Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-19 00:00:00

ПАТ "Дельта Банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 24.07.2007 року між ТОВ "Комерційний банк "Дельта", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк" та відповідачкою - позивачкою був укладений кредитний договір № 001-22004-240707, згідно умов якого банк відкрив [PERSON] картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні, надав платіжну картку, ПІН-код до неї та кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом, який розраховується банком самостійно. Позивач - відповідач зобов'язався обслуговувати [PERSON] на умовах викладених в тарифному пакеті Visa Класичний, що міститься в Додатку № 1 до договору та на умовах викладених в Правилах здійснення операцій за картковими рахунками, а та в свою чергу зобов'язалася щомісяця у встановлені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній місяць, сплачувати проценти за користування кредитною лінією, пеню у разі порушення строків сплати заборгованості та виконувати інші умови договору. Однак відповідачка - позивачка [PERSON] порушила умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 09.08.2012 року в неї виникла заборгованість в сумі 2523 гривень 53 копійки, яку представник позивача - відповідача в поданій заяві просить стягнути з неї, а також судовий збір в сумі 214 гривень 60 копійок. Позивачка - відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ "Дельта Банк" про стягнення суми прострочення кредитора за кредитним договором, посилаючись на те, що повернула банку всю суму боргу, вчинивши тим самим належне виконання умов договору, однак позивач - відповідач відмовився приймати належне виконання зобов'язання, тому відповідно до ст.613 ЦК України виникло прострочення кредитора. На підставі наведеного, позивачка - відповідачка вважає, що станом на 09.08.2012 року по укладеному кредитному договору № 001-22004-240707 від 24.07.2007 року за банком рахується заборгованість на загальну суму 2523 гривні 53 копійки, що є простроченням кредитора, тому просить стягнути на її користь вказану суму коштів, а також судові витрати у справі. Представник позивача - відповідача в судове засідання не з'явився, але в поданій позовній заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розгляд справи проводити у його відсутності, а також надіслав на адресу суду заперечення до зустрічного позову, в яких просить відмовити в його задоволенні. Представник відповідачки - позивачки [PERSON] в судовому засіданні позов ПАТ КБ "Дельта Банк" не визнав та пояснив, що дійсно 24.07.2007 року [PERSON] уклала кредитний договір з ПАТ КБ "Дельта Банк", отримала платіжну картку з лімітом коштів в сумі 2508 гривень. Повернення отриманих коштів відповідачка - позивачка проводила до 18.11.2008 року, а потім припинила, оскільки в банку їй пояснили, що вона все погасила. У зв'язку з цим, представник просить застосувати загальний строк позовної давності, вважає, що він на даний час закінчився, так як його слід рахувати з дати останньої проплати 18.11.2008 року. Він також заперечив той факт, що [PERSON] здійснювала повернення кредитних коштів в лютому 2010 року, посилаючись на те, що в неї відсутня квитанція про таку сплату, а тому вважає, що її не було. На думку представника, банк порушив права [PERSON] та ввів її в оману, так як умови кредитного договору були викладені незрозуміло, кредитний ліміт безпідставно змінений, умови надання кредитної картки вона не підписувала, про наявність заборгованості її ніхто не повідомляв. Крім того, представник зазначив, що не може повідомити скільки коштів і коли знімала [PERSON] з картки, не знає чи достовірні в цій частині відомості зазначені в розрахунку заборгованості, але вважає, що не більше 2508 гривень, так як це встановлений ліміт, а тому в банку немає підставі вимагати повернення 2523 гривень 30 копійок, що перевищує ліміт. Вважає, що розрахунок заборгованості є незрозумілим, помилковим і таким, що не відповідає дійсності. Представник позивачки також підтримав зустрічний позов, просить його задоволити, посилаючись на те, що [PERSON] належним чином виконала свої зобов'язання перед банком, повернула отримані кошти, була переконана, що все погасила, а банк відмовляється прийняти сплату, тому вважає, що в даному випадку має місце прострочення кредитора, згідно ст.613 ЦК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 24 липня 2007 року між ТОВ "Комерційний банк "Дельта", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 001-22004-240707, згідно умов якого банк відкрив відповідачці - позивачці картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні, надав платіжну картку, ПІН-код до неї та відкрив кредитну лінію з лімітом 2508 гривень, а [PERSON] зобов'язався щомісяця у встановлені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній місяць в розмірі визначеному в Тарифному плані Visa Лояльний, сплачувати проценти за користування кредитною лінією, пеню у разі порушення строків сплати заборгованості за ставками, які зазначені в Тарифному пакеті Visa Лояльний, що містяться в Додатку № 1 до кредитного договору та виконувати інші умови договору. Вказаний договір підписаний позивачкою, що підтвердив в судовому засіданні її представник. Як вбачається з Тарифів на обслуговування платіжних карток Visa Classic Тарифний пакет "Лояльний" та анкети позичальника [PERSON], відповідачка - позивачка була ознайомлена з умовами надання та обслуговування платіжної картки, про що свідчить її підпис у вказаних документах, достовірність якого підтвердив її представник. Згідно довідки про розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №001-22004-240707 від 24.07.2007 року станом на 09.08.2012 року, за відповідачкою - позивачкою рахується заборгованість по тілу кредиту в сумі 2523 гривні 53 копійки. В даній довідці також зазначено коли та які суми грошей знімала з картки [PERSON], а саме: 11.09.2007 - 2000 грн., 29.10.2007 - 630 грн., 21.05.2008 - 200 грн., 27.06.2008 - 350 грн., 17.07.2008 - 500 грн., 07.08.2008 - 150 грн., 04.08.2008 - 300 грн. Повернення [PERSON] отриманих коштів відбувалося в такому порядку: 12.10.2007 - 211 грн., 13.11.2007 - 221 грн., 27.11.2007 - 99 грн., 12.12.2007 - 300грн., 12.01.2008 - 250 грн., 12.02.2008 - 230 грн., 13.03.2008 - 211 грн., 15.04.2008 - 200 грн., 15.05.2008 - 184 грн., 17.06.2008 - 199,61 грн., 18.07.2008 - 500 грн., 14.07.2008 - 215 грн., 12.08.2008 - 215 грн., 16.09.2008 - 245 грн., 28.10.2008 - 235 грн., 18.11.2008 - 290 грн. Згідно даного розрахунку, [PERSON] також сплатила частину отриманого кредиту за період з 01.02. - по 26.02.2010 року, однак сума сплати не винесена в колонку "платежі", а значиться в колонці "кредит, сплачено". Вказаний розрахунок заборгованості та інформація, що міститься в ньому, в суду сумнівів не викликає, оскільки представник відповідачки - позивачки не надав жодних належних та допустимих доказів, які б доводили його неправильність, крім його особистих переконань. З копій квитанцій про сплату [PERSON] коштів в рахунок погашення отриманого кредиту за кредитним договором №001-22004-240707 від 24.07.2007 року, вбачається, що позивачка - відповідачка повертала банку частинами отримані кошти в період з 2007 по 2008 роки в сумах, які зазначені в довідці про розмір заборгованості, а банк приймав вказані платежі. Факт сплати цих коштів представник відповідачки - позивачки підтвердив. Твердження представника відповідачки - позивачки про те, що його довірителька не пам'ятає факт повернення банку отриманих кредитних коштів в лютому 2010 року, а тому його не здійснювала, суд до уваги не приймає, оскільки він не спростовується жодними доказами та суперечить відомостям, які викладені в довідці про розрахунок заборгованості. Згідно ст.526 ЦУК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 2 статті 1054 та частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно ст.ст.256, 257, 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права. Відповідно до ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка - позивачка [PERSON] сплатила частину кредиту в лютому 2010 року, що свідчить про визнання нею свого боргу, а тому суд вважає, що в даному випадку має місце переривання перебігу позовної давності і його слід рахувати з лютого 2010 року. Відповідно, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в межах загального строку позовної давності, тому відсутні підстави для його застосування. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ "Дельта Банк" підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачка - позивачка [PERSON] порушила зобов'язання, передбачені кредитним договором та добровільно не сплатила заборгованість в сумі 2523 гривні 30 копійок, тому вказана сума коштів підлягає стягненню з неї на користь банку разом із сумою судового збору. Що стосується зустрічного позову, то представник відповідачки - позивачки в його обґрунтування посилається на ст.613 ЦК України, згідно якої кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Однак суд вважає, що кредитора ПАТ КБ "Дельта Банк" не можна вважати таким, що прострочив, так як сам представник відповідачки - позивачки в судовому засіданні не заперечив той факт, що [PERSON] частинами повертала отримані за кредитним договором кошти та в підтвердження надав копії квитанцій про сплату. Водночас факт прийняття банком належного виконання зобов'язання [PERSON] підтверджується довідкою про заборгованість, де обліковано всі її платежі, як прийняті. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити за його безпідставністю.

Outcome: approved