Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-09 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою та за уточненими позовними вимогами просять суд визнати дійсним договір № Н/98-00443 від 28 серпня 1998 року купівлі-продажу квартири [ADDRESS] і Петрова в м. Одесі, та визнати право власності за позивачами по Ѕ частині вказаної квартири. Позивачі посилаються на те, що 28 серпня 1998 року на Одеській регіональній універсальній біржі Александр-Нміж [PERSON], [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір № Н/98-00443 купівлі-продажу квартири [ADDRESS] і Петрова в м. Одесі. Також позивачі стверджують, що після укладання вищезазначеного договору купівлі-продажу, відповідач виселилась з квартири та забрала всі свої речі, а позивачі на виконання договору купівлі-продажу передали відповідачу гроші, що підтверджується п.6 зазначеного договору. На момент укладання договору вказаної квартири діяв Закон України Про товарну біржу, згідно якого договори, оформлені біржею визнавалися дійсними. У подальшому, 12 лютого 2004 року договір був зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості на праві приватної власності за [PERSON] та [PERSON]. Позивач [PERSON] зазначила, що на теперішній час вони не можуть реалізувати своє право по розпорядженню квартирою, як її власники, оскільки нотаріусами не визнається правомірність договору, який не посвідчений нотаріально. У судовому засіданні позивач [PERSON] та вона ж, як представник за дорученням позивача [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не зявилась, причин неявки суду не повідомила, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, що підтверджується відповідними доказами (а.с. 59, 85, 86). За наявністю умов, передбачених ч.1 ст. 224 ЦПК України, та за згодою позивача [PERSON], представника позивача [PERSON] суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Регіональної універсальної біржи Александр Нв судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши надані позивачами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 28 серпня 1998 року на Одеській регіональній універсальній біржі Александр-Нбуло укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н/98-00443, відповідно до якого [PERSON], яка була членом біржі продала, а [PERSON] та [PERSON], які також були членами біржі, купили квартиру [ADDRESS] і Петрова в м. Одеса. Також судом встановлено, що всі зобовязання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Сторони договору претензій одна до одної не мають. Договір нотаріально не посвідчувався з причин, що не залежали від сторін. 12 лютого 2004 року Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості була проведена державна реєстрація зазначеного договору. Відповідач [PERSON] будь-які претензії щодо виконання договору купівлі-продажу до [PERSON] та [PERSON] не предявляла, право на квартиру не оспорювала. Відповідно ст. 227 ЦК України ( в редакції 1963 року), який діяв на день укладення договору відчуження квартири, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання форми договору тягне його недійсність. Однак згідно ч.2 ст.220 ЦК України ( в редакції 2003 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. У відповідності до ч.3 ст.334 ЦК України (в редакції 2003 року) право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки 28 серпня 1998 року сторони домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] і Петрова в м. Одеса і це підтверджується письмовими доказами, а надалі відбулося його повне виконання, суд вважає, що даний договір купівлі-продажу слід визнати дійсним, що передбачено ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до набрання чинності Цивільним Кодексом України в редакції 2003 року. Позивач [PERSON] має намір передати частину своєї приватної власності своєму сину [PERSON], але договір дарчої посвідчити не може, так як не виділені частки приватної власності на квартиру [ADDRESS] і Петрова в м. Одеса, що належить їм на праві приватної власності. На підставі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчинити щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При подачі позовної заяви позивачі не сплатили судовий збір за позовні вимоги в частині визнання за ними права власності, у розмірі, встановленому п. ач. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів Про державне мито, якій діяв на час звернення до суду та не в повному обсязі сплатили витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України вони підлягають розподілу між позивачами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved