Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-21 00:00:00

Головний лікар КЛПУ “Міська психоневрологічна лікарня м. Горлівки” звернувся до суду із заявою про продовження примусової госпіталізації до психіатричного стаціонару у примусовому порядку [PERSON], в якій зазначив, що остання 03.11.2012 року була госпіталізована до відділення КЛПУ “Міська психоневрологічна лікарня м. Горлівки”. Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Горлівки від 9 листопада 2012 року [PERSON] була госпіталізована для обстеження і лікування у психіатричний стаціонар КЛПУ “Міська психоневрологічна лікарня м. Горлівки” у примусовому порядку, де протягом шести місяців проходила лікування. В дійсний час [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка прийшла до висновку, що [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психіатричного розладу, який обумовлює її безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. Її подальше обстеження та лікування можливі тільки в умовах стаціонару. У судовому засіданні представник КЛПУ “Міська психоневрологічна лікарня м. Горлівки” [PERSON] підтримала заяву та наполягала на продовженні примусової госпіталізації [PERSON] у психіатричному закладі. Лікар-психіатр [PERSON] у судовому засіданні також підтримала заяву про продовження примусової госпіталізації [PERSON] у психіатричному стаціонарі, пояснивши, що [PERSON] страждає психічним захворюванням, внаслідок якого не може самостійно себе доглядати, усвідомленої згоди на продовження госпіталізації не надає. Законний представник особи, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію, [PERSON] у судовому засіданні також просив продовжити примусову госпіталізацію [PERSON] у психіатричному стаціонарі, пояснив, що його дружина [PERSON] продовжує потребувати примусового лікування через наявну в неї психічну хворобу. [PERSON], щодо якої вирішується питання про продовження примусової госпіталізації до психіатричного стаціонару КЛПУ “Міська психоневрологічна лікарня м. Горлівки”, у судовому засіданні проти заяви заперечувала, пояснила суду, що на протязі шести місяців вона пройшла лікування та за станом свого здоров'я здатна у повній мірі самостійно задовольняти свої життєві потреби. Дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які приймали участь у справі, думку прокурора Присяжного С.М., який вважав заяву головного лікаря необґрунтованою та просив відмовити у продовженні примусової госпіталізації [PERSON] у психіатричному стаціонарі, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає за наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що рішенням Центрально-Міського районного суду міста Горлівки від 9 листопада 2012 року [PERSON] була госпіталізована для обстеження та лікування у психіатричному стаціонарі КЛПУ “Міська психоневрологічна лікарня м. Горлівки” у примусовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що у період з 9 листопада 2012 року по 8 травня 2013 року [PERSON] проходила примусове лікування у психіатричному стаціонарі КЛПУ “Міська психоневрологічна лікарня м. Горлівки”. Згідно статті 4 Закону України “Про психіатричну допомогу” психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вбачається з акту комісійного психіатричного огляду № 8 від 08.05.2013 року [PERSON] орієнтована точно. На питання відповідає по суті. Інтелект видимо не страждає. Мислення у замідленому темпі. Інтелект, пам'ять відповідає віку хворої, отриманій освіті. Агресивних тенденцій, суїцидальних думок у хворої не виявлено. На підставі анамнезу захворювання, психстатуса хворої в дійсний час можливо виставити основний діагноз її захворювання: шизофренія, непреривний тип протікання, стабільний параноїдний тип дефекту. Комісія дійшла до висновку, що [PERSON] страждає на психічну хворобу у формі параноїдної шизофренії і по соціальним показникам (не оформлена пенсія в пенсійному фонді Ц-Міського району м. Горлівки) згідно ст. 14 п.п. 2, ст. 17 Закону України “Про психіатричну допомогу” від 22.02.2000 року потребує продовження примусової госпіталізації у відділенні № 2 КЛПУ “ГПНБ м. Горлівки”. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Суд не може погодитися з доводами комісії лікарів-психіатрів про потребу у продовженні примусової госпіталізації [PERSON] у психіатричному закладі, оскільки у судовому засіданні встановлено, що [PERSON], незважаючи на наявність у неї психічної хвороби, в дійсний час не вчиняє і не виявляє реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Крім того, у судовому засіданні не доведено, що [PERSON] неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Посилання комісії на те, що [PERSON] потребує продовження госпіталізації за соціальними показниками внаслідок неоформлення пенсії не ґрунтуються на вимогах закону. Більш того, як встановлено у судовому засіданні з пояснень осіб, які брали участь у справі, в дійсний час [PERSON] оформлений паспорт та пенсія. Всі доводи щодо поведінки [PERSON], внаслідок якої вона потребує продовження госпіталізації, основані на подіях жовтня 2012 року, тобто до її примусової госпіталізації до психіатричного закладу. Жодних даних про те, що стан психічного здоров'я [PERSON] після пройденого лікування залишився незмінним суду не надано. З урахуванням цього обставини, встановлені судом під час судового розгляду, спростовують висновки комісії лікарів-психіатрів. Відповідно до частини 3 статті 17 Закону України “Про психіатричну допомогу” у разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. Проте в матеріалах заяви головного лікарня КЛПУ “Міська психоневрологічна лікарня м. Горлівки” такий висновок відсутній, доданий лише акт комісійного лікарського психіатричного огляду пацієнтки. Враховуючи наведене, у задоволенні заяви головного лікаря КЛПУ “Міська психоневрологічна лікарня м. Горлівки” про продовження примусової госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку слід відмовити.

Outcome: dismissed