Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-03 00:00:00

17 жовтня 2013 року [PERSON] звернулася в суд з вищевказаним позовом. 19.11.2013 року позивачем до суду подана заява про зміну підстав позову (а.с. 89-92). Позовні вимоги, викладені в позовній заяві та заяві про зміну підстав позову, [PERSON] мотивувала тим, що 08.07.2013 р. відповідно до наказу голови правління ПАТ «Вінницягаз» Кривак О.А. №661-к від 05.07.2013 р. її було звільнено з посади інженера (аналітика) ВОРГ у зв'язку зі скороченням чисельності працівників на підставі ст. 40 п.1 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці. Дане звільнення з роботи позивач вважає незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Так, в порушення п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідач звільнив її без згоди профспілкової організації, яка діє на підприємстві. Фактично скорочення чисельності працівників на підприємстві не відбулося, оскільки відповідач прийняв на роботу нових працівників, збільшивши їх чисельність. Крім того, позивачем на роботу прийнято працівника аналогічної з її кваліфікацією та посадовими обов'язками, які були покладені на неї до звільнення. В порушення ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України її персонально не було повідомлено за два місяці про звільнення у зв'язку зі скороченням штату. 29.04.2013 року лише на підпис була надана загальна відомість до наказу про реорганізацію. Також їй не було запропоновано нової роботи, що є порушенням ч. 2 ст. 40 КЗпП України, хоча відповідач мав таку можливість, оскільки до складу ПАТ "Вінницягаз" входить багато структурних підрозділів, які розташовані як в м. Вінниці так і в інших містах Вінницької області. У зв'язку з викладеним позивач вважає, що оскільки була звільнена із порушенням норм трудового законодаства, то має право на поновлення на попередній роботі, на виплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 08.07.2013 року по день поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди, яку оцінює в 10 000 грн. Моральна шкода виразилась у порушенні законних прав позивача, що в свою чергу призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, докладення додаткових зусиль для пошуку нової роботи та організації свого життя. В листопаді 2013 року позивачем до суду подана заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, яка мотивована тим, що при звільненні адміністрація підприємства ПАТ «Вінницягаз» запевняла її та інших працівників, що протягом двох-трьох місяців після звільнення вони будуть прийняті на роботу, оскільки фактично здійснюється реорганізація підприємства, всі працівники відокремленого підрозділу будуть прийняті до головного підприємства, а звільнення за скороченням штату необхідно провести з метою збалансування фактичних витрат підприємства. (а.с. 96). В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, заяві про зміну підстав позову та про поновлення строку звернення до суду. Просила поновити пропущений позивачем строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі і задоволити позов в повному обсязі. Додатково зазначила, що позивачу не було відомо, що вона не є членом профспілкової організації. Наказ №212 від 26.04.2013 р. «Про попередження щодо вивільнення» містить найменування посад і прізвища працівників, але в ньому працівники з невідомих причин не розписувались, як повідомлені про наступне звільнення. Наказ ніяких посилань на додатки до нього не має. Позивач розписався у якомусь додатку до наказу, не розуміючи, за що він розписується. Представник відповідача позов не визнав. Пояснив, що позивач не була членом профспілки, тому згода щодо її звільнення від профспілки не була потрібна. Позивачу не пропонувалась інша робота, тому що такої роботи на підприємстві станом на квітень 2013 року не було. Про майбутнє звільнення позивач була належним чином повідомлена в строк, передбачений законом, про що свідчить її підпис в додатку до наказу. Крім того, зазначив, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі. Мотиви з яких позивач просить поновити даний строк, на його думку необгрунтовані. Спричинення моральної шкоди позивачу не доведено. Просив відмовити в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку та в задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З наказу № 661-к від 05.07.2013 року ПАТ по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" (а.с. 7) та запису в трудовій книжці [PERSON] (а.с. 6) судом встановлено, що остання була звільнена з посади інженера (аналітика) ВОРГ Вінницького міжрайонного управління газового господарства у зв'язку зі скороченням чисельності працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою наказу про звільнення, як в ньому зазначено, є наказ № 211 від 26.04.2013 року та згода профкому. Згідно наказу № 211 від 26.04.2013 року ПАТ "Вінницягаз" про зміни в штатному розкладі та скорочення працівників ПАТ "Вінницягаз" у пункті 3 передбачено скорочення ряду посад та виключення їх зі штатного розпису ПАТ "Вінницягаз", в тому числі і посади позивача (а.с. 19-35). Згідно ст. 49-2 ч. 1 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Згідно наказу № 212 від 26.04.2013 року про попередження щодо вивільнення наказано попередити працівників Вінницького МУГГ про наступне їх звільнення з 08.07.2013 року, при цьому судом встановлено, що позивача в переліку таких працівників в наказі немає (а.с. 44-45). Разом з цим в додатку № 1 до наказу № 212 від 26.04.2013 року (про скорочення згідно переліку) є підпис позивача [PERSON], інженер (аналітик), від 30.04.2013 року, з якого суд робить висновок про те, що вона була персонально попереджена про звільнення у звязку зі скороченням штатів (170-172). Згідно ст. 49-2 ч. 3 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Доказів того, що позивачу [PERSON] пропонувалась інша робота на підприємстві ПАТ «Вінницягаз» матеріали справи не містять. Як пояснив представник відповідача в судовому засіданні, інша робота позивачу не пропонувалась, оскільки іншої роботи за відповідною професією чи спеціальністю на підприємстві не було. Судом встановлено, що при звільнення працівників у зв'язку зі скороченням штатів ПАТ «Вінницягаз» до Лівобережного центру зайнятості м. Вінниці подано Звіт форми № 4-ПН (план)"Про заплановане вивільнення працівників" станом на 08.05.2013 р. із зазначенням професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці працівників, в тому числі і щодо відповідача [PERSON] (а.с. 46-50). З наданого суду Лівобережним міжрайонним центром зайнятості звітів за формаою 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії), які подавались до Центру ПАТ "Вінницягаз" у червні, липні та серпні 2013 року, судом встановлено, що вакансія інженера (аналітика) ВОРГ відсутня (а.с. 163-167). З наказу голови правління ПАТ «Вінницягаз» №288 від 19.06.2013 р. встановлено, що з 01.07.2013 р. створено управління і відділи ПАТ «Вінницягаз» та перераховано в якому складі (а.с. 53-54). Також встановлено, що за період: липень-вересень 2013 р. ПАТ "Вінницягаз" прийнято на роботу на різні посади нових працівників (а.с. 178-181). Разом з цим зі списку прийнятих працівників вбачається, що в основному працівники приймались у районні відділи ПАТ "Вінницягаз", при цьому посади, яка б відповідала посаді позивача, серед них немає. Згідно ст. 43 ч. 1 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 ст. 40 КЗпП України (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Судом встановлено, що 19.06.2013 р. ПАТ «Вінницягаз» за №08-31-2013 звернулось до Об'єднаної профспілкової організації ПАТ «Вінницягаз» щодо надання згоди на звільнення працівників в зв'язку зі змінами в штатному розкладі та скороченням з 08.07.2013 р. (а.с. 51) 05.07.2013 р. за №45 Об`єднана профспілкова організація ПАТ «Вінницягаз» погодила Наказ ПАТ «Вінницягаз» «Про зміни в штатному розкладі та скорочення працівників ПАТ «Вінницягаз» з 08.07.2013 р. (а.с. 52). Згідно довідки ПАТ «Вінницягаз» № 28 від 21.01.2014 р. [PERSON] за період роботи у Вінницькому міжрайонному управлінні газового господарства з 15.12.2011 року по 08.07.2013 року не була членом первинної профспілкової організації і з її заробітної плати не проводились відрахування членських внесків (а.с. 184). Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач не була членом профспілкової організації, а тому попередньої згоди первинної профспілкової організації на її звільнення не було потрібно. 08.07.2013 р. відповідно до наказу голови правління ПАТ «Вінницягаз» №642-к від 05.07.2013 р. «Про припинення трудового договору» позивача звільнено з роботи у зв'язку з скороченням чисельності працівників згідно ст. 40 п.1 КЗпП України відповідно до наказу №211 від 26.04.2013 р., про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці. (а.с. 6). Рішенням Наглядової ради ПАТ «Вінницягаз» від 24.07.2013 р. затверджено нову організаційну структуру ПАТ «Вінницягаз» з 01.08.2013 р., тобто затверджено нову організаційну структуру після звільнення позивача. Відповідно до затвердженої організаційної структури доручено правлінню ПАТ «Вінницягаз» внести зміни до штатного розкладу, видати відповідні накази по товариству (Протокол №24/07-2013 від 24.07.2013 р. засідання Наглядової ради ПАТ «Вінницягаз» - (а.с. 174-175). Організаційна структура ПАТ «Вінницягаз», затверджена 24.07.2013 р. (а.с. 176-177). Згідно довідки ПАТ «Вінницягаз» від 25.11.2013 р. станом на 09.07.2013 р. відсутній штатний розклад працівників апарату управління та робітників Вінницького міжрайонного управління газового господарства ПАТ «Вінницягаз» у зв»язку з припиненням господарської діяльності зазначеного управління. (а.с. 182). За змістом ст. 233 ч. 1 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Суд прийшов до висновку, що місячний строк звернення до суду про поновлення на роботі позивачем пропущено, оскільки встановлено, що трудова книжка отримана нею в день звільнення - 08.07.2013 р., а до суду вона звернулася лише 17.10.2013 р. Згідно ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 КЗпП України, суд може поновити ці строки. Однак посилання позивача на те, що адміністрація відповідача запевняла її, що протягом двох-трьох місяців вона буде прийнята на роботу не може бути розцінена судом як поважна причина пропуску цього строку. Інших доказів поважності причин пропуску цього строку позивачем суду не надано. В зв'язку з цим суд не вбачає підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що під час звільнення позивача мали місце порушення трудового законодавства, зокрема те, що позивачу відповідачем не було запропоновано іншу роботу, однак позов не може бути задоволений у зв'язку з пропуском позивачем місячного строку звернення до суду за захистом свого права про поновлення на роботі. Немає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також про відшкодування моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, оскільки зазначені вимоги випливають з вимоги про поновлення на роботі.

Outcome: dismissed