Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-15 00:00:00

У серпні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 09 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»відповідно до Статуту АБ «Укргазбанк»та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено Кредитний договір № 408-Ф/08 зі змінами та доповненнями від 05 березня 2009 року. Згідно з умовами кредитного договору Банк надав [PERSON] кредит в сумі 16619,00 доларів США на строк з 09 вересня 2008 року по 08 вересня 2015 року із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13,5% річних на придбання автомобіля Mitsubishi, модель Lancer, 2008 року випуску. Зазначає, що умовами кредитного договору передбачено обов’язок Банку відкрити позичальнику позичковий рахунок № 220360183991.840 і рахунок для погашення заборгованості по кредиту, процентів за його використання та всіх комісійних платежів передбачених цим договором № 373990183991.840(980) та видати Позичальнику кредит в сумі, зазначеній в Договорі, з позичкового рахунка № 220360183991.840, шляхом перерахування на поточний рахунок Позичальника № 2620283991.840, відкритий в АБ «Укргазбанк»МФО 320478. Факт отримання Позичальником кредитних коштів у сумі 16619,00 доларів США підтверджують: Меморіальний валютний ордер № TR.35550.3.3591 від 09 вересня 2008 року, Виписка/Особовий рахунок 2203660183991.840 за період з 09.09.08 по 26.12.11 та Розрахунок заборгованості [PERSON] за Кредитним договором № 408- Ф/08 від 09 вересня 2008 року. У зв’язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе обов’язків за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 31 липня 2012 року складає: - заборгованість по тілу кредиту –11636,59 доларів США (строкова –7511,00 доларів США, прострочена –4125,59 доларів США), заборгованість по процентах - 1104,30 доларів США (поточна –136,49 доларів США, прострочена –967,81 доларів США), заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту –13944,83 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів –2619,07 грн., а всього 12740,89 доларів США та 16563,90 грн. Також вказує, що відповідно до умов кредитного договору в забезпечення зобов’язань за дійсним договором Банком прийнято в заставу автомобіль. Договором застави передбачено, що предметом застави є автомобіль Mitsubishi, модель Lancer 1.6 Comfort, 2008 року випуску, тип - Легковий сєдан, номер шасі (кузова, рами) JMBSNCS3A8U004849, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER], що належить Заставодавцю на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ПА014182, виданого PB ДДАІ МВС України 05.09.2008 року. Згідно з умовами договору застави предмет застави оцінено в 89442.00 грн. (заставна вартість). Також умовами договору застави передбачено, що в разі невиконання чи неналежного виконання договору, Заставодавець зобов’язаний сплатити Банку штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета застави, що становить 89442,00 грн. Таким чином, відповідно до умов договору застави, [PERSON] за порушення умов договору застави щодо обов’язку страхування майна на весь період дії Договору застави, зобов’язаний сплатити Банку штраф у розмірі: 89442,00 грн.* 5%= 4472,10 грн. Крім того, зазначає, що в забезпечення виконання зобов’язань Позичальника за Кредитним договором 09 вересня 2008 року було укладено договір поруки № 408-Ф/08-Р між ВАТ АБ «Укргазбанк»(Кредитор), [PERSON] (Поручитель) та [PERSON] (Позичальник). Договором поруки передбачено, що Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Кредитором за невиконання зобов’язань по кредитному договору, Поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обсязі, що і Позичальник –за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов’язань –в повному обсязі. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Також просив стягнути солідарно з відповідачів понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить відповідна розписка представника, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 53). Проте, 09.10.2012 року через канцелярію суду надійшла заява, відповідно до якої представник позивача просить розглянути справу без їх участі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує, позовну заяву підтримує з підстав наведених у ній (а.с. 59). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з’явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання у відповідності до вимог ЦПК України, про що свідчать конверти, що повернулися на адресу суду з відміткою «за зазначеною адресою не проживає», які містяться в матеріалах справи (а.с. 56, 58), про причини його неявки суду не відомо. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з’явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання у відповідності до вимог ЦПК України, про що свідчить конверт, що повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», який міститься в матеріалах справи (а.с. 57), про причини його неявки суду не відомо. Відповідно до довідки, наданої Адресно-довідковим бюро м. Києва № 46 від 31.08.2012 року, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], вказаною позивачем у позовній заяві (а.с. 46). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, суд у відповідності до статті 224 ЦПК України за письмовою згодою представника позивача, ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, врахувавши заяву представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 09 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»відповідно до Статуту АБ «Укргазбанк»та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено Кредитний договір № 408-Ф/08 зі змінами та доповненнями від 05 березня 2009 року (а.с. 7-14, 15). За умовами п. 1.1 кредитного договору Банк надав [PERSON] кредит в сумі 16619,00 доларів США на строк з 09 вересня 2008 року по 08 вересня 2015 року із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13,5% річних Згідно п. 1.5 Кредитного договору, кредит був наданий на придбання автомобіля Mitsubishi, модель Lancer, 2008 року випуску. Пунктами 3.1.1 та 3.1.1.2 Кредитного договору передбачено обов’язок Банку відкрити позичальнику позичковий рахунок № 220360183991.840 і рахунок для погашення заборгованості по кредиту, процентів за його використання та всіх комісійних платежів передбачених цим договором № 373990183991.840(980) та видати Позичальнику кредит в сумі, зазначеній в Договорі, з позичкового рахунка № 220360183991.840, шляхом перерахування на поточний рахунок Позичальника № 2620283991.840, відкритий в АБ «Укргазбанк»МФО 320478. Факт отримання Позичальником кредитних коштів у сумі 16619,00 доларів США підтверджують: Меморіальний валютний ордер № TR.35550.3.3591 від 09 вересня 2008 року, Виписка/Особовий рахунок 2203660183991.840 за період з 09.09.08 по 26.12.11 та Розрахунок заборгованості [PERSON] за Кредитним договором № 408- Ф/08 від 09 вересня 2008 року (а.с. 29-32, 33-34, 35, 36-37). Пунктом 3.3.1. Кредитного договору передбачено, що Позичальник зобов’язується використати кредит на зазначені в п.1.5 дійсного договору цілі та здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки. Згідно п. 3.3.4 Кредитного договору позичальник зобов’язується щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10-го числа місяця наступного за місяцем користування кредитом (окрім останнього місяця користування кредитом) та в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п. 1.1 та/або з п. 1.6 цього договору, а також в день дострокового погашення заборгованості по кредиту, в тому числі у зв’язку з порушенням виконання умов цього договору, або в день дострокового розірвання цього договору та проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки зазначеної в п. 1.1 цього договору, на рахунок № 373990183991.840, відкритий в АБ «Укргазбанк»МФО 320478. У разі виникнення необхідності сплатити щомісячної комісії за обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом майбутніх періодів, надавати до банку заяву у відповідності до п. 3.1.1 цього Договору для направлення коштів, в строки обумовлені у п. 3.3.4 цього Договору, в першу чергу, для оплати заборгованості по нарахованим комісіям, потім заборгованості по процентах за кредит. У разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки, встановленої п. 3.1.10 цього договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом та пеню у розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. У разі порушення п.п. 3.3.12-3.3.16 цього договору сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки, встановленої п. 1.1 цього договору, підвищеної на 1 %, починаючи з моменту порушення/не дотримання Позичальником відповідних пунктів цього договору. Відповідно до п. 3.3.19 Кредитного договору [PERSON] зобов’язався сплатити відсотки за ставкою встановленою п. 1.1 цього Договору між моментом отримання кредиту та моментом його повернення, з врахуванням п. 3.3.4 та п. 4.1 цього Договору. Крім того, згідно п. 3.1.10. Кредитного договору Банк зобов’язується на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховувати, виходячи із процентної ставки, зазначеної у п. 1.1, збільшеної на 1(один) процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору, кредит, наданий Банком, забезпечується неустойкою передбаченою дійсним договором. Пункт 4.1 Кредитного договору передбачає, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання Позичальником умов цього договору (в тому числі несвоєчасного виконання грошових зобов’язань (з простроченням їх виконання більше, ніж на один банківський день), що випливають з цього Договору, зокрема: несплати процентів та/або несвоєчасного повернення кредиту або його частини та/або будь-якої іншої заборгованості, що може виникнути згідно з умовами цього договору) Банк має право на свій розсуд: внести зміни/доповнення до цього Договору в односторонньому порядку (внести зміни до умов зобов’язань своїх та/або Позичальника, включаючи зміну Позичальнику процентної ставки за користування кредитом та встановлення її на рівні 14,5% річних). Згідно п. 5.3 Кредитного договору за порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Позичальник зобов’язаний сплатити Банку пеню в розмірі 0,1 % від суми невиконаного зобов’язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності. Згідно ст. 509 ЦК України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов’язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов’язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно п. 2.1 кредитного договору в забезпечення зобов’язань за дійсним договором Банком прийнято в заставу автомобіль, який зазначено у п. 1.5 цього договору. Пунктом 2.1 - 2.2 Договору застави передбачено, що предметом застави є автомобіль Mitsubishi, модель Lancer 1.6 Comfort, 2008 року випуску, тип - Легковий сєдан, номер шасі (кузова, рами) JMBSNCS3A8U004849, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER], що належить Заставодавцю на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ПА014182, виданого PB ДДАІ МВС України 05.09.2008 року (а.с. 16-21). Відповідно до п. 2.3. Договору застави, предмет застави оцінено в 89442.00 гривень (заставна вартість). Згідно ст. 581 ЦК України, предмет застави може бути застрахований за згодою сторін на погоджену суму. Умовами ст. 10 Закону України «Про заставу»передбачено обов’язок заставодавця застрахувати на користь заставодержателя предмет застави на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування. Відповідно до п. 3.3.4. Договору застави на Заставодавця покладено обов’язок на період дії дійсного договору застрахувати заставлене майно на його повну вартість за власний рахунок від всіх ризиків по даному виду страхування та виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування. В разі невиконання чи неналежного виконання п.п. 3.3.1-3.3.8 дійсного договору, відповідно до п. 4.2. Договору застави, Заставодавець зобов’язаний сплатити Банку штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета застави згідно п.2.3. дійсного договору, що становить 89442,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, Заставодавець, на виконання умов Договору застави застрахував на користь Банку, належний йому на праві власності автомобіль марки Mitsubishi, модель Lancer 1.6 Comfort, 2008 року випуску згідно Договору добровільного страхування № 28-0107-4648 від 09.09.2008 року, термін дії якого закінчився 10.09.2009 року (а.с. 24-26, 27). На новий термін договір не переукладався. Таким чином, відповідно до п. 4.2. Договору застави, [PERSON] за порушення умов договору застави щодо обов’язку страхування майна на весь період дії Договору застави, зобов’язаний сплатити Банку штраф у розмірі: 89442,00 грн. х 5% = 4472,10 грн. Крім того, в забезпечення виконання зобов’язань Позичальника за Кредитним договором 09 вересня 2008 року було укладено договір поруки № 408-Ф/08-Р між ВАТ АБ «Укргазбанк» (Кредитор), [PERSON] (Поручитель) та [PERSON] (Позичальник) (а.с. 22-23). Статтею 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов’язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктом 1.2 договору поруки № 408-Ф/08-Р від 09 вересня 2008 року передбачено, що Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Кредитором за невиконання зобов’язань по кредитному договору. Згідно з пунктом 1.3 договору поруки Поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обсязі, що і Позичальник –за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов’язань - в повному обсязі. Частиною 1 ст. 543 Цивільного кодексу України визначено, що у разі солідарного обов’язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов’язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549, ч. 1 ст. 550, ст. 551, ст. 552 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов’язання. Плата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов’язання. З матеріалів справи вбачається, що у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе обов’язків за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 31 липня 2012 року складає: - заборгованість по тілу кредиту –11636,59 доларів США (строкова –7511,00 доларів США, прострочена –4125,59 доларів США), заборгованість по процентах - 1104,30 доларів США (поточна –136,49 доларів США, прострочена – 967,81 доларів США), заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту –13944,83 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів –2619,07 грн., а всього 12740,89 доларів США та 16563,90 грн. Наявність заборгованості підтверджується даними розрахунків заборгованості по кредиту, наданими позивачем (а.с. 29-32, 33-34). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Також слід зазначити, що законодавством України при проведенні операцій з валютою передбачено певний порядок її використання. Щодо отримання банком індивідуальної ліцензії для здійснення операцій з надання та одержання кредиту в іноземній валюті та використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, то суд зазначає наступне. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому не встановлено будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг Іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Так, згідно із вимогами ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»банки мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, отримання відсотків від позичальників за такими кредитами на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу Національного банку України на здійснення операцій з валютними цінностями, зокрема залучення і розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Стаття 533 ЦК України передбачає, що грошове зобов’язання має бути виконано у гривнях. Але якщо у зобов’язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Декрет «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та нормативно-правові акти не передбачають обмежень щодо видачі кредитів в іноземній валюті. Пунктом «в» ч. 4 ст. 5 Декрету передбачено, що НБУ видає індивідуальні ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті. Таким чином, за наявності відповідної ліцензії, надання кредитів в іноземній валюті передбачено законодавством. При цьому, згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. А саме дане положення закріплено п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», де зазначається, що на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 року та зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторговельні операції з валютними цінностями; операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України. З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійсненні операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. З матеріалів справи вбачається, що АБ «Укргазбанк»має всі необхідні ліцензії, щоб здійснювати валютні операції відповідно до вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» № 2121-III від 07.12.2000 року та Декрету КМУ «По систему валютного регулювання та валютного контролю»№ 15-93 від 19.02.1993 року (а.с. 41,42). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 6, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони у договорі можуть відступати від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, з врахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто Цивільний кодекс закріпив принцип свободи договору. Змістом договору є ті умови, на яких сторони погодились виконувати договір. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 09 вересня 2008 року між позивачем ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк»відповідно до Статуту АБ «Укргазбанк»та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір № 408-Ф/08, суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов’язання щодо виконання даного договору. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобов’язання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі. Пунктами 3.3.1 Кредитного договору передбачено, що Позичальник зобов’язується використати кредит на зазначені в п.1.5 дійсного договору цілі та здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим до виконання сторонами. Будучи пов’язаними саме взаємними правами та обов’язками (зобов’язаннями), які є чітко прописаними в Кредитному договорі, сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов’язання або змінювати його умови. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав взятих на себе зобов’язань із повного погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором, чим порушив умови договору, щодо строків повернення кредиту, а також сплати відсотків, що призвело до утворення заборгованості. Банк свої зобов’язання по договору щодо надання кредиту виконав. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved