Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 28.07.2007 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають дочку [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, між ними постійно виникали непорозуміння та сварки, оскільки відповідач не забезпечує сімю матеріально, зловживає спиртними напоями, все це призвело до того, що вони втратили почуття любові і поваги один до одного, припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства, проживають окремо, а тому позивач вважає, що їхні шлюбні стосунки поновити неможливо, і просить суд шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач позов не визнав, але в судове засідання після закінчення наданого судом строку для примирення не зявився, хоча повідомлявся про час розгляду справи належним чином під розписку, причини неявки суду невідомі, жодних заяв від нього до суду не надходило, а тому за згодою позивачки суд вважає за можливе закінчувати розгляд справи без участі відповідача. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 28.07.2007 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про одруження, про народження дитини. В судовому засіданні під час розгляду справи також встановлено, що сторони проживають на даний час окремо, зі слів позивача, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. В обґрунтування своїх вимог щодо розірвання шлюбу позивач посилається на те, що між ними склалися такі стосунки, які виключають спільне проживання, оскільки відповідач продовжує зловживати спиртними напоями, не працює, тобто, змінювати свою поведінку не бажає. За рішенням суду з відповідача стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON], майнові спори між сторонами відсутні. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, наміру зберігати сімю позивач не має. Як передбачено ст..111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя , якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В судовому засіданні сторонам було надано строк для примирення з метою збереження сімї терміном один місяць, але він виявився безрезультатним. Як розяснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за недоцільне продовжувати сторонам строк для примирення, оскільки наведені для цього підстави відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Таким чином, проаналізувавши всі надані докази, суд приходить до висновку, що за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, яка не має наміру поновлювати шлюбні стосунки з відповідачем. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач бажає залишити прізвище-Мироненко. На підставі ст.88 ЦПК України, ст.4 Декрету КМ України «Про державне мито» суд вважає за можливе стягнути з відповідача державне мито за реєстрацію розірвання шлюбу в органах РАЦС в розмірі 17 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved