Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Мукачівського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16.06.2009 року між ним та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір позики, згідно якого він передав у власність позичальнику [PERSON] строком до 20.08.2009 року грошові кошти в розмірі 201000,00 грн. Однак, у зазначений строк відповідач [PERSON] позику не повернув. Виконання зобов'язань по вказаному вище договору позики було забезпечено договором поруки № 160412-п від 16 квітня 2012 року, відповідно до якого відповідач [PERSON] виступив поручителем по зобов'язаннях відповідача [PERSON] та зобов'язався нести солідарно відповідальність перед позивачем за несвоєчасне та неналежне виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань Також [PERSON] поручився відповідати за виконання відповідачем [PERSON]К зобов'язання по сплаті 1% від суми прострочення за кожний день прострочення. 20.06.2012 року позивач звернувся до відповідача [PERSON] з претензією - вимогою про сплату коштів за договором позики на підставі п.3.1 договору позики, однак відповідач вимогу проігнорував, добровільно суму боргу не повернув. В звязку з цим позивач просив стягнути солідарно з відповідачів суму основного боргу в розмірі 210000 грн. та частково нараховану пеню. Під час розгляду справи в судовому засідання представником позивача збільшено позовні вимоги, просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики від 16.06.2009 року в сумі 2 331 600 грн., з яких 201 000,00 грн. сума основного боргу, 2 130 600,00 грн. нараховані відсотки. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. При цьому пояснив, що в даному випадку відсутні будь-які підстави для зменшення пені, оскільки великий її розмір зумовлений саме поведінкою відповідачів, які протягом тривалого часу навіть не намагалися повернути борг. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. В поданому до суду письмовому запереченні відповідач [PERSON] зазначає, що відсутні підстави для стягнення заборгованості по договору позики солідарно, оскільки порука відповідно до договору від 16.04.2012 року припинилася 21.05.2012 року, а вимога позивача направлена йому тільки 20.06.2012 року. В звязку з цим відсутні підстави для стягнення з нього, як з поручителя, заборгованості за договором позики, тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з нього заборгованості. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] також повторно не зявилися в судове засідання, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, про причини неявки суд не повідомляли. В поданих до суду письмових запереченнях на позовну заяву представник відповідача [PERSON] заявлені позовні вимоги визнав частково, просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму основного боргу в розмірі 210 000 грн. та 140 000 грн. нарахованих відсотків, застосувавши при цьому п.3 ст. 551 ЦК України. Згідно вказаних заперечень представник відповідача визнає факт неповернення відповідачем боргу в сумі 210 000 грн. та не заперечує проти стягнення даної суми судом на користь позивача. Вказує, що неповернення боргу було зумовлено скрутним матеріальним становищем відповідача та кризою світової фінансової системи, що згідно із ч.2 ст. 61 ЦПК України є загальновідомим фактом і не потребує доказування. Оскільки такі обставини мають істотне значення, а також в звязку з тим, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, є підстави для зменшення нарахованої пені. Також представник відповідача зазначає, що при укладенні договору позики не дотримано принцип розумності, що може бути підставою для визнання договору недійсним, щонайменше в частині тих положень, які суперечать принципу розумності. Пунктом 8 договору позики сторони встановили надто високий рівень штрафних санкцій, відповідач [PERSON] при підписанні договору не приділив цьому необхідної уваги, оскільки не мав наміру ухилятися від виконання зобовязання. Враховуючи повторну неявку відповідачів в судове засідання, їх належне повідомлення про час і місце розгляду справи, відсутність з їх боку повідомлень про причини неявки та заяв про розгляд справи у їх відсутності, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що 16.06.2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 402. Відповідно до даного договору позивач [PERSON] передав у власність відповідача [PERSON] грошові кошти в розмірі 201000,00 грн. строком до 20.08.2009 року. Кошти були передані у безвідсоткову позику і відповідач зобовязався їх повернути у визначені договором строки. Згідно п.8 вказаного договору сторони домовилися, що у випадку, якщо Позичальник своєчасно не поверне позичені кошти, він зобовязаний сплатити Позикодавцю по 1 % за кожен день проточки. 16 квітня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №160412-п, відповідно до якого відповідач [PERSON] виступив поручителем по зобовязаннях відповідача [PERSON] та зобовязався нести солідарну відповідальність перед позивачем за своєчасне та належне виконання відповідачем [PERSON] своїх зобовязань щодо повернення позики в розмірі 201000,00 грн. та зобовязувався відповідати за несвоєчасне виконання зобовязань в розмірі 1% від суми прострочення за кожний день прострочення, починаючи з 20.08.2008 року. Відповідач [PERSON] порушив умови договору і у зазначений строк позику не повернув. Факт неповернення відповідачем боргу в розмірі 210 000 грн. визнається представником відповідача в поданому суду письмовому запереченні. Оскільки відповідач [PERSON] прострочив виконання зобовязання по поверненню позики більше, ніж на 1060 днів, однак позивач просить стягнути з нього неустойку за прострочення повернення боргу саме за такий час, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства суд вирішує позов в межах заявлених вимог. Виходячи з суми основного боргу в розмірі 210 000 грн. та прострочення його повернення на 1060 днів, розмір нарахованих відсотків відповідно до п.8 Договору складає 2 130 600 грн. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання . Згідно із вимогами ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України, позивальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача [PERSON] 210 000 грн. основного боргу та нарахованої пені в сумі 2 130 600,00 грн. підлягають до задоволення. При цьому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, викладені в письмовому запереченні, щодо необхідності зменшення нарахованої пені виходячи з наступного. З моменту отримання позики 16.06.2009 року, відповідач [PERSON] не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання зобовязання та повернення отриманих коштів. Під час підписання договору позики останній свідомо погодився на всі умови договору, в тому числі і на сплату 1 % за кожен день прострочення в разі неповернення позики. Розмір неустойки значно перевищує розмір основного боргу, однак на наявність інших обставин, що мають істотне значення, представник відповідача не вказує. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. На дану обставину звертає увагу і Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у Постанові від 30.03.2012, № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин". Скрутне фінансове становище відповідача та фінансова криза не можуть служити підставою для звільнення особи від виконання зобовязання. Посилання представника відповідача на те, що недотримання принципу розумності при укладенні договору може бути підставою для визнання договору недійсним також не може бути взятим до уваги, оскільки з жодними вимогами про визнання недійсним договору чи його частини відповідач не звертався, жодна частина договору недійсною ніким не визнавалася. Про застосування строку позовної давності в частині вимог щодо нарахування неустойки ні відповідач ні його представник не заявляли, тому судом позовна давність в даному спорі застосована бути не може. Разом з тим суд приходить до висновку, що не підлягають до задоволення вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за договором позики з відповідача [PERSON] в солідарному порядку виходячи з наступного. Частиною першою ст.553ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно з ст.543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обовязку боржників Кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Частиною 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Відповідно до п.4.1. договору поруки від 16.04.2012 року № 160412-п у разі невиконання боржником своїх зобовязань за основним договором у строк, визначений в п.1.1 цього Договору, Кредитор має право протягом пяти днів звернутися з вимогою про виконання таких зобовязань до поручителя. У випадку, якщо така вимога у встановлений даним пунктом строк не буде предявлена, порука за цим договором припиняється. Пунктом 1.1 договору поруки передбачено, що поручитель зобовязався солідарно відповідати перед Кредитором за виконання [PERSON] зобовязань, що виникли з договору позики від 16.06.2009 року щодо повернення суми основного боргу та пені в строк до 15.05.2012 року. Таким чином, виходячи з умов, визначених в п.1.1 та 4.1. договору поруки, в разі невиконання боржником [PERSON] зобовязань за договором позики строк до 15.05.2012 року, позивач [PERSON] вправі протягом пяти днів, тобто до 20.05.2012 року, звернутися з вимогою про виконання таких зобовязань до поручителя [PERSON], а в разі не предявлення такої вимоги до 20.05.2012 року порука припиняється. З матеріалів справи вбачається, що вимога позивача про виконання зобовязань за договором поруки була направлена поручителю [PERSON] 20.06.2012 року і отримана поручителем в цей же день. З цього випливає, що позивач у встановлений договором поруки строк не звертався до поручителя [PERSON] з вимогою про виконання зобовязань, отже порука за договором вважається припиненою з 21.05.2012 року. Така вимога була предявлена вже після того, як порука була припинена. В звязку з цим суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача [PERSON] солідарно заборгованості за договором позики не ґрунтується на вимогах закону та умовах договору поруки, є безпідставною та до задоволення не підлягає. Враховуючи, що вимоги позивача слід задовольнити частково в частині стягнення боргу тільки з відповідача [PERSON], однак до задоволення підлягає вимога про стягнення всього заявленого позивачем розміру боргу, з відповідача [PERSON] слід також стягнути всі понесені позивачем витрати по сплаті судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial