Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-15 00:00:00

03.05.2012 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про стягнення вартості частки майна підприємства та стягнення боргу за розпискою, обгрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. 07.08.2003 року державною адміністрацією Н.-Сіверського р-ну Чернігівської області було зареєстроване колективне сільськогосподарське підприємство Новгород Сіверська рибоводно-меліоративна станція(далі КСП) членами якого виступали 14 осіб, в тому числі і позивачі. 22.08.2003 року регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області, згідно договору №44, за актом приймання передачі, було безоплатно передано у власність працівникам даного підприємства певне майно на суму 67\~500 грн. Основним видом діяльності цього підприємства була діяльність в сфері рибництва. В 2007 році відповідачем [PERSON] було запропоновано придбати дане підприємство з його майновими активами. 01.08.2007 року було проведено інвентаризацію і зроблено переоцінку основних засобів КСП. За результатами якої вартість майна КСП склала 190\~000 грн. Також була підраховано доля кожного члена КСП в грошовому еквіваленті. Так, доля [PERSON] склала 19741,00 грн, доля [PERSON] склала 24213,00 грн., доля [PERSON] склала 16043,00 грн., доля [PERSON] склала7552,00 грн., доля [PERSON] склала 12951,00 грн., доля [PERSON] склала 7578,00 грн. 04.08.2007 року питання продажу майнових паїв було винесено на обговорення загальних зборів членів КСП і присутніми членами одноголосно було прийнято рішення продати майнові паї на користь відповідача за 190\~000 грн. Сам відповідач погодився і не заперечував проти даної ціни. Переоформлення майнових прав було вирішено провести шляхом добровільного виходу кожного члена зі складу КСП і з вересня 2007 року позивачі написали нотаріально посвідчені заяви, про виведення їх зі складу членів КСП. Всі заяви було передано відповідачу. Тобто з боку позивачів зобовязання було виконане в повному обсязі, але відповідач своїх зобовязань до цього часу не виконав. Окрім цього, відповідач 07.09.2007 року та 11.09.2007 року під розписку позичив у [PERSON], [PERSON], [PERSON] грошові кошти в сумі по 5000 грн. у кожного, які зобовязався повернути не пізніше 30.11.2008 року. По закінченні зазначеного строку відповідач суму позики не повернув, ухиляється від її повернення і до цього часу. Позивачі просять суд стягнути з [PERSON], як вартість частки майнового паю кожного пайщика, а саме на користь [PERSON] 19741,00 грн, [PERSON] 24213,00 грн., [PERSON] 16043,00 грн., [PERSON] 7552,00 грн., [PERSON] 12951,00 грн., [PERSON] 7578,00 грн. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по розписці у розмірі 6730,00 (шість тисяч сімсот тидцять) грн. яка складається з боргу по розписці у сумі 5\~000 грн. та 1730 грн. - інфляційних витрат та відсотків. Крім того стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачені ним судові витрати у розмірі 264 грн. 71 коп. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по розписці у розмірі 6730,00 (шість тисяч сімсот тидцять) грн. яка складається з боргу по розписці у сумі 5\~000 грн. та 1730 грн. - інфляційних витрат та відсотків. Крім того стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачені нею судові витрати у розмірі 309 грн. 43 коп.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по розписці у розмірі 6730,00 (шість тисяч сімсот тидцять) грн. яка складається з боргу по розписці у сумі 5\~000 грн. та 1730 грн. - інфляційних витрат та відсотків. Крім того стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачені ним судові витрати у розмірі 227 грн. 73 коп. А також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 75 грн. 52 коп сплачені ним судові витрати, на користь [PERSON] 129 грн. 51 коп. сплачені ним судові витрати та на користь [PERSON] 75 грн. 78 коп. сплачені нею судові витрати. Позивач та представник позивачів [PERSON], представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлені позивачами позовні вимоги у повному обсязі. Окрім іншого позивач [PERSON] зазначив, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу, але відповідач уникав зустрічей з ним, не відповідав на телефонні дзвінки, у звязку з чим він був змушений звернутись до суду за захистом порушених прав. Відповідач позов не визнав та показав, що дійсно 07.09.2007 року та 11.09.2007 року він власноручно, добровільно, без будь-якого примусу написав розписку про те, що отримав він позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] грошові кошти в сумі по 5000 грн. у кожного, які зобовязався повернути не пізніше 30.11.2008 року. Однак, оскільки позивачі працювали на той момент на нього він їм виплатив позичені гроші в заробітну плату, тобто виплачував більше ніж їх заробітна плата. І на даний час заборгованість по розпискам погашена. Крім того, зазначив, що позивачі пропустили строк позовної давності встановлений в три роки і з цих підстав просив суд відмовити позивачам у позові. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] та представника позивачів [PERSON], пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Зі змісту позовної заяви, додатків до неї та пояснень сторін по справі видно, що позовна вимога про стягнення з [PERSON], як вартість частки майнового паю кожного пайщика, а саме на користь [PERSON] 19741,00 грн, [PERSON] 24213,00 грн., [PERSON] 16043,00 грн., [PERSON] 7552,00 грн., [PERSON] 12951,00 грн., [PERSON] 7578,00 грн., тобто, це відносини, що виникли з приводу припинення діяльності товариства. Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно п.4 ч.1 ст. 12 ГПК України крім інших в порядку господарського судочинства підлягають розгляду справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів. Отже, цей спір згідно з вимогами ч.1 ст. 15 ЦПК України та ст. 12 ГПК України належить до юрисдикції господарського суду. Згідно п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Судом встановлено факт того, що 07.09.2007 року та 11.09.2007 року [PERSON] власноручно написав розписку про те, що отримав він позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] грошові кошти в сумі по 5000 грн. у кожного, які зобовязався повернути не пізніше 30.11.2008 року (а.с. 37-39). Факт отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів підтверджується розписками написаними особисто відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Заперечуючи проти позову та на підтвердження своїх заперечень відповідач зазначив, що оскільки позивачі працювали на той момент на нього він їм виплатив позичені гроші в заробітну плату, тобто виплачував більше ніж їх заробітна плата. І на даний час заборгованість по розпискам погашена. Жодного належного та допустимого доказу, передбаченого ст. 58, 59 ЦПК України, який би спростував факт існування боргових зобовязань між позивачами та відповідачем по розпискам від 07.09.2007 року та 11.09.2007 року, або факт повернення відповідачем коштів по розпискам, відповідач суду не надав. Крім того з особистих пояснень відповідача видно, що вказані розписки були написані ним особисто без будь-якого примусу з боку позивачів. Крім того, відповідач зазначав, що позивачі пропустили строк позовної давності встановлений в три роки і з цих підстав просив суд відмовити позивачам у позові. На що представник позивачів зазначив, що вони не пропустили строк позовної давності, оскільки він був перерваний подачею аналогічної позовної заяви до Новгород Сіверського районного суду Чернігівської області 29.11.2011 року. Про що надав суду докази копію позовної заяви з вхідним штемпелем суду та копією ухвали суду про повернення позовної заяви у звязку з непідсудністю справи цьому суду. \~ Ст. 257. ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у\~\~три роки. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Ч.3. ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленого до винесення рішення. Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що позивачі - про порушення свого права мали дізнатися 30.11.2008 року. З позовом до Новгород Сіверського районного суду Чернігівської області звернулися 29.11.2011 року. Тобто за один день до спливу строку позовної давності. Тому підстави для застосування строку позовної давності відсутні. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження договору позика та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивачів щодо стягнення заборгованості за розписками від 07.09.2007 року та 11.09.2007 року з відповідача [PERSON] на користь позивачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню. Крім того позивачі просили стягнути заборгованість за договором позики з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, повинен сплатити за час прострочення суму боргу з урахуванням індексу індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних із простроченої суми. Як вбачається з матеріалів справи, строк повернення боргу у відповідача [PERSON] перед позивачами настав 30.11.2008 року. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивачів в частині стягнення боргу з урахуванням індексу індексу інфляції за весь час прострочення та 3 відсотків річних підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме на користь кожного з позивачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] має бути стягнуто 6730 грн 00 коп. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне присудити позивачам пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені ними і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial