Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-21 00:00:00

В березні 2012 року Міжрайонний природоохоронний прокурор Київської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Київській області, Управління водного господарства у м. Києві та Ірпінського міжрайонного управління водного господарства. Свої вимоги Міжрайонний природоохоронний прокурор Київської області мотивує тим, що перевіркою встановлено, що на земельних ділянках, відведених по вулиці Соснова, 1, 3, 5, знаходиться природна водойма загальнодержавного значення джерело «Лісове», яке паспортизоване з 1999 року і є притокою річки Ірпінь та відноситься до категорії земель водного фонду. Цей факт, на думку Міжрайонного природоохоронного прокурора Київської області, підтверджується викопіюванням з генерального плану с. Стоянка, Гореницької сільської ради, Києво-Святошинського району, паспорту джерела №11 від 28.04.1999 р., актами перевірки стану дотримання водного законодавства від 26.02.2009 р., від 14.10.2010 р. та 17.11.2011 р. державної екологічної інспекції в Київській області, якими встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3222482000:05:010:0055; 3222482000:05:010:0056; 3222482000:10:001:0088 розташовані по всьому руслу джерела «Лісове» та прибережної захисної смуги навколо джерела і віднесені до земель водного фонду. Крім того, висновки контролюючих органів про погодження проекту відведення вищевказаних земельних ділянок скасовані за протестами прокурора. Зазначені матеріали, на думку Міжрайонного природоохоронного прокурора Київської області, вказують на те, що передані відповідачам земельні ділянки відносяться до земель водного фонду. Крім того, на думку Міжрайонного природоохоронного прокурора Київської області зазначені у позовній заяві земельні ділянки передані у власність громадян з порушенням порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, визначеного ст. 21 Земельного кодексу України, що є підставою визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Прокурором, також, зазначено, що оспорюваними державними актами на право власності на земельні ділянки порушено інтереси держави, адже з державної власності протиправно вибули земельні ділянки водного фонду. На підставі вище зазначеного Міжрайонний природоохоронний прокурор Київської області просив суд скасувати рішення двадцять першої сесії двадцять четвертого скликання Гореницької сільської ради №5/66 від 26.08.2005 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. [PERSON] в селі Стоянка Гореницької сільської ради, по вулиці Сосновій, 3»; №5/67 від 26.08.2005 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. [PERSON] в селі Стоянка Гореницької сільської ради, по вулиці Сосновій, 1»; №3/7 від 20.07.2006 р. в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться за адресою: с. Стоянка, вул. Соснова, 5, у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. [PERSON]; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки: [PERSON] (кадастровий номер - 3222482000:05:010:0055) серії ЯА №573289 від 10.09.2005 р.; [PERSON] (кадастровий номер - 3222482000:05:010:0056) серії ЯА №573290 від 10.09.2005 р.; [PERSON] (кадастровий номер - 3222482000:10:001:0088) від 22.08.2006 р.; [PERSON] (кадастрові номери: 3222482000:05:010:0055; 3222482000:05:010:0056; 3222482000:10:001:0088) серії ЯД №978325 від 15.01.2008 р., серії ЯД №978326 від 15.01.2008 р., серії ЯЕ №600524 від 31.07.2007 р.; [PERSON] (кадастрові номери: 3222482000:05:010:0055; 3222482000:05:010:0056; 3222482000:10:001:0088) серії ЯЛ №375116 від 22.11.2010 р., серії ЯЛ №375117 від 22.11.2010 р., серії ЯЛ №375115 від 22.11.2010 р.; визнати недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок від 20.11.2007 р. серії ВКВ №№485529, 485530, від 29.03.2007 р. серії ВКВ № 159314, від 02.12.2010 р. серії ВРД №№173083, 173085 та від 03.12.2010 р. серії ВРД №173089; зобовязати відповідачів відновити русло та повернути до земель державної власності земельні ділянки з кадастровими номерами: 3222482000:05:010:0055; 3222482000:05:010:0056; 3222482000:10:001:0088, які знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Стоянка, вулиця Соснова, 1, 3, 5. В судовому засіданні Прокурор позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не зявився, сільський голова подав до суду заяву з проханням слухати справу у відсутності їх представника. Представник Ірпінського міжрайонного управління водного господарства просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, письмових заперечень не надали. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з мотивів недоведеності обставин, що у ньому викладені, крім того, просив суд застосувати строки позовної давності та відмовити Міжрайонному природоохоронному прокурору Київської області, який діє в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Київській області, Управління водного господарства у м. Києві та Київській області, Ірпінського міжрайонного управління водного господарства у задоволенні позовних вимог повністю. Представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з мотивів недоведеності обставин, що у ньому викладені та просив суд відмовити Міжрайонному природоохоронному прокурору Київської області, який діє в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Київській області, Управління водного господарства у м. Києві та Київській області, Ірпінського міжрайонного управління водного господарства у задоволенні позовних вимог повністю. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних мотивів. Як встановлено в судовому засіданні, Гореницькою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області були прийняті рішення №5/66 від 26.08.2005 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. [PERSON] в селі Стоянка Гореницької сільської ради, по вулиці Сосновій, 3», № 5/67 від 26.08.2005 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. [PERSON] в селі Стоянка Гореницької сільської ради, по вулиці Сосновій, 1» та №3/7 від 20.07.2006 р. «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 3-м громадянам для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах села Стоянка». Зазначеними рішеннями Гореницької сільської ради було вирішено затвердити проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та доручити землевпорядній організації винести проекти в натуру та виготовити державні акти на право власності на земельні ділянки наступним громадянам відповідно: [PERSON] щодо земельної ділянки загальною площею 0,2500 га в селі Стоянка Гореницької сільської ради, по вулиці Сосновій, 3; [PERSON] щодо земельної ділянки загальною площею 0,2500 га в селі Стоянка Гореницької сільської ради, по вулиці Сосновій, 1, та [PERSON] щодо земельної ділянки загальною площею 0,2386 га в селі Стоянка Гореницької сільської ради, по вулиці Сосновій, 5. [PERSON] рішень Гореницької сільської ради були видані Державні акти на право власності на земельну ділянку: [PERSON] серії ЯА №573289 від 10.09.2005 р. (кадастровий номер земельної ділянки - 3222482000:05:010:0055); [PERSON] серії ЯА №573290 від 10.09.2005 р. (кадастровий номер земельної ділянки - 3222482000:05:010:0056); [PERSON] від 22.08.2006 р. (кадастровий номер земельної ділянки - 3222482000:10:001:0088). На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.11.2007 р., посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, [PERSON] відчужив земельну ділянку площею 0,2500 га в селі Стоянка, по вулиці Сосновій, 3 (кадастровий номер - 3222482000:05:010:0055) [PERSON]. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.11.2007 р., посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, [PERSON] відчужила земельну ділянку площею 0,2500 га в селі Стоянка, по вулиці Сосновій, 1 (кадастровий номер - 3222482000:05:010:0056) [PERSON]. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.03.2007 р., посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, [PERSON] відчужив земельну ділянку площею 0,2386 га в селі Стоянка, по вулиці Сосновій, 5 (кадастровий номер - 3222482000:10:001:0088) [PERSON]. [PERSON] вищезазначених договорів [PERSON] були видані Державні акти на право власності на земельну ділянку: серія ЯД №978325 (на земельну ділянку з кадастровим номером - 3222482000:05:010:0056), серія ЯД №978326 (на земельну ділянку з кадастровим номером - 3222482000:05:010:0055), серія ЯЕ №600524 (на земельну ділянку з кадастровим номером - 3222482000:10:001:0088). Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 03.06.2010 р. у справі №2-2313/10, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01.09.2010 р. у справі № 22ц-6441, було встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю, починаючи з 1996 року, визнано право власності [PERSON] на 1/2 частину та [PERSON] на 1/2 частину земельних ділянок, що знаходяться за адресами: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Стоянка, вул. Соснова, 1 (кадастровий номер - 3222482000:05:010:0056), Київська область, Києво-Святошинський район, с. Стоянка, вул. Соснова, 3 (кадастровий номер - 3222482000:05:010:0055), Київська область, Києво-Святошинський район, с. Стоянка, вул. Соснова, 5 (кадастровий номер - 33222482000:10:001:0088). Всі вищезазначені земельні ділянки (з кадастровими номерами 3222482000:05:010:0055, 3222482000:05:010:0056 та 33222482000:10:001:0088) були відчужені їх співвласниками [PERSON] та [PERSON] [PERSON] [PERSON] на підставі двох договорів купівлі продажу від 22.12.2010 р. та договору купівлі-продажу від 03.12.2010 р., посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. [PERSON] отримав Державні акти на право власності на земельну ділянку: Серія ЯМ № 427411 (земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер 3222482000:05:010:0055), Серія ЯМ № 427412 (земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер 3222482000:05:010:0056), Серія ЯМ № 427413 (земельна ділянка площею 0,2386 га, кадастровий номер 33222482000:10:001:0088). 26.02.2009 року комісією Ірпінського міжрайонного управління водного господарства у складі [PERSON] (заступника начальника ІУМВГ), [PERSON] (начальника Ірпінського загону КГТМЕ) та [PERSON] (спеціаліста СВР ІМУВГ) на підставі перевірки стану дотримання вимог водного законодавства в реагування на звернення жителів села Стоянка щодо будівництва водойми за адресою: с. Стоянка, вул. Соснова, 19, та підтоплення на прилеглій території, був складений [PERSON] перевірки стану дотримання вимог водного законодавства. В цьому акті зазначено, що основним фактором, який спричинив підтоплення даної території, є засипка русла струмка, що витікає з джерела і є притокою р. Ірпінь. 14.10.2010 року начальником Києво-Святошинської ЕД ІМУВГ [PERSON] було проведено перевірку стану дотримання вимог водного законодавства, в результаті чого складено [PERSON], в якому зазначено, що на спірних земельних ділянках будівельні роботи не ведуться, межові знаки по спірним земельним ділянкам не встановлені, що не дає змоги точно встановити місце розташування спірних земельних ділянок. 17.11.2011 р. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Київській області [PERSON] була проведена позапланова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства на території земель Гориницької сільської ради в результаті якої було складено [PERSON], в якому було вказано про порушення ст.ст.80, 88 Водного кодексу України та ст.60 Земельного кодексу України. В звязку з зазначеними вище обставинами, враховуючи листи відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської райдержадміністрації, Головного управління Держкомзему у Київській області; Києво-Святошинської районної санітарно-епідеміологічної станції, Управління культури та туризму Київської обласної державної адміністрації, Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області якими на підставі протестів прокурора було скасовано відповідні висновки про погодження проектів землеустрою стосовно спірних земельних ділянок, прокурор звернувся до суду з зазначеним вище позовом. [PERSON] ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п.12 Розділу Х Перехідних положень ЗК України, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці другому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. [PERSON] ст. 58 ЗК України, до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними обєктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Статтею 59 ЗК України передбачено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Стаття 60 ЗК України в редакціях, що діяли на момент виникнення відповідних спірних правовідносин, передбачала, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Аналогічні положення містилися у ст. 88 Водного кодексу України - з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Частинами 5-6 ст. 87 Водного кодексу України передбачено, що зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами. Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлюються Кабінетом Міністрів України. [PERSON] ст. 88 Водного кодексу України, ст. 60 Земельного кодексу України, прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. [PERSON] пункту 2 ст. 58 Земельного кодексу України, для створення сприятливого режиму водних обєктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою. Відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року №486 (далі - Порядок) у межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88 - 91 Водного кодексу України. Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації. Суду не були надані докази, які б свідчили, що на дати винесення Гореницькою сільською радою оскаржуваних рішень на земельних ділянках з кадастровими номерами 3222482000:05:010:0055; 3222482000:05:010:0056; 3222482000:10:001:0088 були визначені розмірі та межі водоохоронної зони з прибережною захисною смугою в порядку, передбаченому законом чи іншим нормативно-правовим актом. Більше того, відповідно до інформації, викладеної в листі Гореницької сільської ради від 01.06.2012 №844 в сільській раді відсутні матеріали щодо встановлення зовнішніх меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг навколо джерела «Лісове». З огляду на це, суд робить висновок про те, що Гореницькою сільською радою були додержані вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 12, 81, 116, 118, 121 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», зазначеного вище Порядку щодо надання земельних ділянок у власність громадянам. Крім того, судом було встановлено, що спірні рішення були прийняті Гореницькою сільською радою після погодження проектів відведення земельних ділянок відділом містобудування та архітектури Києво-Святошинської райдержадміністрації; Головним управлінням Держкомзему у Київській області; Києво-Святошинською районною санітарно-епідеміологічною станцією; Управлінням культури та туризму Київської обласної державної адміністрації; Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Київській області. Таким чином, надання позитивних висновків Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Київській області від 22.07.2005 р. №175, від 22.07.2005 р. №176 та від 31.05.2006 р. № 956 свідчить про відсутність порушень вимог природоохоронного законодавства при набутті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права власності на спірні земельні ділянки. В свою чергу, законодавством України, чинним на момент виникнення спірних правовідносин не передбачено обовязку особи, якій надається у власність земельна ділянка, поруч із якою знаходитися водний обєкт, бути ініціатором розробки проекту землеустрою водоохоронної зони та прибережної захисної смуги для визначення меж ділянки спеціального обмеження. Така особа не може нести відповідальність за дії або бездіяльність органів державної влади чи місцевого самоврядування, на які покладено обовязок по розробці зазначених проектів землеустрою, якщо розроблення таких є необхідним відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 р. №486 (в редакції від 24.01.2002 р.). [PERSON] рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. В пункті 5 вказаного вище рішення №7-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Отже, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання (п.5 рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009). Отже, суд не може приймати до уваги в якості доказів листи відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської райдержадміністрації; Головного управління Держкомзему у Київській області; Києво-Святошинської районної санітарно-епідеміологічної станції; Управління культури та туризму Київської обласної державної адміністрації; Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області про скасування відповідних висновків про погодження проектів землеустрою стосовно спірних земельних ділянок, оскільки вказані висновки є ненормативними актами одноразового застосування індивідуальної дії та вичерпали свою дію фактом їхнього виконання. Стосовно твердження Прокурора про віднесення спірних земельних ділянок до земель водного фонду судом встановлено наступне. Допустимим засобом доказування наявності водоохоронної зони та/або прибережної захисної смуги, в якості складової водоохоронної зони, має бути проект встановлення водоохоронної зони (прибережної захисної смуги), або кадастровий план земельної ділянки, на якій відображено таку зону (смугу), або містобудівна документація, яка передбачає зазначене вище. Не можуть розглядатися як допустимий доказ акти перевірки стану дотримання водного законодавства, складені контролюючими органами 26.02.2009 р., 14.10.2010 р. та 17.11.2011 р., із зазначеними в таких актах припущеннями про знаходження спірних земельних ділянок в межах водоохоронної зони чи прибережної захисної смуги та про віднесення спірних земельних ділянок до земель водного фонду. Так, відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних рад належить розпорядження землями територіальної громади, передача земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування. Прокурором не надано жодних доказів того, що Гореницька сільська рада порушила зазначені норми Конституції чи законів України при прийняття нею оскаржуваних рішень про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність. В позовній заяві Прокурор зазначає, що на земельних ділянках, які були відведені по вул. Сосновій, 1, 3, 5 знаходиться природні водойма загальнодержавного значення джерело «Лісове», яке паспортизоване з 1999 року, є притокою річки Ірпінь (згідно паспорту впадає в річку Ірпінь) і відносить до категорії земель водного фонду. Єдиними доказами у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги прокурора є акти перевірки дотримання вимог Земельного законодавства, складені уповноваженими особами Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Київській області, про які вказано вище. Проте, вказані акти не можуть прийматися до уваги судом як докази, що підтверджують факти порушення земельного та водного законодавства відповідачами з огляду на таке. Відповідно до [PERSON] перевірки стану дотримання вимог водного законодавства від 26.02.2009 року, складеного комісією Ірпінського міжрайонного управління водного господарства у складі [PERSON] (заступника начальника ІУМВГ), [PERSON] (начальника Ірпінського загону КГТМЕ) та [PERSON] (спеціаліста СВР ІМУВГ) стік води із джерела «Лісове» спрямовується в існуючий став. [PERSON] перевірки стану дотримання вимог водного законодавства від 14.10.2010 року, складеного начальником Києво-Святошинської ЕД ІМУВГ [PERSON] на спірних земельних ділянках будівельні роботи не ведуться, межові знаки по спірним земельним ділянкам не встановлені, що не дає змоги точно встановити місце розташування спірних земельних ділянок. Крім того, у вказаному [PERSON] зазначено, що від джерела «лісове» вода скидається в водойму, яка розташована в с. Стоянка. Відповідно до [PERSON] позапланова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства на території земель Гориницької сільської ради від 17.11.2011 р. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Київській області було зазначено, що прибережна захисна смуга навколо струмка не встановлена, а стік води з джерела спрямовується в існуючий став. Факт того, що джерело впадає в існуючий став, а не в річку Ірпінь підтверджується, також, викопіюванням з генерального плану с. Стоянка, Гореницької сільської ради, Києво-Святошинскього району, Київської області (масштаб 1:2000) В свою чергу, віднесення земель до відповідної категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень (ч. 1 ст. 20 ЗК України). Межі земельних ділянок, на які розповсюджуються спеціальні обмеження щодо використання земель, повинні бути визначені у відповідності до існуючих вимог. За відсутності встановлених меж земельних ділянок спеціального обмеження (зокрема, меж прибережних захисних смуг), порушення спеціального режиму таких зон є неможливим. Як зазначалося вище, відповідно до інформації, викладеної в листі Гореницької сільської ради від 01.06.2012 №844 в сільській раді відсутні матеріали щодо встановлення зовнішніх меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг навколо джерела «Лісове». Крім того, листом від 01.06.2012 №844 Гореницька сільська рада повідомила суд про те, що документація із землеустрою щодо відведення та встановлення зовнішніх меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг навколо джерела «Лісове» в Гореницькій сільській раді відсутні. Частиною 9 ст. 118 ЗК України в редакціях, що діяли на дати прийняття оскаржуваних рішень, передбачалося, що проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Таким чином, закон, станом на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачав обовязкового погодження проекту землеустрою будь-якими іншими органами. Відповідно до п.п. 3, 4, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 р. №486 (в редакції від 24.01.2002 р.), до складу водоохоронних зон обовязково входять заплава річки, перша надзаплавна тераса, бровки і круті схили берегів, а також прилеглі балки та яри. У межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88-91 Водного кодексу України. Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації, який розробляється на замовлення органів водного господарства та інших спеціально уповноважених органів, узгоджуються з органами Мінекоресурсів, Держводгоспу, Держкомзему, власниками землі, землекористувачами і затверджуються відповідними органами державної виконавчої влади та виконавчими комітетами Рад. Організація роботи по винесенню в натуру та влаштуванню прибережних захисних смуг вздовж річок віднесено Законом до виключної компетенції районних рад (п. 4 ч. 1 ст. 9 Водного кодексу України в редакціях, що діяли на дати прийняття оскаржуваних рішень). За таких обставин суд вважає не доведеним твердження Міжрайонного природоохоронного прокурора Київської області про те, що спірні земельні ділянки були виділені з порушенням вимог земельного законодавства, чинного на той час. Суд вважає за необхідне, також, вказати, що вимоги, викладені у позовній заяві, спрямовані на позбавлення відповідача права власності на майно, а саме: земельні ділянки з кадастровими номерами 3222484000:05:010:0055; 3222482000:05:010:0056; 3222482000:10:001:0088, що знаходяться за адресами: вул. Соснова, 1, 3, 5, село Стоянка, Києво-Святошинський район, Київська область. В свою чергу, законний власник земельних ділянок не може бути позбавлений права власності, гарантованого ч. 5 ст. 41 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку передбачений статтею 140 ЗК України. Буквальне тлумачення цієї статті ЗК України не дає можливості (за відсутності законних підстав) для вилучення спірних земельних ділянок у їх законного власника. Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. [PERSON] із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Виходячи зі змісту пунктів 32 - 35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». У вказаному рішенні Європейського суду вказано, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції». [PERSON] виступив покупцем спірних земельних ділянок згідно укладених та нотаріально посвідчених оплатних договорів купівлі-продажу земельних ділянок. Будь-яких порушень процедури укладення, нотаріального посвідчення договорів та державної реєстрації права власності за [PERSON] виявлено не було. Право власності [PERSON] та [PERSON] на 1/2 частини відповідно земельних ділянок було встановлено (визнано) рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.06.2010 р., залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01.09.2010 р. Тобто рішення суду першої інстанції вступило в дію з 01.09.2010 р., та було виконано у повній відповідності до чинного законодавства України. Оскільки при укладенні [PERSON] та [PERSON] з [PERSON] договорів купівлі-продажу земельних ділянок не було жодних порушень процедури укладення, нотаріального посвідчення договорів та державної реєстрації права власності на спірні земельні ділянки за покупцем, то відповідно до вказаних правовідносин не можуть бути застосовані положення ч. 3 ст. 388 ЦК України, якою передбачено, що якщо майно було набуто безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Враховуючи той факт, що [PERSON], [PERSON] і [PERSON] набули спірні земельні ділянки у власність на підставі оплатних договорів купівлі-продажу, то за таких обставин вказані земельні ділянки не можуть бути витребувані від добросовісного набувача. Крім того, як зазначено представником відповідача [PERSON] та встановлено судом позовна заява Міжрайонним природоохоронним прокурором Київської області подана з пропущенням строків позовної давності. Так, відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Дати прийняття спірних рішень Гореницької сільської ради: 26.08.2005 р. та 20.07.2006 р. Державні акти на право власності на відповідні земельні ділянки видані 10.09.2005 р. [PERSON], 10.09.2005 р. [PERSON], 22.08.2006 р. [PERSON]. Договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [PERSON] були укладені у 2007 році. Таким чином строки позовної давності для заявлення вимог про визнання недійсними спірних рішень Гореницької сільської ради, державних актів, виданих [PERSON], [PERSON] та [PERSON], договорів купівлі-продажу земельних ділянок [PERSON] та виданих йому державних актів на право власності на спірні земельні ділянки, сплили. А отже, відсутні будь-які підстави для визнання недійсними договорів купівлі-продажу з наступним добросовісним набувачем [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, прокурором не надано належних доказів, що підтверджують факт порушення вимог земельного та водного законодавства. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Міжрайонного природоохоронного прокурора Київської області не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed