Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-18 00:00:00

В жовтні 2011 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ СК «ПЗУ Україна» (далі –Товариство), просила, стягнути 8886 грн. 93 коп. страхового відшкодування, 1028 грн. 73 коп. інфляційних збитків, 388 грн. 20 коп. –3% річних та 1000 грн. 00 коп. немайнової шкоди. В обґрунтування вимог позивач послалась на обставини укладення з відповідачем 03 березня 2009 року договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, настання протягом дії договору страхового випадку зі збитками на вказану суму та неправомірну, як на погляд позивача відмову Товариства у виплаті страхового відшкодування. Як на правові підстави позову [PERSON] послалась на ст. 625, 988, 992 та 1167 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, суду пояснив, що безпосередньою причиною настання страхового випадку стали дії малолітньої дитини позивача, яка, знаходячись у салоні застрахованого транспортного засобу, що був припарковано, випадково вимкнула гальма внаслідок чого авто почало рух та зіткнулось з іншим автомобілем. Таким, чином, в діях позивача відсутні ознаки порушення технічної експлуатації транспортного засобу і відмова Товариства з цих підстав у виплаті страхового відшкодування є неправомірною. При цьому представник позивача визнав факт притягнення його довірителя до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за ст. 124 КУпАП за наслідками ДТП, що мала місце 16 квітня 2009 року. Постанову позивач не оскаржувала. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечує з підстав ґрунтовності відмови. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 03 березня 2009 року між [PERSON] та Товариством укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів (далі –Договір) строком дії з 05 березня 2009 року до 04 березня 2010 року, забезпечений транспортний засіб –[PERSON] Сеф, легковий автомобіль, реєстраційний номер [NUMBER]. (а.с. 7-12). 16 квітня 2009 року близько 20 години 10 хвилин [PERSON] керувала належним їй застрахованим транспортним засобом та здійснила зупинку біля будинку № 23-А по вул. Декабристів в м. Миколаєві та, в порушення п. 15.12 ПДР України, залишила автомобіль, не вживши передбачених правилами заходів безпеки, внаслідок чого автомобіль почав самовільний рух та зіткнувся зі стоячим попереду автомобілем Хюндай, реєстраційний номер [NUMBER]. Внаслідок ДТП автомобілі отримали технічні ушкодження, а [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності. (а.с. 88-94). 16 квітня 2009 року [PERSON] звернулась до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, у чому їй листом від 19 червня 2009 року відмовлено на підставі п. 4.1.2 Договору ( а.с. 87, 95). В силу цього пункту Договору відшкодуванню не підлягають збитки, що сталися безпосередньо внаслідок порушення умов технічної експлуатації застрахованого наземного транспортного засобу страхувальником (а.с. 8 (оборот). Згідно п. 15.12 ПДР України водій не повинен залишати транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, проникнення до нього і (або) незаконного заволодіння ним. За таких обставин, суд доходить висновку, що дорожня транспортна пригода, що мала місце 16 квітня 2009 року за участю легкового автомобіля позивача, є наслідком її винних дій, що полягають у порушенні умов технічної експлуатації автомобілем, а тому Товариством правомірно відмовлено у виплаті [PERSON] відшкодування. Посилання представника позивача на те, що ДТП сталась внаслідок несвідомих дій малолітньої дитини позивача за своєю правовою природою не змінюють висновків суду у справі, оскільки цивільно-правова відповідальність за дії малолітніх дітей покладена на їх батьків. Таким чином, позов задоволенню не підлягає. В силу ст. 88 ЦПК України у зв’язку з відмовою в позові судові витрати позивача присудженню за рахунок відповідача також не підлягають..

Outcome: dismissed