Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики з [PERSON], мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач [PERSON] відповідно до договору позики взяв у неї в борг грошові кошти на загальну суму 930000,00 гривень та зобовязався повернути зазначені кошти до 01.08.2012 року . Станом на теперішній час відповідач гроші позивачу не повернув, у зв`язку з чим [PERSON] була змушена звернутися до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 930000,00 гривень. Представник позивача та позивач не з`явились у судове засідання, при цьому представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, просив суд слухати справу за його відсутності. Відповідач не з`явився у судове засідання, 08.11.2012 року подав до суду заяву про визнання позову, в якій він зазначив, що правові наслідки визнання позову йому зрозумілі просив також розглянути позов без його особистої участі. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] 05.03.2012 року отримав у [PERSON] в борг 930000,00 гривень. Одержання ним зазначеної суми підтверджується договором позики від 05.03.2012 року (а.с.4). Вищевказану суму грошей відповідач зобовязався повернути до 01.08.2012 року. Однак, станом на теперішній час, відповідач позичену суму не повернув. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі. В підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка чи інший документ, що засвідчує передачу йому займодавцем певної грошової суми. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого само роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики табо цей строк визначений моментом пред`ня вимоги, позика має бутиповернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуваннм встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відповідно до статей 525, 526, 530, 629 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки; одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається; договір є обовязковим для виконання сторонами. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач надав до суду заяву про визнання позову, яка не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved