Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-09 00:00:00

Позивач в січні 2010 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа Відділ громадянства і реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про звернення стягнення на предмет іпотеки. 25 листопада 2010 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] Авальв особі Дніпропетровської обласної дирекції, третя особа [PERSON] про розірвання кредитного договору, договору іпотеки та стягнення суми. Справа розглядалася суддями Зосименко С.Г. і [PERSON] Розпорядженням №1 від 04 квітня 2011 року про призначення повторного автоматичного розподілу справ у звязку із переведенням судді Мірошниченко Н.В. на роботу на посаду судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська, відповідно до Указу Президента України від 02 квітня 2011 року №345/2011 цивільна справа автоматичним розподілом від 22.04.2011 року передана судді Слюсар Л.П. Під час судового розгляду позовні вимоги були уточнені та визначені сторони по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в уточненій позовній заяві ( т.2 а.с.51-54) посилався на те, що 05 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "[PERSON] Аваль", правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство "[PERSON] Аваль " (позивач) та [PERSON] (відповідачкою) був укладений кредитний договір № 014/3182/141295/82 про надання кредиту, згідно пунктів 1.1. - 1.3. якого позивач зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 49 980,00 доларів США строком на 96 місяців з 05 грудня 2007 року по 05 грудня 2015 року, а [PERSON] прийняла на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14,00% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно графіку, кінцевий строк погашення кредиту - 05 грудня 2015 року. В забезпечення виконання зобов'язань по поверненню кредитних коштів, між позивачем та відповідною [PERSON] 05.12.2007 року було укладено Договір іпотеки № 014/3182/141295/82/1 про передачу в іпотеку квартири за № 23, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Миру, буд. 21, та належить відповідачці [PERSON] на праві приватної власності. Позивач виконав свої зобов'язання за Кредитним договором належним чином, видавши готівкою через касу кошти [PERSON] в розмірі 48 980,40 дол. США, що підтверджується заявою на видачу готівки від 05 грудня 2007 року. Згідно п. 1.3.1. Кредитного договору позичальник при наданні кредиту, сплатив Банку комісію за оформлення кредиту в розмірі 2% від суми кредиту (без ПДВ), що становило 999,60 доларів США. Відомості щодо обтяження Предмета іпотеки були внесені до Державного реєстру іпотек 05.12.2007 року за № 15851545 та до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 05.12.2007 року за № 15851088. На сьогоднішній день, відповідачка [PERSON] не виконує свої зобов'язання за Кредитним договором і не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до Графіку кредитного договору. На підставі умов Кредитного договору, Договору іпотеки та норм чинного законодавства позивачем були направлені письмові вимоги (претензії) на адреси [PERSON] та [PERSON] (вих. № 20-20/1547 від 31.07.2009 року, вих. № 20-20/1546 від 31.07.2009 року) про виконання порушеного зобов'язання в строк до 31.08.2009 року, але зобов'язання так і не були виконані. Таким чином, сума заборгованості [PERSON] перед Банком за Кредитним договором станом на 24.11.2009 року складає 66153,61 дол. США (1дол. США= 7,99 грн.), де: 47 006,06 дол. США - непогашена сума кредиту, 7159,31 дол. США - несплачені проценти, 11 988,24 дол. США - нарахована пеня, що по курсу НБУ станом на 24.11.2009р. становить 528 567,34 грн. Просили суд: звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № 014/3182/141295/82/1 від 05.12.2007 року, а саме: квартиру № 23 в житловому будинку літ. А-10, яка складається з: 1 - коридор, 2 - житлова, 3 - туалет, 4 - ванна, 5,6 - житлові, 7 - кухня, 8 - кладова, І - лоджія, II - балкон, загальна площа 64,4 кв. м., житлова площа 37,3 кв. м., та знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Миру, буд. 21 і належить на праві приватної власності Відповідачеві-1 - [PERSON] для задоволення грошових вимог [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] Авальза Кредитним договором № 014/3182/141295/82 від 05.12.2007 року в сумі 528 567,34 грн. шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України „Про виконавче провадження"; виселити [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON] ( [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], паспорт серії АМ №378865 вид.17.04.2004 р., Індустріальним РВ ДМУ України в Дніпропетровській обл.), [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з квартири № 23 будинку 21 по пр-т. Миру в місті Дніпропетровську; судові витрати по справі покласти на відповідачів. 25 листопада 2010 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] Авальв особі Дніпропетровської обласної дирекції, третя особа [PERSON] про розірвання кредитного договору, договору іпотеки та стягнення суми, посилаючись на те, що 05 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "[PERSON] Аваль" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/3182/141295/82 про надання кредиту у розмірі 49 980,00 доларів США на споживчі цілі строком до 2015 року. В забезпечення належного виконання зобов'язань по кредитному договору між Банком та [PERSON] 05.12.2007 року було укладено Договір іпотеки № 014/3182/141295/82/1 про передачу в іпотеку квартири за № 23 в будинку № 21 по пр. Миру в м. Дніпропетровську. В період з моменту отримання кредитних ресурсів та до 22.10.2008 року [PERSON] виконувала зобов'язання належним чином. Але в подальшому, в зв'язку з істотною зміною обставин в економіці України, саме подорожчання валюти кредиту, остання стала не в змозі кожного місяця сплачувати суму ануітетного платежу в розмірі 868,23 доларів США, про що неодноразово [PERSON] повідомляла керівництво банку. Банк належним чином жодного разу не повідомив ні [PERSON], ні [PERSON] про виникнення заборгованості за кредитним договором. На момент отримання кредитних ресурсів в доларах США за офіційним курсом тіло кредиту дорівнювало 252 399 грн. 00 коп., що чітко обумовлювало інтереси [PERSON], тобто вважає, що фактично [PERSON] отримувала кредит у розмірі 252 399 грн. 00 коп., й повертати повинна саме цю суму. Вважає, що фінансова установа - [PERSON], навмисно не пред'являв належним чином ні претензії, ні позов, чекаючи зростання суми неустойки, процентів за користування його коштами та чіткий намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Також вважає, що [PERSON] повинен був би з початку звернутися з позовом про стягнення суми за кредитним договором та розірвання його, а в подальшому при неможливості виконання рішення суду поставити відповідно питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовна заява Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки істотно порушує законні права та інтереси не тільки її ([PERSON]А.), але й всіх малолітніх дітей [PERSON] в кількості трьох осіб, що зареєстровані та мешкають в [ADDRESS]. Просила суд: розірвати договір іпотеки № 014/3182/141295/82/1 укладений між ВАТ [PERSON] Аваль та [PERSON]; розірвати кредитний договір № 014/3182/141295 від 05.12.2007 року укладений між ВАТ [PERSON] Авальта [PERSON]; стягнути з [PERSON] грошову суму на користь ВАТ [PERSON] Авальв особі Дніпропетровської обласної дирекції суму в гривні, що еквівалентна 66\~153,61 доларів США за курсом, який діяв станом на 05.12.2007 року. Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] Авальв особі Дніпропетровської обласної дирекції у судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. У задоволенні зустрічних позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. Вказала, що вибір способу захисту порушених прав є правом позивача. З квітня 2009 року відповідачка [PERSON] припинила погашати кредит та жодного разу не зявилася до банку для урегулювання відносин. Кредитні кошти були отримані [PERSON] під заставу квартири. Відповідач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги не визнала. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги не визнала. Вказала, про те, що кредит брала на розвиток бізнесу, однак в звязку з світовою фінансовою кризою бізнес став збитковий, наразі в неї не має коштів щоб погашати кредит, її сімя живе за кошти, які надаються державою на допомогу дітям. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник третьої особи Відділу громадянства і реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області у судове засідання не зявився. Відповідно до листа № 18/166 від 12 вересня 2012 року начальника Індустріального РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області просять розглядати справу без участі представника. Представник третьої особи Відділу опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка в повідомлені. Прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідачі та представник відповідачки [PERSON] наполягав на відкладення розгляду справи, в звязку з неявкою представника Відділу опіки та піклування та прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська. Однак, оскільки відповідачами затягувався розгляд справи, повістки про час і місце слухання справи тривалий час навмисно ними не отримувалися, про що свідчать повернені без виконання повідомлення про вручення повісток за закінченням терміну зберігання (а.с.68-75), та приймаючи до уваги той факт, що прокурор та представник Відділу опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради неодноразово були присутні в судовому засіданні, а також приймаючи до уваги відповідь відповідачки [PERSON] про те, що в них були причини неявки до суду, однак ніяких доказів суду надано не було, тому суд приходить до висновку про зловживання правами відповідачами та позивачкою за зустрічним позовом, а тому вважає за можливим розглянути справу без представників третіх осіб. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачку [PERSON], представника відповідачки, відповідачку [PERSON], дослідивши матеріали справи вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а зустрічна позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "[PERSON] Аваль", правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство "[PERSON] Аваль " (позивач) та [PERSON] (відповідачкою 2 ) був укладений кредитний договір № 014/3182/141295/82 про надання кредиту, згідно пунктів 1.1. - 1.3. якого позивач зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 49 980,00 доларів США строком на 96 місяців з 05 грудня 2007 року по 05 грудня 2015 року, а [PERSON] прийняла на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14,00% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно графіку, кінцевий строк погашення кредиту - 05 грудня 2015 року. В забезпечення виконання зобов'язань по поверненню кредитних коштів, між позивачем та відповідною [PERSON] 05.12.2007 року було укладено Договір іпотеки № 014/3182/141295/82/1 про передачу в іпотеку квартири за № 23, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Миру, буд. 21, та належить відповідачці [PERSON] на праві приватної власності. Позивач виконав свої зобов'язання за Кредитним договором належним чином, видавши готівкою через касу кошти [PERSON] в розмірі 48 980,40 дол. США, що підтверджується заявою на видачу готівки від 05 грудня 2007 року. Згідно п. 1.3.1. Кредитного договору позичальник при наданні кредиту, сплатив Банку комісію за оформлення кредиту в розмірі 2% від суми кредиту (без ПДВ), що становило 999,60 доларів США. Частиною 1 статті 4 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. Відомості щодо обтяження Предмета іпотеки були внесені до Державного реєстру іпотек 05.12.2007 року за № 15851545 та до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 05.12.2007 року за № 15851088. На сьогоднішній день, відповідачка [PERSON] не виконує свої зобов'язання за Кредитним договором і не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до Графіку кредитного договору. Пунктом 9.1. Кредитного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов'язань за цим Договором Кредитор має право вимагати дострокового погашення Кредиту Позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред'явлення вимоги, включаючи проценти за Кредитом (в тому числі, прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до цього Договору. Відповідно до п. 9.3. Кредитного договору, Позичальник зобов'язаний виконати вимогу Кредитора про дострокове погашення грошових зобов'язань за цим Договором протягом не більш ніж 30 календарних днів з моменту її пред'явлення. У разі невиконання Позичальником цієї вимоги Кредитор має право звернути стягнення за Іпотечним договором (або пред'явити вимогу Поручителю) або вжити інші заходи для стягнення заборгованості Позичальника за цим Договором, які не суперечать чинному законодавству України. Згідно п. 16.3. Кредитного договору, за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим Договором Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5 % від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним, і по день виконання Позичальником простроченого зобов'язання включно. Сплата пені здійснюється в порядки та строки, передбачені для здійснення ануїтетних платежів за Кредитом або в будь-який інший день за згодою або на вимогу Кредитора. Сплата пені не звільняє Позичальника від виконання простроченого грошового зобов'язання. Пункт 16.4. Кредитного договору передбачає, що за фактом невиконання або неналежного виконання Позичальником грошових зобов'язань за цим Договором Кредитор надсилає Позичальнику письмову вимогу про усунення відповідного порушення протягом одного місяця з моменту отримання Позичальником цієї вимоги. Невиконання Позичальником вимог Кредитора протягом встановленого строку є підставою для звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов Іпотечного договору. Зокрема, статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України Про іпотеку, ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. Згідно ч.1 ст. 35 Закону України „Про іпотеку" та п. 5.1. Договору іпотеки, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, на підставі умов Кредитного договору, Договору іпотеки та норм чинного законодавства позивачем були направлені письмові вимоги (претензії) на адреси [PERSON] та [PERSON] (вих. № 20-20/1547 від 31.07.2009 року, вих. № 20-20/1546 від 31.07.2009 року) про виконання порушеного зобов'язання в строк до 31.08.2009 року, але зобов'язання так і не були виконані. Крім того дана цивільна справа знаходиться в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з січня 2010 року та відповідачами неодноразово оскаржувалися ухвали суду, що свідчить про те, що відповідачці [PERSON] було добре відомо про виникнення заборгованості за кредитним договором. В зустрічній позовній заяві [PERSON] просила суд розірвати кредитний договір, договір іпотеки та стягнути з [PERSON] суму в еквіваленті долару за курсом, що діяв станом на 05.12.2007 року. В обґрунтування своїх позовних вимог вказуючи на те, що офіційна грошова одиниця в Україні гривня, та те що в звязку з істотною зміною обставин в економіці України, а саме подорожчання валюти кредиту позичальниця стала в не змозі кожного місяця оплачувати ануітентний платіж ви розмірі 868,23 долара США, тому банк повинен був сам поставити питання про розірвання кредитного договору. Згідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як встановлено в судовому засіданні при укладанні Кредитного договору і договору іпотеки ПАТ [PERSON] Аваль вимоги Закону України Про захист прав споживачівпорушені не були, також [PERSON] в заяві анкеті на отримання кредиту під заставу ( т.2 а.с.80) просила надати кредит в розмірі 49980 доларів США 00 центів строком на 120 місяців. Про розірвання договору кредиту та договору іпотеки, позивач в зустрічній позовній заяві і представник позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні посилалися також на укладання договору в іноземній валюті, валюті відмінній від гривні України, та використання іноземної валюти за спірним договором, як засобу платежу, що є порушенням ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю. Відповідно до ст.7 Господарського кодексу України та ст.4 ЦК України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно - правовими актами Президента України та Кабінету міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами. Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. За приписами ст.35 Закону України Про [PERSON] України, ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролювід 19.02.1993 року № 15-93 гривня ( банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обтяжень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобовязання має бути виражено у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю нам всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Право Банку здійснювати операції в іноземній валюті передбачено Законом України Про банки і банківську діяльність, Декретом Кабінету міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, Законом України Про [PERSON] банк України. Відносини, повязані з ліцензуванням певних видів господарської діяльності, регулюються законом. Законом України Про банки і банківську діяльністьпередбачено, що [PERSON] має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії, банківська ліцензія видається НБУ (ст.19 Закону). Відповідно до ст.47 вищеназваного Закону на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені на власних умовах та на власний ризик. Статтею Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю( надалі Декрет) передбачено, що [PERSON] банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Відповідно до п.п. в, гч.4 ст.5 Декрету індивідуальні ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Водночас, відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі [PERSON] банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, використання іноземної валюти яки засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк ( ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких [PERSON] банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Наявність у Банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій є підставою для здійснення Банком операцій з валютними цінностями, в тому числі операцій з використання іноземної валюти як засобу платежу. Відповідно до п.2.3 цього Положення за умови отримання письмового дозволу НБУ банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщенню іноземної валюти як засобу платежу. Відповідно до п.5.3 Положення письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютних цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ №15-93. Таку ліцензію видано відповідачу видано [PERSON] Банком України 27.03.1992 року за №10 на право здійснення банківських операцій, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик операцій, та надано письмовий дозвіл від 11.10.2006 року №10-4 на право здійснювати операції з валютними цінностями ( т.2 а.с.25-27). Таким чином, банк на підставі банківської ліцензії має право здійснювати кредитування в іноземній валюті, в тому числі операцій з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від НБУ банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, а відтак, вираження в іноземній валюті грошового зобовязання за кредитним договором відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України) . Свобода договору означає можливість сторін вільно визначити зміст договору, який вони укладають і формують його конкретні умови. Зміст договору становлять умови ( пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства ( ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладанні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання. Відповідно до ст.651 ч.2 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно до п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин від 30 березня 2012 року при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон повязує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другої цієї статті, при істотній зміні обставин. В судовому засіданні встановлено, що укладання між Банком та відповідачем кредитного договору права [PERSON] порушені не були, укладання договору в іноземній валюті відповідає вимогам чинного законодавства, суд не вбачає суперечності кредитних відносин за спірним договором звичайним умовам кредитування та сучасній діловій практиці, та з огляду на обставини справи не вбачає підстав розірвання договору іпотеки , щодо розірвання кредитної угоди та стягнення із третьої особи [PERSON] на користь Банку грошової суми то такі вимоги не ґрунтуються на законі, а тому виходячи із викладеного суд не вбачає законних підстав для задоволення зустрічної позовної заяви в повному обсязі. Таким чином, сума заборгованості [PERSON] перед Банком за Кредитним договором станом на 24.11.2009 року складає 66153,61 дол. США (1дол. США= 7,99 грн.), де: 47 006,06 дол. США - непогашена сума кредиту, 7159,31 дол. США - несплачені проценти, 11 988,24 дол. США - нарахована пеня, що по курсу НБУ станом на 24.11.2009 року становить 528 567,34 грн. Відповідно до п. 1 ст. 590 ЦК України, ч.3 ст. 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 5.4. Договору іпотеки, звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом продажу Іпотекодержателем Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України „Про іпотеку", згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. У відповідності до ст. 7 Закону України Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки і його реалізація для задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється органом державної виконавчої служби на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса відповідно до Закону України Про виконавче провадження, з урахуванням вимог, установлених Законом України „ Про іпотеку". Крім того як вбачається із заяви-анкети на отримання кредиту під заставу, яка заповнена особисто [PERSON] вона приховала від банку наявність дитини [PERSON], 2001 року, так в графі кількість дітей та утриманців дані про дитину не вказала. ( т.2 а.с.80). Згідно до довідки ЖБК №403 від 30.11.2007 року за №17, яка надавалася Банку для отримання кредиту в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], син [PERSON],[INFO], дочка [PERSON], [INFO] ( т.1 а.с. 24, т.2 а.с.81). Однак, відповідно до довідки ЖБК № 403 м. Дніпропетровська № 10 від 25.01.2012 року, станом на 25.01.2010 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] ( т.2 а.с. 82 ). Як вказала в судовому засіданні відповідачка [PERSON] діти були зареєстровані в іпотечній квартирі після отримання нею кредиту для отримання пільг та допомог на дітей. Отже, на момент укладання Кредитного договору та Договору іпотеки [PERSON] мала дитину, однак цей факт приховала від представників банку. Враховуючи викладене, вважаю, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки №014/3182/141295/82/1 від 05.12.2007 року законні, обґрунтовані й тому підлягають задоволенню. Статтею 39 Закону України Про іпотекупередбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Разом з тим ч. 1 ст. 40 Закону України Про іпотекузазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 Закону встановлений певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Позивач одночасно із зверненням стягнення на предмет іпотеки, також просить й виселити відповідачів, проте в матеріалах справи відсутня письмова вимога про добровільне звільнення квартири, а в ході судового розгляду не обговорювалось питання щодо дотримання процедури виселення відповідачів. Враховуючи викладене, та оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині виселення не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 1820 грн. 00 коп., та на користь держави - 321 грн. 90 коп.

Outcome: partial