Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-25 00:00:00

07 вересня 2012 року [PERSON] звернулась до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі, мотивуючи позовну заяву тим, що 03 червня 2003 року зареєструвала шлюб з відповідачем у виконкомі Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 17. За час подружнього життя у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з нею. Сімейне життя у сторін не склалось, оскільки між ними немає злагоди і порозуміння, втратили почуття любові та поваги один до одного, з червня 2012 року позивач разом з дітьми проживає окремо. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, примирення та збереження сімї не можливе. Крім того, після припинення спільного проживання відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча зобовязаний її надавати. Тому, вона звернулася до суду та просить постановити рішення, яким шлюб між нею та відповідачем розірвати, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі по 700,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила суду, що строк, наданий судом на примирення нічого не змінив, просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Денисюк». Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнав частково, а саме в сумі 350 гривень, пояснив, що ніде офіційно не працює, має скрутне матеріальне становище. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 червня 2003 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 03.06.2003 року зроблено відповідний актовий запис № 17, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ №090959 від 03.06.2003 року (а.с. 4). Від спільного подружнього життя сторони мають двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії 1-АМ №012402 від 11.05.2005 року, серії 1-АМ №089976 від 10.10.2007 року (а.с. 5,6). Діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні, що не заперечується відповідачем. Сімейне життя у сторін не склалось, оскільки немає злагоди і порозуміння, втратили почуття любові та поваги один до одного, з червня 2012 року проживають окремо, збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечить інтересам сторін. З метою збереження сімї та врахуванням інтересів їх малолітніх дітей, ухвалою суду від 26.09.2012 року сторонам було надано строк на примирення строком три місяці, однак у вказаний термін сторони не знайшли порозуміння та не примирились. Встановленим в суді фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, проживають окремо, сумісне життя суперечить інтересам подружжя та сім'ї, примирення не можливе. Тому вважає, що позов в частині розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, ніде не працює, має неофіційний мінливий дохід. Обставин, які б доводили необхідність звільнення його від обов'язків утримувати дітей, судом не встановлено. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10, ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи матеріальне становище відповідача, який не працює, виходячи із засад розумності і справедливості з урахуванням майнового стану відповідача і інших обставин, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 350 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову, тобто з 07.09.2012 року і до досягнення дітьми повноліття. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial