Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-09 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що він в 1996 р. мав намір та можливості придбати житло для себе та членів своєї сім'ї. Вказує, що станом на 1996 р. він, його дружина та двоє їхніх дітей були прописані та проживали в квартирі, що знаходиться за адресою: Київська область, [ADDRESS], дана квартира належить його тестю. Вказує, що пошуком квартири він займався самостійно та не звертався за допомогою до фахівців з нерухомості та під час пошуків нерухомого майна йому трапилося оголошення розміщене на стовпі з пропозицією купити житловий будинок в м. Ірпені. Зазначає, що в оголошенні було сказано, що ціна договірна та вказано номер телефону продавця, так він, зателефонувавши по вказаному телефону він познайомився з відповідачем -[PERSON] та її чоловіком. Стверджує, що подружжя [PERSON] запропонувало йому придбати у них будинок за такими умовами: продавець -[PERSON] зобов'язується продати житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а покупець зобов'язується купити будинок, та ціна за вищевказаний житловий будинок складає -25 000 дол. США, що станом на 1996 р. становило еквівалент до національної валюти -46 250 грн. Крім того, позивач стверджує, що вони з відповідачем домовилися, що він сплатить їй, [PERSON] аванс у розмірі 3 000 дол. США, що станом на 1996 р. становило еквівалент до національної валюти -16 650 грн., дану умову він виконав та передав [PERSON] вищевказану суму. Також вказує, що між ним та відповідачем фактично у 1996 році був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: Київська область, [ADDRESS]. Також зазначає, що після укладення даного договору подружжя [PERSON] виїхало на постійне місце проживання до іншої країни, та повинні були повернутися у 1999 році й отримати решту домовленої суми, та нотаріального оформлення договору купівля-продажу, але як вказує позивач, з 1997 р. зв'язок між ним та подружжям [PERSON] обірвався. Тільки, як стверджує позивач, в серпні 2012 р. до України приїхали родичі відповідача та почали вимагати від нього кошти в сумі 120 000 дол. США на виконання договору купівлі-продажу, але оскільки дану суму вираховують виходячи з вартості нерухомого майна станом на 2012 р., а договір, за ствердженням позивача був укладений у 1996 р, і ціни відповідно на нерухомість були інші, тому він змушений звернутися до суду з позовом, в якому просить визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: Київська область, [ADDRESS] між продавцем [PERSON] та ним, [PERSON], укладений 23.11.1996 р. дійсним; визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: Київська область, [ADDRESS]; та зобов'язати відповідача прийняти від нього 176 000 грн. Позивач та представники позивача в судове засідання з'явилися, підтвердили обставини викладені у позовній заяві, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представники відповідача в судове засідання з'явилися, заперечували щодо позову, просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також заявляли клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку зі спливом строків позовної давності. Заслухавши доводи та заперечення сторін, заслухавши пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], його дружина - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копіями паспортів (а.с.6-9). Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 09.08.2011 р. власник будинку № [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про право приватної власності від 15.10.1996 р. власником жилого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], є [PERSON], й дане свідоцтво видане на підставі рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради народних депутатів 24.09.1996 р. за №254/3 (а.с.10). Також відповідно до Державного акту від 16.12.1996 р. [PERSON] на підставі рішення Ірпінської міської ради Народних депутатів від 19.11.1996 р. було передано у приватну власність земельну ділянку, що знаходить за адресою: Київська область, [ADDRESS] (а.с.105). Згідно листа №17/-вх.2532 від 25.05.11 р. відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління МВС України в Київській області гр. [PERSON], [INFO], у Відділі ГІРФО ГУ МВС України в Київській області 12.11.1996 р. отримала дозвіл на виїзд на постійне місце проживання до Німеччини. Відносини між сторонами, що є предметом спору, врегульовуються нормами Цивільного кодексу Української РСР (надалі -ЦК УРСР). Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, на підставі встановлених судом обставин, пояснень свідків та зазначених норм Закону, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем не надано доказів про згоду усіх істотних умов договору із відповідачем, не надано доказів ухилення відповідача від нотаріального оформлення угоди, та не надано доказів реєстрації договору купівлі-продажу жилого будинку у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed