Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-05 00:00:00

На адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної власності на домоволодіння, в якому позивачка просила суд винести рішення, яким визнати за нею, [PERSON], право спільної з [PERSON] власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: вул. Гагаріна 37, с. Стрітівка, Кагарлицького району. Київської області, та стягнути з [PERSON] на її користь всі судові витрати, пов'язані з веденням справи в суді. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги уточнила та просить суд винести рішення, яким визнати за нею, [PERSON], право спільної з [PERSON] власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: вул.. Гагаріна, 37, с. Стрітівка, Кагарлицького району Київської області, встановити факт спільного проживання як члена її сім»ї відповідача [PERSON] в період з 1982 по 2009 рік. В судовому засіданні представник позивачки, - [PERSON] уточнені позовні вимоги позивачки уточнив та пояснив суду наступне. Позивачка [PERSON] знаходилася з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 12.12.1967 р. (актовий запис про реєстрацію шлюбу № 9537. вчинений Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва) до 09.12.1982 р. (актовий запис №862, вчинений Залізничним відділом РАЦС м. Києва. Свідоцтво про розірвання шлюбу від 03 квітня 1984 р. П-БК №371362). Від цього шлюбу в сторін народився син [PERSON] [INFO]. Необхідність розірвання шлюбу з відповідачем була пов'язана з тим. що родина (позивачка, відповідач та їхній син) перебували на квартирному обліку, оскільки всі вони були зареєстровані та постійно проживали у маленькій однокімнатній квартирі [ADDRESS] в Залізничному (зараз Солом'янському) районі м. Києва. Син сторін по справі станом на 1984 рік вже був 16-річним юнаком і питання забезпечення його окремим самостійним житлом, де він у подальшому міг би проживати самостійно зі своєю родиною, стало дуже гостро. У квартирному відділі позивачці та відповідачу повідомили, що якщо вони на момент отримання квартири залишаються однією сім'єю, то вони мають право отримати лише одну окрему двокімнатну квартиру, при цьому їхню однокімнатну квартиру вони повинні віддати державі. Але якщо вони з відповідачем будуть розлучені, то позивачці з сином нададуть окрему двокімнатну квартиру, а їхню однокімнатну квартиру [ADDRESS] залишать відповідачу. Саме тому позивачка з відповідачем задля забезпечення сина окремим житлом пішли на фіктивне розірвання шлюбу, і, залишивши однокімнатну квартиру [ADDRESS], отримали окрему двокімнатну квартиру [ADDRESS]. 25 вересня 1984 року (тобто через п'ять місяців після отримання свідоцтва про розірвання шлюбу) позивачка вже була зареєстрована з сином у новій квартирі. Відповідач залишився зареєстрованим у однокімнатній квартирі на вул. Мішина, хоча поселився та проживав разом з позивачкою та сином у новій квартирі. При цьому зазначену однокімнатну квартиру сторони здавали в оренду, що наприкінці 80-их початку 90-их років істотно допомагало поповнювати бюджет їхньої родини. З 1993 року в однокімнатній квартирі став постійно проживати син сторін по справі, - [PERSON] разом з дружиною, а у 1994 ропі в цій квартирі народився онук [PERSON]. Позивачка з відповідачем після фіктивного розлучення продовжували проживати разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, за рахунок якого несли всі спільні витрати, спільно харчувалися, придбавали майно для спільного користування, разом приймали участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, разом планували майбутнє, зокрема необхідність будівництва отаплюваємого дачного будинку, де сторони по справі планували разом жити та виховувати онуків. У 1996 році син сторін по справі зі своєю родиною вирішив покращити свої житлові умови та придбати більшу за площею квартиру по вул. Фрунзе 24а в м. Києві. А тому, половину вартості нової квартири проінвестували батьки дружини сина, а другу половину надали позивачка з відповідачем шляхом продажу однокімнатної квартири [ADDRESS]. Після зазначеного продажу відповідач зареєструвався по місцю свого фактичного проживання - тобто у новій двокімнатній квартирі [ADDRESS], де був зареєстрований аж до лютого 2011 року. 02 квітня 1993 року позивачказ відповідачем отримали у користування земельну ділянку площею 0,2698 га по вул. Гагаріна, 35 у с. Стрітівка Кагарлицького району Київської області на ім'я відповідача, де вирішили збудувати дачний будинок. Для того щоб, мати можливість відпочивати у селі на придбаній ділянці, зберігати своє майно, переночувати та своїми силами вести будівництво капітального будинку позивачка з відповідачем вирішили придбати на ім'я позивачки у бази відпочинку «Ракитне» збірний будинок (прибутковий касовий ордер № 232 від 06.04.1994 р. та товаро-транспортна накладна), який був встановлений на зазначеній вище земельній ділянці -тепер кухня під літерою „Б". Згодом впродовж 1997-2002 років до цього збірного будиночку сторони прибудували сарай і дерев'яний навіс під літерами „61" и „62", побудували цегляний сарай під літерою „63" криті шифером, а також звели криницю під літерою ,Х". Таким чином, позивачка з відповідачем як члени сім'ї за їхньою спільною усною домовленістю та за рахунок спільних коштів та спільної праці набули право спільної власності на майно. До цього збірного будиночку позивачка з відповідачем завезли всі необхідні меблі, посуд, дачний та садовий інструментарій, особисті речі. В цьому будинку позивачка з відповідачем відпочивали, позивачка обробляла земельну ділянку та розводила квіти, сторони приймали нашого сина з онуками, родичів та друзів. 06 липня 2000 року відповідач набув права приватної власності на зазначену вище земельну ділянку по вул. Гагаріна, 37 у с. Стрітівка Кагарлицького району Київської області в порядку приватизації, про що отримав Державний акт на право приватної власності на землю [PERSON] 1У-КВ № 009642 від 06.07. 2000 р. Приблизно у 2004 р. позивачка з відповідачем вирішили побудувати новий більш просторий зі всіма зручностями житловий будинок, щоб всій родині було достатньо місця та комфорту. Для цього на додаток до вже накопичених позивачкою з відповідачем коштів позивачка з відповідачем продали оформлену на ім'я позивачки земельну ділянку площею 0,060га., що знаходилася у с. Велика Бугаївка СТ «Славутич». Акумульовані таким чином кошти дозволили позивачці з відповідачем придбавати буд матеріали та потроху вести будівництво будинку, яке остаточно було завершено в кінці 2008 року. 06.09.2010 р. на спірний будинок було видане Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на підставі рішення сільської ради, акт-готовності від 21.09.2009 р. № 288-е, та зареєстровано у КП Київської обласної ради «Кагарлицьке бюро технічної інвентаризації» за № 385 від 06.09.2010 р. Спірне домоволодіння представляє собою одноповерховий житловий будинок з мансардою загальною площею 75, 1 кв.м. з них житлової 45, 1 кв.м. та складається з наступних житлових приміщень: 1-1 коридор пл.2, 1 кв.м., 1-2 хол пл. 10, 7 кв.м., 1-3 їдальня пл. 24, 8 кв.м., 1-4 ванна пл. 4, 4 кв.м., 1-5 хол пл. 10, 2 кв.м., 1-6 житлова кімната пл. 10, 3 кв.м.. 1-7 житлова кімната пл. 10, 0 кв.м.. 1-8 туалет пл. 2, 6 кв.м. Крім того до спірного домоволодіння входять: кухня під літ. «Б», сарай під літ. «61», навіс під літ. «62», сарай під літ «63», криниця під літ. «Л». Згідно технічного паспорту загальна вартість спірного домоволодіння складає 178 948 грн. Таким чином, позивачка [PERSON] разом з відповідачем [PERSON] створили спільну власність, вклавши кожен по 1\\2 частині коштів та особистої праці у придбання збірного житлового будинку у 1994 році, зведення прибудов та господарських споруд у 1997-2002 роках, а потім спільно побудували спірне домоволодіння, що знаходиться за адресою: вул. Гагаріна, 37, с. Стрітівка, Кагарлицького району, Київської області. Після завершення будівництва спірного будинку восени 2009 року відповідач повідомив позивачкуі, що в нього виникла непереборна тяга до куми, що він не хоче щось приховувати від позивачки, або зраджувати позивачку, просив позивачку відпустити його. При цьому відповідач ніколи не заперечував того, що вони разом були співзабудовниками спірного будинку, а згодом і його співвласниками; в будинку були і залишаються на сьогодні наші спільні речі (меблі, побутова техніка, посуд, особисті речі, предмети гігієни, книжки, тощо.). Від споруд цього домоволодіння в позивачки завжди був свій комплект ключів аж до травня 2010 року. Спір між сторонами виник лише у травні 2010 року, коли відповідач після реєстрації нового шлюбу змінив на усіх спорудах замки. Мотивував свою позицію тим, що правовстановлюючі документи видані на його ім'я, земельна ділянка приватизована також на його ім'я, а тому позивачка не має жодного права на будь що у спірному домоволодінні. Так, згідно [PERSON] від 25.05.2010 року, складеного за участі сусідів та депутата виборчого округу [PERSON], вбачається що громадянин [PERSON] поміняв замки на житловому будинку та господарському блоку, чим перешкоджає користування садибою, та веденню весняно-польових робіт на ділянці громадянці [PERSON] Цим актом підтверджується, що гр. [PERSON] на очах сусідів з 1993 року разом з чоловіком гр. [PERSON] вела спільне господарство, обробляла землю, будувала та обслуговувала житло та господарчі будівлі. Поруч знаходилися і росли онуки Євген та [PERSON]. У 2009 році [PERSON] самостійно обробила півгороду та частково відремонтувала житловий будиночок -кухня під літ. „Б", в якому вони спільно мешкали всі ці роки. Отже, для регулювання спірних правовідносин повинні бути застосовувані норми ЦК УРСР та ЗУ «Про власність» щодо придбання збірного дерев'яного будиночку та зведення прибудов і господарських споруд під літерами «61». «62», «63», а щодо будівництва спірного житлового будинку під літерою «А» у 2008 році повинні бути застосовувані норми чинного ЦК України. Згідно ст. 112 ЦК УРСР - майно може належати на праві спільної власності двом або декільком колгоспам або іншим кооперативним та громадським організаціям, або державі та одному чи декільком колгоспам або іншим кооперативам та громадським організаціям, або двом чи декільком громадянам. Згідно ст. 12 ЗУ «Про власність» праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Згідно ст. 17 ЗУ «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Оскільки чинне на 1993-1997 роки цивільне законодавство не визначало поняття «члени сім'ї», вбачається можливість

Outcome: approved