Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-14 00:00:00

24.02.2012 року позивач звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що вона з 1.08.1986 року працювала в ПАТ "Державний ощадний банк України " . З 25.01.2012р. звільнена в зв'язку з скороченням штату. Даний наказ від 24.01.12р. позивач вважає незаконним, просить поновити її на даній посаді, оскільки вона була звільнена з порушенням норм трудового законодавства, а саме: не враховане її переважне право на залишення на роботі (відсутність в сім'ї інших працівників з самостійним заробітком, наявність безперервного стажу роботи на одному підприємстві , має чисельні відзнаки і заохочення), відсутність згоди профспілкового комітету . В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримала , просила визнати незаконним дії відповідача щодо звільнення, скасувати наказ № 38-к від 24.01.2012р. , поновити на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу , моральну шкоду в розмірі 100000 грн. . Представники відповідача, 3-тьої особи в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, мотивуючи їх безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого. Наказом № 38-к від 24.01.2012року позивачку звільнено з посади начальника управління платіжних карток департаменту інформатизації АТ "Ощадбанк" з 25.01.2012р. в зв'язку із скороченням штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 27). Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. П. 1 ст. 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як вбачається з матеріалів справи в ПАТ "Державний ощадний банк України " дійсно відбувались зміни в організації виробництва і праці - скорочення штату працівників, що підтверджується Постановою № 544 від 4.11.2011р. , згідно якої ліквідовано управління платіжних карток департаменту інформатизації (а.с.10-22) А тому, відповідно до вимог ст. 40 КЗпП України голова правління вправі був розірвати трудовий договір з будь-яким працівником банку , в тому числі і з позивачем. Проте, частиною 2 даної статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Так, наказом від 15.11.20011р. № 380 попереджено працівників управління платіжних карток департаменту інформатизації АТ "Ощадбанк" про їх наступне вивільнення з 18.01.2012р. у зв"язку з змінами в організації виробництва і праці згідно п.1 ст.40 КЩпП України , з даним наказом позивачка ознайомлена 24.11.2011р. Постановою правління ПАТ "Державний ощадний банк України " від 13.12.2011 № 603 змінено дату ліквідації управління платіжних карток департаменту інформатизації на 25 січня 2012р. Відповідно до письмового попередження від 23.01.2012р. позивачці було запропоновано переведення на посади та вона погодилась на переведення її на заступника директора департаменту інформатизації або на начальника управління по роботі з партнерами департаменту роздрібного бізнесу АТ Ощадбанк" Як вказував в судовому засіданні представник відповідача посада заступника директора департаменту інформатизації потребує відповідної кваліфікації , а позивачка не має інженерно-технічної освіти , тому були відсутні підстави для переведення на посаду . А на посаду начальника управління по роботі з партнерами департаменту роздрібного бізнесу було переведено [PERSON] на підставі наказу № 31-к від 23.01.2012р. Про дані обставини позиачка не була повідомлена та їй не було запропоновано інші посади, а була звільнена Наказом № 38-к від 24.01.12р., чим порушено ст. 49-2 КЗпП України. Покази свідків [PERSON], [PERSON] , що позивачці пропонувались усно інші посади для переведення не можуть бути прийняті судом до уваги , оскільки позивачка була попереджена про звільнення 24.11.2011р. , а інші роботи запропоновані 23.01.12р. , що підтверджується документально. Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, скорочення штату або чисельності працівників, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Як встановлено в судовому засіданні позивачка була членом профспілкової організації до 1.01.12р. , а в листопаді 2011р. не надавалась згода на її звільнення, чим порушено ст.49-4 КЗпП України. Також слід зазначити, що відповідачем при звільненні з роботи позивача не були дотримані і вимоги ст. 42 КЗпП України, а саме, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві , в установі , організації. Відповідачем не враховано, що позивачка працює з 1986р. . За таких обставин, суд дійшов до висновку про поновлення позивача на посаді , оскільки відповідачем при звільненні були порушені ст.ст.40, 42, 43, 49-2, 49-4 КЗпП України. Вимоги позивача про визнання незаконними дій відповідача щодо безпідставного звільнення , скасування наказу № 38-к від 24.01.12р. є безпідставними , тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Тому позовні вимоги про стягнення заробітної плати в розмірі 76483,44 грн. з 25.01.2012р. по 16.05.2012р. , що не спростовується відповідачем та заробітна плата за один місять в розмірі 19340,64 грн.грн. , відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню, як і поновлення на роботі відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд, під час судового розгляду встановив незаконність проведеного звільнення та дійшов до висновку, що позивач підлягає поновленню на посаді, що свідчить про поновлення трудового права позивача за захистом якого було спрямовано звернення до суду. Суд вважає за необхідне стягнути моральну шкоду завдану позивачу незаконним звільненням в розмірі 1 000 грн. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в цьому випадку в розмірі 107,30 грн. за вимоги немайнового характеру та 764 грн. 83 коп. за вимоги майнового характеру ( 1% від задоволених позовних вимог) , а всього 872грн.13 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial