Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу покликаючись на те, що шлюб з відповідачем укладено 11 грудня 1966 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис 3325. Розбіжності та непорозуміння між ними виникали досить часто, так як погляди на життя та інтереси були різними. Зваживши все, вони остаточно розійшлися і фактично разом не проживають та не спілкуються останніх десять років. Між ними втрачений звязок, вони зовсім чужі, а стосунки на даний час ворожі. Вважає, що при викладених ним мотивах, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, а тому шлюб підлягає розірванню. Просить розірвати шлюб з відповідачем, укладений 11 грудня 1966 року у міському відділ реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис 3325. Відповідач звернулась до суду із зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя покликаючись на те, що за спільні кошти подружжя 14 січня 2003 року ними була куплена та оформлена на позивача двокімнатна квартира у м. Львові за адресою: вул. Любінська 99а/55. За спільні кошти подружжя 25 листопада 1999 року ними була куплена та оформлена на [PERSON] земельна ділянка площею 0.0587 га і дачний будинок в кооперативному садівничому товаристві Вікторія в урочищі Клепарів, які підлягають поділу в рівних частках. Просить визнати недійсним реєстраційне посвідчення від 30 січня 2003 року № 087982 в частині, що визначає реєстрацію права особистої власності в цілому за [PERSON], визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю від 15 червня 2000 року ЛВ № 090532 в частині, що визначає реєстрацію права приватної власності в цілому за [PERSON] та виділити у власність сторін по ? ідеальній частині кв. № 55 на вул. Любінській 99а у м. Львові, земельної ділянки площею 0,0587 га, що знаходиться в кооперативному садівничому товаристві Вікторія в урочищі Клепарів та будинку № 12, що знаходиться в кооперативному садівничому товаристві Вікторія в урочищі Клепарів. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, давши аналогічні пояснення. Проти зустрічного позову заперечив та пояснив, що спірне майно є його особистою власністю, оскільки придбане лише за його кошти, які він отримав від продажу кв. № 1 на вул. Караджича 5 у м. Львові та від продажу земельної ділянки, в садівничому товаристві Урожай яку йому передав батько [PERSON] Усі документи на майно офрмлені виключно на його імя. Відповідач та її представники, у судовому засіданні, зустрічні позовні вимоги підтримали давши аналогічні пояснення, проти первісного позову не заперечили, просять його задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, промову адвоката, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити повністю, зустрічний позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що сторони, [PERSON] та [PERSON], перебувають у шлюбі з 11 грудня 1966 року. /а.с. 5/ Внаслідок різниці в характерах та поглядах на життя у сімї виник стійкий конфлікт, сторони проживають окремо, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, втратили почуття любові та поваги, миритися не бажають. Суд вважає, що сімя розпалася остаточно, розлад носить стійкий і тривалий характер, збереження сімї неможливе, дальніше перебування у шлюбі недоцільне і веде до загострення взаємовідносин, шлюб існує формально, а тому його слід розірвати, що сторони не заперечують. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Згідно ст. 22 КпШС, чинного на час придбання спірного майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Ст. 24 КпШС, чітко передбачено, яке саме майно відноситься до роздільного майна подружжя а саме: майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу виключно в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Виходячи з наведених норм закону, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте за час шлюбу. Визнання такого майна особистою власністю одного з подружжя потребує обгрунтованого доведення. Як безспірно встановлено в ході розгляду справи, за час перебування у шлюбі сторони, які постійно працювали та отримували відповідну платню, придбали майно, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: кв. № 55 на вул. Любінській 99а у м. Львові, буд. № 12, що знаходиться в кооперативному садівничому товаристві Вікторія в урочищі Клепарів та земельну ділянку площею 0,0587 га, що знаходиться в кооперативному садівничому товаристві Вікторія, що стверджується договором купівлі-продажу квартири від 14 січня 2003 року, реєстраційним посвідченням серії КММ № 087982 від 20 січня 2003 року, державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії 11-ЛВ № 090532 від 15 червня 2000 року та реєстраційним посвідченням серії КММ № 005363 від 31 березня 2000 року /а.с. 35, 36, 37, 38/. Вартість та час придбання спірного майна, сторонами не оспорюються. Наявність іншого спільного майна подружжя судом не встановлено. Згідно ст. 28 КпШС, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Враховуючи зазначені норми закону, призначення майна, його належність та місце знаходження, суд вважає можливим розподіл спірного майна вчинити виходячи з рівності долей сторін у спільному майні продружжя та виділити у власність відповідача [PERSON] ? ідеальну частину кв. № 55 на вул. Любінській 99а у м. Львові, ? ідеальну частину земельної ділянки площею 0,0587 га, що знаходиться в кооперативному садівничому товаристві Вікторія в урочищі Клепарів та ?? ідеальну частину будинку № 12, що знаходиться в кооперативному садівничому товаристві Вікторія в урочищі Клепарів, виділити у власніть позивача [PERSON] ? ідеальну частину кв. № 55 на вул. Любінській 99а у м. Львові, ? ідеальну частину земельної ділянки площею 0,0587 га, що знаходиться в кооперативному садівничому товаристві Вікторія в урочищі Клепарів та ? ідеальну частину будинку № 12, що знаходиться в кооперативному садівничому товаристві Вікторія в урочищі Клепарів, які є спільним майном подружжя. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя у разі коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. На основі наведеного суд вважає[ADDRESS] на вул. Любінській 99а у м. Львові, земельну ділянку площею 0,0587 га, що знаходиться в кооперативному садівничому товаристві Вікторія в урочищі Клепарів та буд. № 12, що знаходиться в кооперативному садівничому товаристві Вікторія в урочищі Клепарів слід залишити у спільній частковій власності сторін. Обставин, які б заслуговували на увагу та свідчили про необхідність проведення розподілу спільного майна подружжя із відступом від рівності часток подружжя, судом, в ході судового розгляду не встановлено, не зазначено таких обставин і сторонами. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні також пояснили, що кв. № 55 на вул. Любінській 99а у м. Львові сторони придбали у шлюбі за спільні кошти, спільно в неї переїхали та проживали протягом певного часу. Вони особисто були присутні на новосіллі, яке разом справляли сторони. Також за спільні кошти була придбана земельна ділянка, що знаходиться в кооперативному садівничому товаристві Вікторія в урочищі Клепарів та буд. № 12, що знаходиться в кооперативному садівничому товаристві Вікторія, які вони спільно доглядали та підтримували. Оцінюючи покази даних свідків, суд надає їм віри оскільки вони знаходяться у обєктивному взаємозвязку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами. Також суд вважає, що позивачем [PERSON] не доведено, що спірне майно є його особистою власністю, оскільки покликання відповідача на те, що з відповідачем вони не проживають близько 10 років та спірне майно придбана лише за його кошти, які він отримав від продажу кв. № 1 на вул. Караджича 5 у м. Львові та від продажу земельної ділянки, в садівничому товаристві Урожай яку йому передав батько [PERSON], є загальними, неконкретними та не відповідають дійсним обставинам справи. Окрім посилання на покази свідків, відповідачем не надано суду жодних належних доказів, щодо придбання ним особисто спірного майна, наявність у нього відповідних коштів та спрямування саме цих коштів на придбання кв. № 55 на вул. Любінській 99а у м. Львові, земельної ділянку площею 0,0587 га, що знаходиться в кооперативному садівничому товаристві Вікторія в урочищі Клепарів та буд. № 12, що знаходиться в кооперативному садівничому товаристві Вікторія. Суд критично оцінює пояснення позивача [PERSON] з приводу оформлення документів про право власності на спірне майно лише на своє імя та покликання на дані обставини, як такі що свідчать про те, що спірне майно є лише його особистою власністю, оскільки відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] за свої власні кошти придбав кв. № 55 на вул. Любінській 99а у м. Львові, хоча про це їй відомо виключно зі слі продавця. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що усе спірне майно позивча [PERSON] придбав за власні кошти. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що йому взагалі нічого не відомо про придбання сторонами спірного майна. Оцінюючи покази даних свідків суд не надає їм віри, оскільки вони не знайшли свого ствердження в судовому засіданні, є загальними, неконкретними та суперечливими. Свідки відповідача у своїх показах зазначали, що інформацією про спірне майно вони володіють лише від відповідача. Особисто вони не приймали участі у купівлі чи оформленні спірного майна. Також суд не бере до уваги покликання позивача [PERSON] на те, що відповідно до ст. 57 СК України, земельна ділянка площею 0,0587 га, що знаходиться в кооперативному садівничому товаристві Вікторія в урочищі Клепарів та буд. № 12, що знаходиться в кооперативному садівничому товаристві Вікторія є його особистою власністю в силу їх приватизації ним особисто, оскільки до спірних правовідносин слід застосовувати виключно норми закону, які діяли на час придбання сторонами спірного майна тобто норми ст. 24 КпШС України, які не містили зазначених вимог до особистого майна подружжя та вказана позивачем норма закону немає зворотньої дії в часі. Що стосується позовних вимог зустрічного позову щодо визнання недійсним реєстраційного посвідчення серії КММ № 087982 від 20 січня 2003 року та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії 11-ЛВ № 090532 від 15 червня 2000 року то на думку суду, вони є безпідставними, оскільки в ході судового розгляду відповідач та її представники фактично не давали грунтовних пояснень суду з приводу даних вимоги, не представили жодних переконливих доказів на їх підтвердження та не заявляли клопотань щодо витребування таких доказів, які вони з тих чи інших причин не можуть здобути, судом. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх обєктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги первісного позову знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення, позовні вимоги зустрічного позову знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення. Також суд вважає, що судові витрати слід розподілити з урахуванням розміру задоволених вимог та з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача 107,30 грн. сплаченого судового збору та з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 3111,70 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial