Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-20 00:00:00

8 лютого 2013 року, позивачка звернулася до суду з названим позовом, в якому просила суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 19 січня 2001 року, управлінням РАЦСу повіту Буюкчекмедже м. Стамбулу, [PERSON] від 23.05.2012 р. (реєстр. № 205) в період якого у сторін, народилась донька [PERSON] Наджіє Хаканівна, [INFO], посилаючись на те, що між подружжям, спільне життя не склалося у звязку з виявленням несумісності характерів, різних поглядів на життя з відповідачем, з яким вони втратили почуття любові, поваги один до одного, взаємодопомоги, порозуміння та з яким вони не проживають разом з 2010 року, а також через відсутність спільних інтересів, внаслідок чого, вони живуть кожний своїм життям, і на думку позивачки, їхній шлюб носить формальний характер, спільне проживання з відповідачем неможливе і буде суперечити її правам і правам їхньої спільної дитини, позивачка просила суд, розірвати шлюб з відповідачем і визначити місце проживання їхньої малолітньої доньки після розлучення з нею. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, але в подальшому в судове засідання не з`явилась, надавши суду письмову заяву, в якій пославшись на ст. 158 ЦПК України, повністю підтримала позов та просила суд слухати справу за її відсутності (а.с……). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, через оголошення у пресі у офіційних виданнях України «Урядовий кур`єр» та «Одеські вісті», у звязку з не проживанням останнього за місцем його проживання, звідки він значиться знятим з реєстраційного обліку 10.10.2012 р. за рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 11.05.2012 р., що підтверджується довідкою Овідіопольського РС ГУДМС України в Одеській області № 457 від 06.03.2013 р., інше місце проживання чи перебування відповідача, позивачці невідоме, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 19-22). Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, або якщо причини неявки відповідача на думку суду є неповажними, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що офіційно, сторони зареєстрували свій шлюб 19 січня 2001 року, що підтверджується витягом з акту про одруження від 23.05.2012 р., виданого управлінням РАЦСу повіту Буюкчекмедже м. Стамбулу, [PERSON] (реєстр. № 205) і перекладом цього витягу з турецької на українську мову, посвідченого приватним нотаріусом Одеського МНО [PERSON] за реєстровим № 11230 від 12.11.2012 р. та штампом в паспорті позивачки в графі «сімейний стан», в період якого у сторін, народилась донька [PERSON] Наджіє Хаканівна, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 198211 від 16.03.2004 р. (реєстр. № 57), виданого МВРАЦСу Одеського ОУЮ (а.с. 3-8). В судовому засіданні, позивачка пояснила та підтвердила, що між нею та відповідачем, спільне життя не склалося у звязку з виявленням несумісності характерів, різних поглядів на життя з відповідачем, з яким вони втратили почуття любові, поваги один до одного, взаємодопомоги, порозуміння та з яким вони фактично не проживають однією сім`єю з 2010 року, а також через відсутність спільних інтересів, внаслідок чого, вони живуть кожний своїм життям, і відповідач не цікавиться її життям та життям їхньої малолітньої доньки, у звязку з чим, на думку позивачки, їхній шлюб носить формальний характер, спільне проживання з відповідачем неможливе і буде суперечити її правам і правам їхньої спільної дитини, які відповідач не приділяє ніякої уваги і не надає коштів на утримання дитини. Статтею 24 СК України передбачено шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, якою передбачено позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 112 ч. 2 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 160 СК України передбачено місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із ст. 161 СК України якщо матір та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини. При таких обставинах, враховуючи категоричну позицію позивачки щодо розірвання шлюбу з відповідачем, суд приходить до висновку, що сімя розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а збереження сім`ї в даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин буде суперечити інтересам позивачки, малолітньої дитини, та моральним засадам суспільства, у звязку з чим, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині розірвання шлюбу з визначенням місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю, з урахуванням відсутності бажання з боку відповідача щодо виховання дитини та її утримання.

Outcome: approved