Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-11 00:00:00

У листопаді 2012 року [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просила визнати недійсним договір дарування 64/100 частки житлового будинку № 95 з усіма побутовими будівлями та спорудами по вул. Херсонське шосе в м. Миколаєві, укладений 11.03.2003 між [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 18.01.2001 померла [PERSON], яка є бабусею малолітньої [PERSON] За життя 11.03.2003 [PERSON] подарувала відповідачу [PERSON] належні їй 64/100 частки житлового будинку № 95 з усіма побутовими будівлями та спорудами по вул. Херсонське шосе в м. Миколаєві, де з її дозволу з дня народження постійно проживає малолітня [PERSON] з батьками [PERSON] та [PERSON] і сестрою [PERSON] Відповідач [PERSON] з моменту смерті [PERSON] намагається виселити малолітню [PERSON] разом із її сімєю і внаслідок таких його дій порушуються права малолітньої на житло. Посилаючись на те, що [PERSON] вчинила правочин по відчуженню частки спірного житлового будинку на користь відповідача в той час коли не усвідомлювала значень своїх дій та не могла керувати ними через отримані черепно-мозкові травми та захворювань мозку, які відобразилися на її психічному стані, позивач просила задовольнити позов. В судовому засіданні законний представник позивача [PERSON] підтримала позов в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, наполягала на задоволенні позову. Відповідач в судове засідання не зявився. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, пояснив, що аналогічний позов вже розглядався судом за позовом [PERSON], батька малолітньої [PERSON] В судовому засіданні тоді брала участь сама [PERSON], яка заперечувала свій хворобливий стан під час укладення договору дарування. Ухвалою суду, занесеною до журналу судового засідання, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено [PERSON]. Третя особа [PERSON] в судовому засідання позов підтримав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до договору дарування від 11.03.2003, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар 64/100 частки житлового будинку № 95 з усіма побутовими будівлями та спорудами по вул. Херсонське шосе в м. Миколаєві, які належали [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.05.1995 та зареєстроване в ММБТІ від 11.06.1997 за № 7521 (а. с. № 6). Згідно з свідоцтвом про смерть [PERSON] померла 18.01.2012, про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ММУЮ 24.01.2012 зроблено актовий запис № 290. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.10.2007 у справі 2-15/2007 в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди. Цим же рішенням відмовлено в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні домоволодінням, визнання договору дарування недійсним, стягнення моральної шкоди. Рішенням встановлено, що [PERSON] в судовому засіданні не оспорювала договір дарування, заперечувала факт обману та свого хворобливого стану. Також встановлено, що внаслідок укладення договору дарування частка [PERSON] збільшилась з 15/100 до 79/100, а частка [PERSON] залишилась в розмірі 21/100. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 02.04.2008 вищезазначене рішення в частині первісного позову скасовано, зобовязано [PERSON] звільнити приміщення літ. «Б», «Ж», «Е», «З», «Д», зобовязано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні земельною ділянкою площею 795 кв. м., а [PERSON] зобовязано не чинити перешкод [PERSON] у користуванні земельною ділянкою площею 198 кв. м. В іншій частині рішення залишено без змін. Законний представник [PERSON] звернулася до суду з позовом посилаючись на те, що укладення [PERSON] договору дарування частки будинку порушує права малолітньої [PERSON] на житло, передбачені ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» ст. ст. 1, 9 Житлового кодексу Української РСР. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. За змістом цієї статті обмеження щодо відчуження житла стосується батьків, що мають неповнолітніх дітей. За змістом ст. 265 СК України дід, баба зобов'язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька. Відповідно до свідоцтв про народження (а. с. 9, 12) [PERSON] є донкою [PERSON] та [PERSON], який є сином [PERSON]. Якщо ж виходити з розуміння сім'ї за житловим законодавством то відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України "до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. За таких обставин, онука [PERSON] [PERSON] не є членом її сімї. Спадкоємцями першої черги після [PERSON] є її сини [PERSON] та [PERSON] [PERSON] не є спадкоємицею першої черги, та як пояснила законний представник [PERSON] заповіт на [PERSON] [PERSON] не складала. Враховуючи те, що [PERSON] не є стороною договору дарування частки спірного будинку, не є спадкоємицею [PERSON], зберігає право користування часткою будинку 21/100, що належить її батькові [PERSON], суд дійшов висновку про те, що укладення договору дарування частки будинку [PERSON] та [PERSON] не порушує прав неповнолітньої [PERSON]. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено факт наявності порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а тому в задоволенні вимог належить відмовити. Подібною є правова позиція колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного суду України, яка полягає в наступному: «кожна особа має конституційне право на судовий засіб захисту, зокрема право на пред'явлення позову в процесуальному розумінні. Відсутність же права на позов у матеріально-правовому розумінні, зокрема в зв'язку з тим, що позивач не є стороною договору й безпосередньо його права цією угодою не зачіпаються, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову за безпідставністю». На підставі викладеного та

Outcome: dismissed