Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів у сумі 15 597,94 грн., вказуючи на те, що 11 грудня 2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір доручення, на укладання попереднього договору про намір придбати обєкт нерухомості. Позивач зобовязалася від імені [PERSON] укласти з продавцем [PERSON] попередній договір купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS], та передати в якості завдатку суму у розмірі 15 597,94 грн. 12.12.2007 року позивач від імені [PERSON] та відповідач по справі уклали письмовий попередній договір про намір продажу обєкту нерухомості квартири №23 за адресою вул. Генерала Петрова, 29 в м. Одесі, згідно якого позивач передала відповідачу, продавцю зазначеної квартири, а [PERSON] прийняла завдаток у розмірі 15 597,94 грн. У подальшому договір купівлі-продажу зазначеної квартири укладений не був, але завдаток відповідач не повернула. Посилаючись на викладене, позивач просила суд про стягнення коштів. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити, відповідач до суду не зявився, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, причину неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи в її відсутність не надходило. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вислухавши доводи позивача, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню із наступних підстав. Як випливає з матеріалів справи, 11 грудня 2007 року [PERSON], фізична особа підприємець, та [PERSON] у письмовій формі уклали договір доручення на укладання попереднього договору про намір придбати об'єкт нерухомості. Позивач зобовязалась від імені [PERSON] укласти з продавцем [PERSON] (далі Відповідач) попередній договір купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS], та передати в якості завдатку суму 15 597,94 грн., що еквівалентно 2000 доларів США. Попередній та основний договори повинні були укладені до 31 січня 2008 р. 12 грудня 2007 р., [PERSON] від імені [PERSON], та відповідачка уклали письмовий попередній договір про намір продажу об'єкту нерухомості - квартири № 23 за адресою: м. Одеса, вул. Ген. Петрова, 29. За цим договором [PERSON] передала [PERSON] - продавцю вищезазначеної квартири, а [PERSON] прийняла завдаток у розмірі 15 597,94 грн. (еквівалент 2000 доларів США) ,що підтверджується її підписом в договорі, та письмовим поясненням від 07 вересня 2010 р. У подальшому договорі купівлі-продажу квартири № 23 за адресою: м. Одеса, вул. Ген. Петрова, 29 укладений не був, а завдаток залишився у [PERSON] [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди. В подальшому [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди Вказана справа розглядалася Малиновським районним судом м. Одеси, апеляційним судом Одеської області та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16.06.2011 року позов [PERSON] було задоволено частково, а в задоволенні зустрічного позову було відмовлено. Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що договір доручення на укладання попереднього договору від 11 грудня 2007 р., який був укладений між [PERSON] та [PERSON], та попередній договір купівлі - продажу квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON] (за яким [PERSON] діяла в інтересах [PERSON]..В.А.) укладений з порушенням ст. 657 ЦК України. Укладаючи договір доручення у письмовій формі та не посвідчивши його нотаріально, [PERSON] та [PERSON] не дотрималися вимог чинного законодавства щодо форми правочину, що відповідно до ч. 1 ст.220 ЦК України тягне за собою його нікчемність. Суд апеляційної інстанції також вказав, що і попередній договір купівлі-продажу квартири є нікчемним в наслідок порушення вимог щодо недодержання вимог про нотаріальне посвідчення договору. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своїм рішенням від 15 лютого 2012 р. з цими висновками суду апеляційної інстанції погодився та вказав, що застосовуючи наслідки недійсності правочину, передбачені ч.1 ст. 216 ЦК України, кожна сторона зобовязана повернути другій стороні у натурі, що вона одержала на виконання цього правочину. За рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] грошові кошти, отримані за договором від 11 грудня 2007 р. у розмірі 15 597,94 грн., що еквівалентно 2000 доларів США та 1559,79 грн., що еквівалентно 200 доларів США та сплачені судові витрати у розмірі 141 грн., витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 90,00 грн. Так, судом встановлено, що з [PERSON] були стягнуті кошти у розмірі 15 597,94 грн. які вона не отримувала, а передала [PERSON], яка їх не повернула. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Частиною 1 ст. 220 ЦК України зазначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про повернення коштів у звязку з визнанням правочину нікчемним є законними та підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК У країни, витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судові витрати позивача на момент подання позову складають судовий збір у розмірі 214 (двісті чотирнадцять) гривень 60 копійок. З відповідача по справі підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 214 (двісті чотирнадцять) гривень 60 копійок. На підставі ст.ст. 3-4, 10-11, 15, 59-61, 79, 88, 109, 118-120, 208-210, 212 215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved