Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-08 00:00:00

В березні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що вона є власником житлового будинку №5 по вул. Бр. Бреславських в с. Прибужани Вознесенського району Миколаївської області. Позивачка зареєстрована та проживає за цією адресою. З 2010 року в будинку, крім інших осіб, зареєстрований її зять відповідач по справі. Також вказувала на те, що [PERSON] з 06 січня 2012 року за місцем реєстрації без поважних причин не проживає, на користування житлом не претендує, однак не бажає в добровільному порядку знятися з реєстрації. Оскільки реєстрація відповідача в належному позивачці будинку створює власнику перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю, а тому [PERSON] на підставі норм ст.ст. 386, 405 ЦК України просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй житловим приміщенням. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Представник третьої особи Вознесенського РВ УДМС України в судове засідання не з`явився, проте направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд вважав можливим провести розгляд справи без участі представника третьої особи, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих ними доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки визнання позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку №5 по вул. Бр. Бреславських в с. Прибужани Вознесенського району Миколаївської області. Позивачка зареєстрована та проживає за цією адресою. З 2010 року в будинку, крім інших осіб, зареєстрований її зять відповідач по справі. Проте з пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи (а.с. 6) вбачається те, що відповідач з 06 січня 2012 року за місцем реєстрації без поважних причин не проживає, на користування цим майном не претендує, однак на вимогу позивачки не знявся з реєстраційного обліку в добровільному порядку. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) члени його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки, інші особи, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання колишнього члена сімї власника житла таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють підстави припинення особистого сервітуту. Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла (в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За такого, враховуючи встановлені обставини, зокрема відсутність відповідача без поважних причини за місцем реєстрації понад встановлені законом строки, відсутність домовленості сторін про подальше право на користування житлом з боку відповідача, його небажання знятися з реєстраційного обліку, наслідком чого є створення ним перешкод власнику щодо належного користування та розпорядження будинком, а тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved