Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-09 00:00:00

У квітні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПСП „Агро ВАМ, в якому, після зміни позовних вимог, просив визнати укладений між ним та ПСП „Агро ВАМ договір оренди земельної ділянки недійсним. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що оспорюваний договір оренди землі хоча і був зареєстрований в органі державної реєстрації, проте в порушення вимог ст. 15 Закону України „Про оренду землі не містить в собі такої істотної умови, як умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Крім того, вказаний договір оренди землі був укладений та пройшов державну реєстрацію ще до моменту закінчення договору оренди землі з ВАТ „Парафіївський цукровий завод, що укладався позивачем у 2007 році. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16 липня 2012 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить зазначене рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом при його ухваленні норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в порушення вимог ст. 15 Закону України „Про оренду землі у оспорюваному договорі відсутня така істотна умова, як умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, і відсутність цієї умови є підставою для визнання укладеного договору оренди недійсним. В письмових запереченнях ПСП „Агро ВАМ просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16 липня 2012 року залишити без змін. Вислухавши суддюдоповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що відсутні законні підстави для визнання договору оренди земельних ділянок недійсним, оскільки при його підписанні сторони досягли домовленості з усіх істотних умов, договір був зареєстрований у встановленому законом порядку, він виконувався протягом двох років, позивачем не було надано суду доказів невиконання або неналежного виконання умов договору. Проте з таким висновком місцевого суду не може погодитись апеляційний суд, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам чинного законодавства. Апеляційним судом по справі встановлено, що [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН №032203 є власником земельної ділянки площею 3,76 га, кадастровий номер 7421755700:04:000:1238, яка розташована на території Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області. 16 грудня 2009 року між [PERSON] та ПСП „Агро ВАМ було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно умов якого, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування вказану вище належну позивачу земельну ділянку строком на 10 років (а.с. 8-9). Даний договір зареєстровано в Ічнянському районному відділі Чернігівської регіональної філії Центру ДЗК, про що вчинено відповідний запис від 15 квітня 2010 року №041083400085. Передача зазначеної земельної ділянки орендарю підтверджується актом прийому передачі від 16 грудня 2009 року (а.с.14). Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 15 Закону України „Про оренду землі (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору) істотними умовами договору оренди землі є: - об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); - строк дії договору оренди; - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; - умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; - умови збереження стану об'єкта оренди; - умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; - умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; - існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; - визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; - відповідальність сторін; - умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. З оспорюваних договорів оренди землі вбачається, що в них відсутня така істотна умова, як умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. У разі виявлення факту відсутності у договорі хоча би однієї істотної умови після проведення його державної реєстрації, такий договір підлягає визнанню недійсним за правилами ст. 15 Закону України «Про оренду землі». Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 6 лютого 2012 у справі № 6-104ц11, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає доведеним факт того, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки не містить в собі всіх істотних умов, які визначені законом, що є правовою підставою для визнання його недійсними, у звязку з чим рішення суду першої інстанції на підставі пп. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати, а саме 53,65 грн. сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги (а.с.65).

Outcome: approved