Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-18 00:00:00

У листопаді 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ "Нова пошта" про витребування трудової книжки, зміну дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов'язаного із затриманням видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначав, що він працював приймальником у ТОВ "Нова Пошта" з 20.09.2011 року, звідки звільнився за власним бажанням 26.03.2012 року. Після звільнення з ТОВ "Нова Пошта" позивачу не було видано трудової книжки. Його неодноразові звернення з проханням видати належним чином оформлену трудову книжку залишились без уваги, трудова книжка так і не була видана позивачу. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд зобов'язати ТОВ "Нова Пошта" видати йому належним чином оформлену трудову книжку, змінити дату його звільнення з 26.03.2012 року на фактичний день видачі трудової книжки, стягнути з ТОВ "Нова Пошта" на його користь 21 600 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сум 2 000 грн. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Зазначав, що позивач з ТОВ "Нова пошта" у трудових відносинах не перебував. Виконання робіт на товаристві [PERSON] здійснював на підставі цивільного договору про виконання робіт від 01.12.2011 року, за що отримував передбачену договором винагороду. Вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 8 Закону України "Про зайнятість населення" передбачено, що громадяни мають право на працевлаштування і вибір місця роботи шляхом звернення до підприємства, установи, організації, особистого селянського господарства, фермерського господарства, іншого роботодавця або при безплатному сприянні державної служби зайнятості. Порядок і умови укладення трудового договору визначаються законодавством України про працю. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначеною цієї угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю і угодою сторін. Шляхом укладення трудового договору з роботодавцями громадяни реалізують своє конституційне право на працю, добровільно вступають у трудові правовідносини, набуваючи конкретних трудових прав і обов'язків. Трудовий договір є основним юридичним фактом, з яким пов'язано виникнення, зміна чи припинення трудових правовідносин. Саме тому основні елементи інституту трудового договору (порядок укладення трудового договору, його зміст, гарантії працівникам при укладенні, зміні та припиненні трудового договору, підстави припинення договору тощо) як такі, що мають засадничий характер, повинні врегульовуватись лише законом. Відповідно до ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на те, що він працював приймальником у ТОВ "Нова Пошта", звідки звільнився за власним бажанням. Після звільнення йому не було видано трудової книжки, у зв'язку з чим позивач просив суд зобов'язати ТОВ "Нова Пошта" видати йому належним чином оформлену трудову книжку, змінити дату його звільнення та стягнути з ТОВ "Нова Пошта" на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. На порушення зазначених вимог закону, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві фактів, зокрема того, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ "Нова пошта", що позивачем були здійснені необхідні дії для укладення трудового договору і що такий договір між ними укладався. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до ТОВ "Нова пошта" із заявою про прийняття його на роботу, подавав трудову книжку та інші документи, передбачені вимогами трудового законодавства, як такі, що необхідні для прийняття особи на роботу та укладення трудового договору. Не знайшли свого підтвердження зазначені обставини і при розгляді справи у судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 24 КЗпП України, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Як вбачається з відповіді Територіальної державної інспекції з питань праці у Полтавській області від 05.12.2012 року, наданої на скаргу [PERSON], ними були оглянуті сторінки з журналу реєстрації наказів по ТОВ "Нова пошта" про прийняття і звільнення працівників, датованих з 01.09.2011 року по 01.01.2012 рік, проте прізвище [PERSON] серед співробітників не значиться. Посилання позивача на те, що його було допущено до виконання роботи приймальника, що свідчить про фактичне укладення між сторонами спору трудового договору є безпідставними, оскільки позивачем не надано доказів, до якої саме роботи його було допущено, що входило в коло його обов'язків, що йому виплачувалась заробітна плата за виконану роботу, що між сторонами існували будь-які домовленості з приводу зазначених вище обставин. Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про витребування трудової книжки, зміну дати звільнення у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов'язаного із затриманням видачі трудової книжки є безпідставними та необґрунтованими, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити йому у задоволенні позову. Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від зазначених вище позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити і у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди

Outcome: dismissed