Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-26 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 24.01.2013р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно кредитного договору №DNH4KP27500052 від 29.04.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2316,59грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку картки. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах, або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У добровільному порядку відповідач не виконує зобовязання за договором, через що станом на 26.12.2012 року. утворилась заборгованість в сумі 23136,94грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 2109,57грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 7897,58грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 11551,84грн., штраф 500грн. /фіксована частина/, та 1077,95грн. /процентна складова/. Просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитом, понесені позивачем судові витрати в сумі 231,37грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та попросив суд його задовольнити. Відповідач та його представник позов не визнали повністю. В обґрунтування заперечень проти позову вказали на те, що кредит відповідач отримав строком на три роки й строк звернення позивача до відповідача сплинув у квітня 2009 року. Кредит він отримав тільки на умовах кредитного договору й ніякі Умови й правила банківських послуг вони не визнають. Просять у позові - відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.549 ч.3 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.550 ЦК України ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Проценти на неустойку не нараховуються. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ст.1054 ч.1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні встановлено, між Публічним акціонерним товариством [PERSON] банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNH4KP27500052 від 29.04.2006 року, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 2316,59грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку картки. Як вбачається з розрахунку позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 26.12.2012 року утворилась заборгованість в сумі 23136,94грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 2109,57грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 7897,58грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 11551,84грн., штраф 500грн. /фіксована частина/, та 1077,95грн. /процентна складова/. Суд бере до уваги основну суму заборгованості у розмірі 2109,57грн., й вважає, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача, бо на час розгляду справи вказана сума позивачу не повернена. Суд також бере до уваги в обґрунтування позову 7897,58грн., несплачених процентів на прострочену заборгованість, бо вони нараховані відповідно до п.4.2 Умов договору й відповідає вимогам ст.536 ЦК України, де йдеться про те, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У даному випадку проценти встановлені п.4.2 Кредитного договору. Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача й суму 7897,58грн. Суд також бере до уваги в обґрунтування позову нарахування пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, бо пеня нараховується відповідно до п.5.4 Умов договору, за три роки й відповідає вимогам ст.549 ч.3 ЦК України, та вимогам ст.259 ЦК України/ тобто позовна давність збільшена за домовленістю сторін, про що є письмова угода/. Розглядаючи питання про розмір пені, суд прийшов до висновку, що відповідно до умов договору пеня може бути нарахована за три роки, відповідно до п.5.4 Умов з розрахунку: 2109,57грн. х 0,15% = 3452,31грн. Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача й суму пені у розмірі = 3452,31грн. Суд не бере до уваги в обґрунтування позову посилання позивача на п.9.12 Умов договору, бо відповідно до наданих умов договору , такий пункт відсутній. Суд не бере до уваги в обґрунтування заперечень проти позову пояснення відповідача та його представника у тій частині, що для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, пройшов трок позовної давності, бо відповідно до ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі, а відповідно до матеріалів справи вбачається, що у Умовах до договору з якими погодився відповідач збільшено строк позовної давності для пені, замість 1 року, встановлено 3 роки, а для всіх інших умов строк збільшено до пяти років, замість трьох років, як вказано у ст.257 ЦК України. Суд також вважає, що позов у частині стягнення з відповідача штрафів, відповідно до п.8.6 Умов не підлягає задоволенню, бо такий пункту Умовах відсутній. Відповідно розяснень представника позивача, вказані суми є пенею на нараховані суми по відсоткам, пені. Суд вважає, що ці суми не підлягає задоволенню, як такі, що не ґрунтуються на законі, а саме суперечать вимогам ст.550 ЦК України, ст.509 ч.3 ЦК України та ч.1 ст.61 Конституції України, згідно з якими ніхто не може двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості й у цій частині позову необхідно відмовити. Таким чином, суд вважає, що позов частково обґрунтований й з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 13459грн. 46коп. У останній частині позову - відмовити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Крім того, на користь позивача підлягає стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору в сумі 219,61грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного,

Outcome: partial