частин домоволодіння №47 по вулиці 5-а Лінія 6 станція Люстдорфської дороги в місті Одесі. Зазначені 19/50 частин домоволодіння належали [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 грудня 1986 року, виданим Третьою одеською державною нотаріальною конторою,реєстровий №1-6498, зареєстрованим 15 жовтня 1987 року в КП «ОМБТІ та РОН» в книзі 133 стр.56-14146. Вказану спадщину [PERSON] отримала після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер 04 квітня 1986 року. Крім [PERSON] спадкоємцем померлого [PERSON] була його мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13 грудня 1986 року, виданим Третьою одеською державною нотаріальною конторою,реєстровий №1-6498, зареєстрованим 15 жовтня 1987 року в КП «ОМБТІ та РОН» в книзі 133 стр.56-14146. 24 жовтня 1989 року [PERSON] померла (актовий запис про смерть №7551 відділу ЗАГС Жовтневого району м. Одеси від 24 жовтня 1989 року). Як вбачається з довідки наданої Третьою одеською державною нотаріальною конторою вих. №147/01-16 від 18 січня 2013 року, після смерті [PERSON], померлої 24 жовтня 1989 року спадкова справа не заводилась. Після смерті [PERSON] позивач постійно проживав та був зареєстрований у домоволодінні №47 по вулиці 5-а Лінія 6 станція Люстдорфської дороги в місті Одесі, продовжував відкрито, безперервно володіти частиною домоволодіння, що належала померлій на праві власності, а саме: утримував майно у належному санітарно-технічному стані, ремонтував, сплачував витрати за житлово-комунальні послуги, що підтверджується відповідними довідками, копії яких додані до матеріалів справи. Таким чином, [PERSON] добросовісно заволодів чужим майном з 24 жовтня 1989 року. Судом встановлено, що з приводу користування будинком до позивача ніхто ніяких претензій не пред'являв, на цей час він продовжує відкрито користуватися зазначеним домоволодінням. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За змістом ч.3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння річчю вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлене рішенням суду. Позивач фактично володіє та користується 19/50 частинами домоволодінні №47 по вулиці 5-а Лінія 6 станція Люстдорфської дороги в місті Одесі та набув у володіння цю частину, що фактично свідчить проте, що право власності на обєкт нерухомого майна, ніким не заявлявся. Наведене дозволяє суду дійти висновку про правомірність набуття позивачем у володіння вказаного обєкту нерухомості відповідно до вимог ст. 397 ЦК України. Застосовуючи до спірних правовідносин приписи ч.1 ст.344 ЦК України, слід враховувати положення ст.5 ЦК України про дію законів у часі та п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, беручи до уваги, що Цивільний кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року ( п.1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України), приписи ст. 344 ЦК України поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом. При таких обставинах, враховуючи, що у даному випадку наявні повністю усі ознаки володіння, визначені статтею 344 ЦК, які є необхідними для набуття [PERSON] права власності на спірне майно за набувальною давністю, суд вважає, позовні вимоги законними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved