Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 25 жовтня 2005 року між нею та [PERSON] укладено договір позики, що підтверджується борговою розпискою, згідно якої Позивачка надала у позику Відповідачці грошові кошти у розмірі 70000 доларів США, що на момент підписання складало 350000 гривень, а [PERSON] зобовязувалась повернути зазначені кошти до 25 жовтня 2006 року. Позивач стверджує, що 15 серпня 2008 року Васильківським міськрайонним судом Київської області оголошено рішення у справі № 2-2211/08 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено та визнано право стягнення грошових коштів, у рахунок погашення боргу [PERSON] перед кредитором [PERSON] звернуто стягнення на земельну ділянку. Однак рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2011 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2008 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Оскільки на сьогоднішній день відповідачем грошові кошти взяті в борг не повернуті, позивач звертається до суду з даним позов і просить стягнути з [PERSON] 70000 доларів США, що на момент подання позовної заяви згідно курсу НБУ України становить 559300 гривень. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позову виходячи з наступних підстав. Судом достовірному встановлено, що Позивач уклав з відповідачем [PERSON] договір позики від 25 жовтня 2005 року та надав грошові кошти в сумі 70000 (сімдесят тисяч) доларів США, що станом на час укладення цього договору було еквівалентно 350000 грн., які відповідачка зобовязувалася повернути до 25 жовтня 2006 року, про що свідчить надана суду позивачем розписка. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2008 року, у рахунок погашення боргу [PERSON] перед кредитором [PERSON] звернуто стягнення на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,42 га, що розташована на території Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2011 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2008 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою Київського апеляційного суду Київської області від 26.11.2012 року виправлено описку в рішенні Апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2011 року та зазначено, що наявність описки перешкоджає [PERSON] звернутись до суду за захистом своїх прав внаслідок невиконання вказаного договору позики, укладеному 25.10.2005 року між сторонами. Згідно з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути предявлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приймаючи до уваги те, що відповідач не виконав свій обов'язок по поверненню коштів у встановлений договором строк, то відповідач вважається таким, що прострочив. А тому вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved