Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-22 00:00:00

У липні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні житлом, визнання їх втратившими право користування житловим приміщенням та вселення у квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що йому належить на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2001р. квартира [ADDRESS], у якій зареєстровані [PERSON] та [PERSON], як родичі колишнього власника цієї квартири, які продовжують там мешкати. На його пропозицію звільнити квартиру не реагують. Просив суд визнати відповідачів втратившими право користування квартирою, виселити їх з неї без надання іншого житлового приміщення, а його, позивача, вселити, оскільки він є власником квартири на теперішній час. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання двічі не зявилися, у звязку з чим згідно зі ст. 224 ЦПК України справу розглянуто заочно на підставі наявних у ній доказів. Суд, вислухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з урахуванням з наступних норм закону. Згідно до положень ч.1 ст. 317 та ч.1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, і він реалізовує їх на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч.1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника квартири визначені ст.. 383 ЦК України та ст.. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім*ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що [PERSON] 18.09.2001р. придбав квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу № АЦ-1, укладений Олександрійською універсальною товарною біржею. Вказана квартира зареєстрована в Маріупольському БТІ 22.01.2004р. на праві приватної власності за позивачем. Згідно відомостей адресного бюро та записів у паспорті про місце реєстрації відповідачів місцем їх мешкання зазначена адреса в [ADDRESS]. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового в частині збереження права користування житлом членів сім*ї колишнього власника. Виникнення права членів сім*ї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім*ї на користування цією квартирою. Оскільки [PERSON] є власником спірної квартири, а відповідачі вселились до неї та мешкають як члени сім*ї колишнього власника квартири, суд приходить до висновку про виселення останніх. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а його позов задоволено, то судовий збір слід стягнути з відповідачів в рівних частках.

Outcome: approved