Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати неправомірними дії відповідача щодо відключення від електропостачання, визнати недійсним борг, стягнути матеріальні збитки та моральну шкоду. Свої вимоги мотивує тим, що 30.08.2005 р. було укладено договір про користування електричною енергією, при цьому у жовтні 2011 року надійшло попередження про відключення електропостачання квартири у звязку з заборгованістю у розмірі 347 грн.Зазначає, що є добросовісним платником, однак 29 листопада 2011 року було припинено електропостачання. Оплата за спожиту електроенергію по серпень 2011 року здійснювалася за платіжними документами ЖЕК, а починаючи з серпня 2011 року за допомогою Інтернет рахунків. Моральну шкоду, яку оцінює у 2000 грн. повязує з душевними стражданнями, які виникли у звязку з відключенням від електропостачання, порушенні нормального життєвого ритму, постійного нервування, змушеністю з сімєю проживати у своїх батьків, чим останнім завдано також незручності, душевний дискомфорт. Матеріальні збитки у розмірі 1\~735,38 грн. повязує у сплаті коштів за квартиру, у якій не проживає з грудня 2011 року, а також просить визнати недійсним борг, нарахований за період 2004 2011 рік, у відповідності до ст. 257 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що між сторонами у 2005 році було укладено договір про користування електричною енергією, на підставі якого споживач сплачував за спожиту електроенергію. Правила користування електричною енергією обовязкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Незважаючи на неодноразові попередження, позивач свої зобовязання не виконує, проводить оплату не в повному обсязі, що призвело до припинення електропостачання. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обовязків. У відповідності до ст. 25 Закону України «Про електроенергетику» захист прав споживачів електричної енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюються цим Законом, Законами України "Про захист прав споживачів", "Про захист економічної конкуренції", "Про енергозбереження", іншими нормативно-правовими актами. Взаємовідносини між споживачем електричної енергії та енергопостачальною організацією регулюються Правилами користування електричною енергією для населення (ПКЕЕН), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.99 № 1357, та Законом України «Про електроенергетику». Як встановлено в судовому засіданні, 30 травня 2005 року між АК «Київенерго» та позивачем [PERSON] було укладено договір про користування електричною енергією, предметом якого є надання АК «Київенерго» споживачу електричної енергії, відповідно остання має сплачувати у повному обсязі спожиту електричну енергію. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» та п. З ПКЕЕН споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем та енергопостачальником. 18 жовтня 2011 року у зв'язку з заборгованістю за спожиту електроенергію за адресою: [ADDRESS] позивачу вручено попередження про припинення постачання електроенергії з зазначеною сумою боргу 343,25 грн. (п. 27 ПКЕЕН). У зв'язку з наявністю боргу з оплати спожитої електроенергії зазначеною адресою неодноразово надсилалися попередження про припинення постачання електроенергії (п. 27 ПКЕЕН). Оскільки кошти не надійшли на особовий рахунок та ніхто з мешканців не звернувся з заявою про укладення графіка погашення заборгованості або відстрочення терміну оплати (п. 28 ПКЕЕН), електропостачання квартири припинено 29 листопада 2011 року. Згідно з наданими суду документами, заборгованість виникла з лютого 2004 року, у зв'язку з тим, що оплата спожитої електроенергії проводилася не за фактичними показаннями приладу обліку та не відповідно до тарифів. [PERSON] заборгованості нараховується за показаннями приладу обліку, які зафіксовані на конкретну дату. Показання електролічильника постійно змінюються залежно від кількості спожитої електроенергії. У розрахунку боргу враховуються всі оплати, які надійшли на особову картку на дату проведення розрахунку. Згідно з пп. 19, 20, 21 ПКЕЕН споживачі мають щомісяця знімати показання приладу обліку та проводити оплату спожитої електроенергії за показаннями лічильника відповідно до діючих тарифів для населення. Відповідно до п. 36 ПКЕЕН відновлення постачання електричної енергії є можливим лише після погашення боргу, оплати вартості робіт за повторне підключення до електромережі (за окремим платіжним документом) та надання платіжних документів, що підтверджують оплату до району електрозбуту (РЕ) «Східний». Зокрема, статтею 16 ЦК України встановлено вичерпний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів особи право, якої порушено. За змістом позовних вимог, вимоги які висуває позивач не відповідають жодному із способів захисту цивільних прав та інтересів судом, викладених у вище згаданій статті. Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач не надала суду відповідних належних доказів для підтвердження вимог заподіяння моральної шкоди незаконними діями або бездіяльністю відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, позивачем безпідставно визначено суму матеріальних збитків у сумі 1735, 38 грн., оскільки збитки не можуть виражатися у сумі плат за комунальні послуги за період у якій позивач не проживав у квартирі. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України договір є підставою для виникнення зобовязань, які повинні виконуватися належним чиномі в установлений законом строк, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Крім того, згідно з ч.ч. 3 і 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вище викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.

Outcome: dismissed