Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом остаточно уточнивши вимоги мотивує вимоги тим, що в діловому журналі Сумських підприємців №8 від 25.04.2012 року, опублікована стаття «Маршрут приткновения», авторами якої є [PERSON] та [PERSON] викладені відомості не відповідають дійсності, принижують його честь та гідність та ділову репутацію, а саме зазначають, що звільнений з посади він по статті, що саме він намагається силовими методами припинити нелегальні перевезення пасажирів автобусами у міжміському сполученні, що викликає у оточуючих формування негативної думки про його особу. Аналогічні відомості були викладені у газеті «Панорама», його звернення до авторів статей про спростування інформації позитивного результату не дали. Автори статей звинувачують його, що нібито він обявив війну проти перевізників, хоче ліквідувати нелегальних перевізників як конкурентів, звинувачують, що [PERSON] підготовив для Міністерства інфраструктури України оригінальні пропозиції : задушить податковою, подавити міліцією і таке інше, дана інформація стосується його особисто як голову ради Сумського обласного осередку Всеукраїнської громадської асоціації автомобільних перевізників. Його репутація ніколи не була заплямованою, розповсюджена відповідачами інформація не відповідає дійсності, її поширення ганьбить його честь та гідність та ділову репутацію. Відповідачі порушили його права і відповідно до вимог ст. 32 Конституції України ст. 280 ЦК України, ст.49 Закону України «Про інформацію» він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому збиранням, зберіганням, використанням та поширенням недостовірної і наклепницької інформації, просить визнати інформацію поширену відносно нього недостовірною, наклепницькою, зобовязати відповідачів її спростувати, стягнути моральну шкоду 22000 грн., а також судові витрати. У судовому засіданні позивач і його представник вимоги підтримали. Представник відповідача ТОВ «Всі Суми Панорама- Медіа», позов не визнав зазначив, що в статтях відсутня недостовірна інформація, факт намагань усунути перевізників про яких йде мова у статтях підтверджується самим позивачем і доданими матеріалами. Позивач є публічною особою тому він свідомо відкрився для критики і оцінки його дій. Відповідачем і авторами статей була зібрана інформація про набравший розголос конфлікт між перевізниками і владою у м. Суми. Їх дії не суперечать ст.ст. 2,337,41,42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) України», просить суд відмовити в задоволенні вимог. Відповідач [PERSON] з позовом не згодна, зазначає, що інформація поширена про позивача відповідає дійсності вона отримана із законних джерел, а саме з коментарів самого позивача, письмових матеріалів складених самим позивачем, а також з інтервю з офіційними особами, просить суд відмовити в задоволенні вимог. Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в попередніх засіданнях з позовом не погоджувалась, зазначала, що інформація відносно позивача достовірна і в ній відсутні прояви наклепу, в її статті відображена лише критика. Суд заслухавши сторони по справі , дослідивши зібрані докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню згідно наступного: Як було встановлено під час судового засідання, що в діловому журналі Сумських підприємців №8 від 25.04.2012 року, опублікована стаття «Маршрут приткновения», авторами якої є [PERSON] та [PERSON] викладені відомості про те, що держава почала боротьбу з нелегальними перевізниками, всі події дослівно : ( все закрутилось в феврале 2012 г. корда мы позвонили [PERSON] президенту Союза перевозчиков Украины, он сказал, что так прессуют только Сумы. Мы удивились почему?. Оказывается все исходит от [PERSON], главы ассоциации автомобильных перевозчиков Сумской области. Из должности замначальника управления автотрансинспекции он ушел по статье. Как такой человек может возглавлять ВААП в области. Какие у него на это есть причины? Либо он хочет, чтобы мы вступили в ВААП, либо задавить нас. Аналогічні відомості були викладені [PERSON] в статті «Принудительная легализация»,«Накануне войны». Згідно зі ст.10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно повязане з обовязками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадянської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоровя або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Відповідно до ст.34 Конституції кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запо бігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей. Статтями 28, 32 Конституції гарантується кожному право на повагу до його гідності, на судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе. Стаття 5 закону «Про інформацію»передбачає, що основними принципами інформаційних відносин є об єктивність, вірогідність інформації. Відповідно до п.3 постанови Пленуму ВС від 28.09.90 року №7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій»під поширенням відомостей слід розумі ти, зокрема, викладення в заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. До відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь, гідність громадянина та організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі. Відповідно до ст. 42 Закону України від 16 листопада 1992 року Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян, якщо вони є дослівним відтворенням офіційних виступів посадових осіб державних органів, організацій і об`єднань громадян. Судом достовірно встановлено, що авторами статей опублікованими в діловому журналі Сумських підприємців №8 від 25.04.2012 року, стаття «Маршрут приткновения», авторами якої є [PERSON] та [PERSON], викладені [PERSON] в статті «Принудительная легализация»,«Накануне войны»є не що інше як відтворення інформації отриманої з інтервю з [PERSON], президентом Союзу перевізників України, матеріали справи (а.с.9), а також викладення інформації яка надана самим позивачем в Пропозиціях Асоціації автомобільних перевізників Сумської області, щодо вирішення проблеми «нелегальних» перевезень пасажирів автобусами у міжобласному міжміському сполученні матеріали справи (а.с.а.с.25-26), дані відомості є дослівним відтворенням виступів вказаних осіб. В звязку з чим у суду відсутні правові підстави покладення відповідальності за публікацію недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права [PERSON], а відповідно і відшкодування немайнової шкоди.

Outcome: dismissed