Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що є донькою [PERSON], яка померла 25.04.2010 і на час смерті знаходилась в шлюбі з [PERSON] В період шлюбу, а саме 16.02.2005, [PERSON] придбана квартира [ADDRESS], яка зареєстрована на останнього. Отже, придбана квартира на думку позивачки є спільною сумісною власністю відповідача і її померлої матері, проте звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, вона не може отримати свідоцтва про право на спадщину, бо відповідач не надає оригіналу договору купівлі-продажу на спірну квартиру. Позивачка як спадкоємець першої черги після своєї померлої матері, враховуючи відмову батьків померлої від спадщини на її користь, просить визнати за собою право власності на 3/8 частин спірної квартири. Відповідачем заявлено зустрічний позов в якому останній зазначає, що квартира [ADDRESS] придбана ним за особисті кошти, отримані в кредит, який погашався ним особисто за кошти, виручені від продажу батьківської квартири, що залишилась йому і братові у спадок, та від продажу 40/100 частин квартири [ADDRESS], належних йому на праві власності. Його дружина [PERSON] участі у придбанні квартири та виплаті кредитних коштів не приймала, через що відповідач просить в задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічний позов, визнавши за ним право особистої приватної власності на спірну квартиру. В суді сторони наполягли кожний на своєму позові, просили задовольнити їх, а в задоволенні позову іншої сторони відмовити, про що дали відповідні пояснення. Суд, опитавши сторони, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи дійшов до наступного. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є матірю і братом померлої [PERSON] і, відповідно, бабусею і рідним дядьком [PERSON], пояснили, що спірна квартира придбалась частково за кошти, отримані в кредит і кошти, отримані від продажу [PERSON] належної йому частки квартири по вул. Золочівській в м. Харкові. Кредитні кошти повертались сімєю [PERSON], а остаточний розрахунок здійснено за кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Ремонт в квартирі робився поступово, загальними силами. [PERSON], окрім того, зазначив, що виступав поручителем при отриманні відповідачем кредитних коштів для придбання спірної квартири. Свідок [PERSON] показав, що квартира [ADDRESS] придбалась особисто [PERSON] за кошти, отримані від продажу нерухомості в районі Холодна горам. Харкова та за кредитні кошти, отримані особисто [PERSON] [PERSON] була інвалідом і не мала достатнього заробітку ні на придбання квартири, ні на ремонт в ній, ні на виплату кредиту. [PERSON], будучи допитана в якості свідка, пояснила, що з [PERSON], померлою 25.04.2010, познайомилась працюючи провізором в аптеці, в яку часто заходила померла. Їй відомо, що [PERSON] з чоловіком вирішили придбати квартиру, для чого чоловік продав частку належної йому квартири, що знаходилась в районі Залютіном. Харкова та отримав кредит. [PERSON] участі в придбанні квартири не приймала, так як не мала на це засобів. [PERSON] в суді як свідок показав, що є рідним братом відповідача і йому відомо, що в 2005 році останній придбав спірну квартиру, для чого продав належну йому частку квартири по вул. Золочівській, 5 в м. Харкові та отримав кредит в банку. Погашення кредиту відповідач робив особисто, за власні кошти та за кошти, виручені від продажу батьківської квартири, яка їм досталась у спадщину, 300000 рублів з яких він передав відповідачу. Як вбачається з договору купівлі-продажу та даних реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] 16.02.2005 за 64800 грн., що еквівалентно 12000 доларів США і зареєстрована на його імя (а.с. 12, 32-37). На час придбання квартири [PERSON] та [PERSON], матір [PERSON] позивачки за первісним позовом, знаходились у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідними свідоцтвами і не заперечується сторонами (а.с. 6-9). Враховуючи положення ст. 60 СК України можна зробити висновок що квартира [ADDRESS] належить подружжю [PERSON] на праві спільної сумісної власності, проте відповідач за первісним позовом заперечує цей факт і зазначає, що спірна квартира придбана ним за власні кошти, отримані за цільовим кредитним договором № НАН2GК01270124 від 16.02.2005 в ПАТ ПриватБанкв розмірі 8973,60 доларів США, з яких 8150 доларів США (44010 грн.) безпосередньо на придбання квартири та від продажу належних йому 40/100 частин квартири [ADDRESS]. Погашення кредиту відбувалось за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири його померлих батьків, 300000 руб. з яких йому передав рідний брат після продажу квартири. Окрім того, ремонт в квартирі також зроблено за його власний рахунок. При цьому [PERSON] посилається на положення ст. 57 СК України, згідно з якими особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, окрім іншого, майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ч. 7 цієї статті якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. З даною позицією відповідача за первісним позовом суд погодитись не може через наступне: По перше, при отриманні кредиту в ПАТ ПриватБанкдружина відповідача [PERSON] давала свою згоду на його отримання та використання кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору, на передачу в іпотеку придбану квартиру як спільну сумісну власність подружжя (а.с. 115). Матеріали кредитної справи свідчать про вивчення банком перед наданням кредиту матеріального становища сімї [PERSON] і поручителя, яким є дядько позивачки за первісним позовом, тобто думка про те, що кредит надавався виключно [PERSON] та сплачувався з його особистого бюджету є хибною (а.с. 102-115, 117-124) По друге, суд вважає не доведеними ті факти, що кошти від продажу особистого майна [PERSON] 40/100 частин квартири [ADDRESS], були витрачені на придбання спірної квартири, а кошти від продажу квартири [ADDRESS], належної [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності витрачені на погашення кредитної заборгованості за вказаним вище кредитним договором. Ці обставини не підтверджуються жодним документом чи іншим письмовим доказом, а показання свідків в цій частині не можна брати за основу, так як вони виходять від родичів сторін і не можуть бути цілком обєктивними (а.с. 38-39, 169). По третє, посилання [PERSON] про виплату кредиту за рахунок коштів, отриманих ним від продажу квартири батьків, яка залишилась йому та братові у спадщину, не є правдивим, про що свідчить наступне: батьки [PERSON] померли наприкінці 2006 року і на початку 2007 років (а.с. 45-46), свідоцтво про право на спадщину отримано [PERSON] (рідним братом відповідача) 13.07.2007 та продана останнім за договором купівлі-продажу від 19.07.2007 (а.с. 55-56). Розписка про передачу частини коштів від продажу батьківської квартири в сумі 300000 руб. [PERSON] датована 05.09.2007. Разом з тим, з матеріалів кредитної справи вбачається, що зобовязання позичальником за договором кредиту ще станом на жовтень 2006 року виконані в повному обсязі (а.с. 147, 152). З погляду на вищевикладене, враховуючи дату укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], належної [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності (а.с. 169) та дату погашення кредиту більш вірогідною вбачається витрата коштів на погашення кредитної заборгованості саме з коштів, виручених від продажу вказаної квартири. Враховуючи викладене вище, той факт, що сторонами не заявлено вимог про збільшення частки в праві спільної сумісної власності, суд вважає, що частки подружжя в праві спільної сумісної власності на спірну квартиру є рівними. Отже спадковим майном, що залишилось після смерті [PERSON] є Ѕ частина спірної квартири, яка в рівних частинах, тобто по 1/8 частині повинна бути успадкована сторонами у справі та батьками померлої як спадкоємцем першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). [PERSON] і [PERSON] відповідно до ст. 1274 ЦК України подали нотаріально посвідчені заяви про відмову від спадщини на користь позивачки (а.с. 6-9, 75). Виконуючи вимоги ст.ст. 1269-1270 ЦК України [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (а.с. 76). Враховуючи зазначене вище, конкретні обставини справи та надані докази суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є цілком обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі, а вимоги за зустрічним позовом не можуть бути задоволені.

Outcome: approved