Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та Борзнянської міської ради в якому просить суд винести рішення, що ним визнати незаконним рішення виконавчого комітету Борзнянської міської ради №26 від 12.04.2000 року про передачу у приватну власність земельної ділянки, а також визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю від 23.11.2000 року. Також в позові заявлено прохання про поновлення строку для захисту його права на оскарження рішення виконкому Борзнянської міської ради та на вимогу про визнання недійсним державного акту на землю, оскільки з моменту постановлення міською радою зазначеного рішення сплив строк позовної давності у три роки. На обґрунтування вказаних вимог позивач вказує, що йому відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 11 листопада 1994 року, на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] який був подарований йому матір`ю [PERSON]. Оскільки на час здійснення матір`ю дарування він постійно проживав в іншій місцевосці, то зміг приїхати до матері лише п`ять років назад. В 2009 році він, виходячи з того, що є власником будинку та будівель господарського призначення, подарованих матір`ю, подав до Борзнянської міської ради документи на безоплатну приватизацію на своє ім`я присадибної земельної ділянки. Після цього виявилось, що частина земельної ділянки, на який знаходяться літня кухня і погріб, включені матір`ю до будівель, що подаровані йому разом з будинком, перебувають у приватній власності його рідного брата [PERSON], який проживає у суміжному домоволодінні по [ADDRESS]. Земельна ділянка з будинком та будівлями господарського призначення за вказаною адресою, належала спочатку його діду, а потім була успадкована батьком. Після побудування на цій же присадибній ділянці нового будинку батьки почали проживати на номому місці, а старий будинок з часткою землі відійшов у користування брату [PERSON] Брат, [PERSON], власником земельної ділянки став в 2000 році після прийняття виконавчим комітетом Борзнянської міської ради 12 квітня 2000 року рішення за №26. На підставі зазначеного рішення [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ЧН №048343 від 23 листопада 2000 року згідно з яким йому передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,60 га , яка складається з двох ділянок : для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,35 га . Ні позивач, ні його мати [PERSON] про надання відповідачу у приватну власність земельної ділянки не були поставлені до відома, а також не були присутні при складанні документів про визначення меж поміж суміжними присадибними ділянками. На початку вересня 2010 року, коли він вирішив приватизувати присадибну земельну ділянку навколо подарованого йому будинку, він звернувся до відділу Держкомзему у Борзнянському районі. Комісія відділу у складі головного спеціаліста - юрисконсульта [PERSON] та головного державного інспектора з використання і охорони земель [PERSON] розглянувши його звернення з вказаного питання, виявила той факт, що державний акт на земельну ділянку приватизовану [PERSON] не узгоджується з даними про нерухоме майно що вказане в договорі дарування його матір`ю. Зокрема, було встановлено, що літня кухня та погріб знаходяться на земельній ділянці, що приватизована братом у 2000 році. Тобто, для користування вказаними будівлями слід було разом з будівлями повернути йому прилеглу до них частину земельної ділянки. Тому, члени комісії ДКЗ роз`яснили йому про те, що спір про правильність визначення меж приватизованої земельної ділянки може бути вирішений лише в судовому порядку. Таким чином, зазначене свідчить про порушення його права на належну йому на законних підставах земельну ділянку. З огляду на вказані обставини він вважає, що рішення виконавчого комітету Борзнянської міської ради №26 від 12.04.2000 року має бути визнано незаконним, а державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ЧН №048343 від 23.11.2000 року, згідно з яким [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,60 га, має бути визнаний недійсним. Вирішити даний спір в добровільному порядку відповідач [PERSON] відмовляється . Відповідно до вимог ст.71 Цивільного кодексу України ( в редакції 1963 року), загальний строк для захисту права за позовом осіб, право яких порушено, встановлюється в три роки . Відповідно до вимог ст.76 Цивільного кодексу України ( в редакції 1963 року), перебіг строку позовної давності починається з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права . Про порушення свого права він дізнався на початку вересня 2010 року при зверненні до відділу Держкомзему у Борзнянському районі, а саме після огляду комісією відділу розташування суміжних з братом земельних ділянок та зведених на них господарських будівель. Також він звернув увагу на те, що його мати [PERSON], з якою він проживав до часу її смерті на прикінці 2012 року, була інвалідом 1 групи по загальному захворюванню і позбавлена можливості рухатися у зв'язку з захворюванням, потребувала постійного догляду за нею, а тому він постійно змушений був знаходитись поряд з нею. У зв'язку з такою ситуацією порушився його звичайний життєвий уклад тому, що у нього виникла необхідність відстоювати свої права у судовому порядку, витрачати на це багато часу та додаткових зусиль. В судовому засіданні представник позивача та особисто позивач позов підтримали у повному обсязі заявлених вимог. Додатково до доводів вказаних у позові, вони пояснили, що під час підготовки документів, які складаються на місцевосці, з метою приватизації земельної ділянки відповідачем [PERSON], зокрема акту встановлення і погодження зовнішніх меж земельної ділянки з суміжними землевласниками, по [ADDRESS], цей акт повинна була підписувати його мати [PERSON], як власниця суміжної земельної ділянки, але вона стверджувала в розмовах, цього акту не підписувала. Отже, підпис, що поставлений у вказаному акті, є підробленим кимось. Тому, він заявляв клопотання щодо проведення судово - почеркознавчої експертизи цього підпису. Заперечував проти показань свідків [PERSON] та [PERSON], які стверджували, що після того, як був виготовлений акт погодження зовнішніх меж він був підписаний [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також було вказано, що літня кухня та погріб були передані йому ([PERSON]) за усним розпорядженням батька, який помер. Мати цього підтвердити не може, оскільки також померла. Інших доказів цього факту він не має. Брат йому пропонував побудувати нову літню кухню з урахуванням існуючих меж належної тому земельної ділянки, але він з цим не погоджується. Відповідач [PERSON] позов не визнав. В пояснення він повідомив суду, що не погоджується з доводами позивача про те, що той дізнався про порушення своїх прав та інтересів лише у 2009 році за тих обставин, що ним вказані в позові. Насправді брат, [PERSON], проживаючи у Донецькій області неодноразово навідувався до матері і був обізнаний про те, що він приватизував земельну ділянку у 2000 році. За життя батька, який успадкував старий будинок від свого батька, в якому раніше проживала вся їх родина, були побудовані поряд з цим будинком погріб та літня кухня. Потім був побудований новий будинок і батьки перейшли жити в цей новий будинок, а він залишився у старому. Брат, [PERSON], проживав в іншій місцевості зі своєю сім`єю. При приватазації земельної ділянки межа була визначена у відповідності до волевиявлення батька. Він також за життя в розмовах говорив рідним, що літня кухня та погріб повинні бути передані йому, [PERSON] Тому, він вважає помилкою включення матір`ю до договору дарування вказаних будівель господарського призначення. Коли співробітниками ДЗК проводились заміри розмірів земельної ділянки, що потім були відображені в акті встановлення і погодження зовнішніх меж від 20.05.2000 року, мати не висловлювала будь - яких заперечень проти достовірності схем, що містяться в цьому акті і підписала вказаний акт у присутності співробітників держкомзему. Також, в інвентаризаційній справі №286 на домоволодіння по [ADDRESS] у сводному акті, що складався 21.02.1990 року, за 4 роки до того, як мати склала договір дарування на ім`я [PERSON], вказано, що погріб включений до переліку будівель, зареєстрованих за вказаною адресою. У абрисі присадибної ділянки за рішенням бувшого керівника МБТІ [PERSON], який помер, у [INFO] були визначені інші межі між суміжними земельними ділянками по [ADDRESS] ([PERSON]І.) та [ADDRESS] ([PERSON]), які зменшують територію приватизованої у 2000 році земельної ділянки. Також, [PERSON] була внесена нова будівля- сарай, що зведена на території присадибної ділянки по [ADDRESS]. Коли він звернувся до керівника МБТІ [PERSON] з питанням про підстави внесення змін до документів в інвентаризаційній справі №286, той пояснив, що зробив це для примирення їх з братом, оскільки той часто звертався до нього і він змушений був погодитись з доводами [PERSON] Тому, вважаючи доводи позивача про порушення його прав та законних інтересів такими, що не ґрунтуються на об`єктивних доказах, а також з урахуванням того, що брат необ`єктивно вказав дату перебігу строку давності, просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Представник Борзнянської міської ради позов не визнав. В судовому засіданні він пояснив, що вимога [PERSON] про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Борзнянської міської ради №26 від 12.04.2000 року про передачу у приватну власність земельної ділянки [PERSON], а також визнання недійсним державного акту серії І-ЧН №048343 від 23.11.2000 року на право приватної власності на землю ґрунтуються на хибних уявленнях позивача тих обставин, що призвели нібито до порушення його прав та законних інтересів. Позивач в своїх доводах посилається на волевиявлення своїх батьків, зроблених ними більшою мірою в усній формі стосовно приналежності будівель і споруд господарського призначення на території домоволодінь по [ADDRESS] та [ADDRESS]. Однак, перевірити достовірність таких його посилань неможливо, оскільки батьки померли. Позивач при визначенні вимог у позові визначає головним аргументом упозові неуважність співробітників ДЗК при виготовленні акту встановлення і погодження меж земельної ділянки з суміжними землевласниками від 20.05.2000 року, оскільки ними не були враховані відомості, що вказані у договорі дарування [PERSON] своєму синові [PERSON] житлового будинку із будівлями господарського призначення, розташованих по [ADDRESS]. Також, позивачем стверджується, що підпис його матері на вказаному акті був кимось підроблений. Однак, позивачем не взято до уваги, що на момент прийняття рішення Борзнянською міськрадою 12.04.2000 року рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON] існували інші документи, які підтверджують законність вказаного рішення. Зокрема таки документи містяться в інвентаризаційній справі МБТІ №286. В них визначено межі присадибної ділянки та вказані будівлі, що розташовані на цій земельній ділянці станом на 13.02.1990 року. Тому, коли пізніше у 1994 році матір`ю позивача складався договір дарування, він повинен був враховувати зміст вже існувавших правовстановлюючих документів чи рішень суду з спірних питань. Тобто, сам договір дарування містить у собі суперечності, оскільки до нього були включені будівлі, що у 1990 році визнавались належними [PERSON] В подальшому, коли у травні 2000 року виготовлявся акт встановлення і погодження меж між суміжними землевласниками, якими на той час були мати позивача [PERSON] та [PERSON], фактично матір`ю були підтверджені існуючи межі між сусідами. Відсутність спору підтверджена в акті підписами сторін, однією з яких була мати позивача. Стосовно твердження щодо порушення законних прав позивача, то вони не мають об`єктивного підґрунтя. Так, зі змісту вимог позивача вбачається, що він нібито втратив не лише можливість користуватись будівлями господарського призначення (літня кухня та погріб) які розташовані за межею, встановленою між земельними ділянками, але й сама межа по землі повинна проходити по території, що віддана відповідачу [PERSON] Проте твердження про порушення законного права є безпідставним, оскільки вказані будівлі були зведені без надання міськрадою відповідних дозволів і не могли враховуватись при винесенні рішення, що оспорюється [PERSON] Відповідно до вимог нормативного законодавства, що існувало на час іх зведення, незаконно побудовані будівлі підлягали демонтуванню. Пояснення відповідача [PERSON] свідчать про те, що позивач [PERSON] недостовірно вказує дату перебігу строку позовної давності, тому суд не повинен задовольняти клопотання про поновлення строку на захист прав та інтересів, які [PERSON] вважає порушеними. Представник третьої особи - Відділу Державного комітету України із земельних ресурсів в судовому засіданні пояснив, що ознайомившись з технічною справою по виготовленню державного акту на право приватної власності на землю, яка знаходиться по [ADDRESS], де проживає відповідач [PERSON] та вислухавши пояснення сторін, він зробив висновок, що рішення виконавчого комітету Борзнянської міської ради №26 від 12.04.2000 року про передачу у приватну власність зазначеної земельної ділянки, а потім і процедура оформлення та видачі державного акту на право приватної власності на цю земельну ділянку відбулись без порушень земельного законодавства України. Тому, доводи позивача про те, що рішення виконкому про передачу у приватну власність зазначеної земельної ділянки як і виготовлення державного акту на землю слід визнати незаконним, він вважає безпідставними. Свідок [PERSON] пояснив, що навесні 2000 року він спільно з [PERSON] та [PERSON] проводили обмірювання відстаней на земельній ділянці на території домоволодіння по [ADDRESS] власником якого є [PERSON] За результатами обмірювання був складений акт встановлення і погодження зовнішніх меж земельної ділянки з суміжними землевласниками. З метою підтвердження того, що акт погоджений з суміжними землевласниками, були запрошені сусіди [PERSON], які власноручно поставили підписи у цьому акті. Він чітко пам`ятає, що акт також підписувала [PERSON], мати [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що навесні 2000 року він як представник міськради був присутній коли співробітники ДЗК [PERSON] та [PERSON] проводили обмірювання відстаней на земельній ділянці на території домоволодіння по [ADDRESS], власником якого є [PERSON] За результатами роботи був складений акт встановлення і погодження зовнішніх меж земельної ділянки з суміжними землевласниками. З метою підтвердження того, що акт погоджений з суміжними землевласниками, були запрошені сусіди [PERSON], які власноручно поставили підписи у цьому акті. Він чітко пам`ятає що акт також підписувала [PERSON], мати [PERSON] та [PERSON] [PERSON], залучений до участі в цивільній справі в якості спеціаліста для роз`яснення змісту документів, що містяться в інвентаризаційних справах комунального підприємства «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» на домоволодіння, які знаходяться по [ADDRESS] та [ADDRESS], в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] отримав свідоцтво на право власності на житловий будинок по [ADDRESS] 05.03.1990 року. Перед цим спеціалістами МБТІ в лютому 1990 року складались інші документи і у тому числі абрис присадибної ділянки по [ADDRESS], в якому зафіксовано проходження межі з суміжною земельною ділянкою, що відноситься до будинку [ADDRESS]. 03.04.2012 року до даного абрису були внесені зміни. Зокрема змінено розташування межевої лінії між земельними ділянками, а саме вона переміщена на сторону земельної ділянки будинка [ADDRESS] і таким чином погріб перемістився на бік земельної ділянки прилеглої до будинку [ADDRESS], власником якого є [PERSON] Правові підстави переміщення межі не вказані у цьму документі. [PERSON], керівник Борзнянського районного відділу ГУ МНС України в Чернігівській області, залучений до участі в цивільній справі в якості спеціаліста з оцінки дотримання власниками домогосподрств норм протипожежної безпеки при будівництві будівель на цих присадибних земельних ділянках, в судовому засіданні пояснив, що він обізнаний про суть спору, який винесено на розгляд суду, тому зазначив, що спірні погріб та літня кухня побудовані без дотримання норм визначеного законодавством та правилами протипожежної безпеки, а тому за нормами законодавства, існувавшого на час їх зведення, будівлі підлягали б знесенню. Дослідивши наявні у справі документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачу, [PERSON], відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 11 листопада 1994 року, на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями який знаходиться за адресою: [ADDRESS] який був подарований йому матір`ю [PERSON]. Оскільки на час здійснення матір`ю позивача [PERSON] дарування він постійно проживав в іншій місцевосці, то, як він зазначив в суді, зміг приїхати до матері лише 5 років назад (2007 - 2008 роки), оскільки вона за станом здоров`я потребувала нагляду . В 2009 році [PERSON], виходячи з того, що є власником будинку, що подарований матір`ю подав до Борзнянської міської ради документи на безоплатну приватизацію на своє ім`я вказаної присадибної земельної ділянки. Однак, потім виявилось, що частини земельної ділянки, на яких знаходяться літня кухня і погріб, що подаровані матір`ю разом з будинком, перебувають у приватній власності його рідного брата [PERSON], який проживає по сусідству по [ADDRESS]. Земельна ділянки з будинком та будівлями господарського призначення належала спочатку його діду, а потім була успадкована батьком. Після побудування на цій же земельній ділянці нового будинку, батьки почали проживати на новому місці, а старий будинок з часткою землі був переданий у користування брату [PERSON] Брат, [PERSON], власником земельної ділянки став в 2000 році після прийняття 12 квітня 2000 року виконавчим комітетом Борзнянської міської ради народних депутатів рішення за №26. На підставі зазначеного рішення [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ЧН №048343 від 23 листопада 2000 року, згідно з яким йому передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,60 га , яка складається з двох ділянок: для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,35 га . На початку вересня 2010 року, коли позивач вирішив приватизувати земельну ділянку навколо подарованого йому будинку, він звернувся до відділу Держкомзему у Борзнянському районі. Комісія відділу, розглянувши його звернення з вказаного питання, виявила той факт, що державний акт на земельну ділянку, приватизовану [PERSON], не узгоджується з даними про нерухоме майно, що вказане в договорі дарування його матір`ю. Так, було встановлено, що літня кухня та погріб знаходяться на земельній ділянці, що приватизована братом у 2000 році. Тобто, для нормального користування вказаними будівлями слід разом з будівлями повернути йому прилеглі до них земельні ділянки. Тому, спір про правильність приватизації земельної ділянки слід вирішувати в судовому порядку. Зазначене він вважає свідченням порушення його права на належну йому на законних підставах земельну ділянку. Тому, на думку позивача, рішення виконавчого комітету Борзнянської міської ради №26 від 12.04.2000 року має бути визнано незаконним, а державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ЧН №048343 від 23.11.2000 року має бути визнаний недійсним. Однак, з доводами на обґрунтування позовних вимог не погодились відповідачі і вони спростовуються сукупністю встановлених судом фактів, що вбачаються зі змісту пояснень відповідачів та долучених до справи письмових доказів. Так, представник Борзнянської міської ради позов не визнав. Він вважає що вимоги [PERSON] про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Борзнянської міської ради №26 від 12.04.2000 року про передачу у приватну власність земельної ділянки [PERSON], а також визнання недійсним державного акту серії І-ЧН №048343 від 23.11.2000 року на право приватної власності на землю ґрунтуються на хибних уявленнях позивача тих обставин, що призвели нібито до порушення його прав та законних інтересів. Позивач в своїх доводах посилається на волевиявлення своїх батьків зроблених ними більшою мірою в усній формі стосовно приналежності будівель і споруд господарського призначення на території домоволодінь по [ADDRESS] та [ADDRESS]. Однак, достовірність його тверджень не має ніяких об`єктивних підтверджень, а посилання на висловлювання осіб, які померли, не можна вважати належним доказом. Доводи позивача стосовно того, що співробітники ДЗК, які займались виготовленням акту встановлення і погодження меж земельної ділянки з суміжними землевласниками від 20.05.2000 року, повинні були врахувати відомості, що вказані у договорі дарування [PERSON] своєму синові [PERSON] житлового будинку із будівлями господарського призначення, розташованих по [ADDRESS], не можна ставити у вину відповідачам, оскільки такий обов`язок був у інших осіб, яки приймали участь у підписанні акту узгодження меж між суміжними присадибними ділянками і у тому числі у власниці земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] Доводи позивача про те, що мати не підписувала вказаного акту і що її підпис підроблений, незважаючи на висновок проведеної у справі судово - почеркознавчої експертизи, спростовуються показаннями свідків, які вони дали в судовому засіданні, будучи попереджені про кримінальну відповідальність за заздалегідь неправдиві свідчення. Так, вони пояснювали що після виготовлення акту встановлення і погодження зовнішніх меж він був підписаний господарем домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON] у присутності господаря домоволодіння по [ADDRESS] - [PERSON] та співробітників ДЗК. Також, слід взяти до уваги, що на момент прийняття рішення Борзнянською міськрадою 12.04.2000 року рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON] існували інші документи, які підтверджують законність вказаного рішення. Зокрема, таки документи містяться в інвентаризаційній справі МБТІ №286. В них визначено межі присадибної ділянки та вказані будівлі, що розташовані на цій земельній ділянці станом на 13.02.1990 року. Тому, коли пізніше у 1994 році матір`ю позивача складався договір дарування, він повинен був враховувати зміст вже існувавших правовстановлюючих документів чи рішень суду з спірних питань. Тобто, сам договір дарування складався з помилками, які не були усунуті під час його нотаріального посвідчення. Твердження [PERSON] щодо порушення його законних прав, пов`язаних з тим, що він нібито втратив не лише можливість користуватись будівлями господарського призначення (літня кухня та погріб) які розташовані за межею, встановленою між земельними ділянками, але й сама межа по землі повинна проходити по території, що віддана відповідачу [PERSON], - слід вважати безпідставними, оскільки вказані будівлі були зведені без надання Борзнянською міськрадою відповідних дозволів і вони не могли враховуватись при винесенні місьрадою рішення, що оспорюється [PERSON] Також, представник третьої особи - Відділу Державного комітету України із земельних ресурсів в судовому засіданні, висловлюючи свою правову позицію, зазначив, що ознайомившись з технічною справою по виготовленню державного акту на право приватної власності на землю, яка знаходиться по [ADDRESS], де проживає відповідач [PERSON] та вислухавши пояснення сторін, - він зробив висновок, що рішення виконавчого комітету Борзнянської міської ради №26 від 12.04.2000 року про передачу у приватну власність зазначеної земельної ділянки, а потім і послідовність дій по підготовці та видачі державного акту на право приватної власності на цю земельну ділянку, відбулись без порушень земельного законодавства України. Оцінюючи пояснення позивача в обґрунтування дати початку перебігу строку позовної давності, встановлено, що проти таких доводів заперечив відповідач [PERSON], який поясняв, що розмови стосовно оспорювання приналежності літньої кухні та погрібу, які знаходяться на території земельної ділянки, що була виділена йому в користування за згодою батьків за їх життя, велись між ним та братом давно, тобто значно раніше ніж це вказано у позові [PERSON] Суд довіряє таким показанням [PERSON], оскільки й особисто позивач в поясненнях згадував, що він переїхав до матері з іншої місцевосці п`ять років назад. Тому, усвідомлюючи, що він є власником будинку по [ADDRESS], що йому було подаровано матір`ю 11.11.1994 року і про що він був обізнаний з зазначеного часу, оскільки підписував цей договір дарування як одарована особа у нього виникли також і певні зобов`язання відповідно до ст.319 ЦК України щодо належного утримання вказаного нерухомого майна. Зазначене суд вважає свідченням того, що позивач недостовірно вказує дату перебігу строку позовної давності, а тому не знаходить належних підстав для задоволення його клопотання про поновлення строку на захист прав та інтересів, які [PERSON] вважає порушеними. Інститут позовної давності впорядковує встановлення судом об`єктивної істини у справах і сприяє винесенню правильних рішень. Позовна давність сприяє стабілізації цивільного обороту, усуває невизначеність у співідносинах його учасників. Відповідно до ст. 71 ЦК України (ред.1963 р.), коли відбулись події, які призвели до виникнення у сторін у справі певних прав та обов`язків, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Outcome: dismissed