Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-20 00:00:00

28.07.2011 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача та просила про визнання права спільної сумісної власності, поділ майна та стягнення грошової компенсації, вказавши про те, що майно, а саме автомобіль Лада 21154-110- 20 д/н [NUMBER] за ціною 44100 гривень, придбаний за кредитним договором, є спільною сумісною власністю і тому підлягає розподілу між подружжям. В подальшому змінила свої позовні вимоги та просила визнати ,що автомобіль Лада 21154-110-20 д/н [NUMBER] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Припинити право власності [PERSON] на автомобіль та стягнути з [PERSON] на її користь в якості грошової компенсації вартість 1/2 частини сплаченого кредиту за покупку автомобіля в розмірі 21231 гривні. При цьому позивачка посилається на те, що 01 березня 2003 року між нею, [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. 18.12.2007року [PERSON] уклав договір №138 купівлі - продажу транспортного засобу з ТОВ „АВТОТЕХ". Згідно цього договору вони придбали автомобіль марки Лада 21154-110-20 за ціною 44100 грн. Перший внесок , який згідно договору сторонм повинні були сплатити складав 6615 грн. Потім [PERSON] оформив кредит у ОАО „БАНК" ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ". Після покупки автомобілю [PERSON] зареєстрував його на своє ім'я. 26.01.2011року шлюб між сторонами був розірваний другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. У період з січня 2008 року по 14.01 2011 року вони сплатили банку у якості погашення кредиту 30950 грн. Крім погашення кредиту, сплачували страховку за автомобіль. З грудня 2007 року по березень 2010 року подружжям було сплачено по страховому полісу грошову суму у розмірі 4897.43 грн. Згідно ст.60 Сімейного Кодексу України та ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Тобто, автомобіль Лада 21154-110-20 д/н [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя. Вона має право на поділ майна, що належить їй з чоловіком на праві спільної сумісної власності, а також на присудження їй грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно оскільки вона на неї згодна. [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту припинення шлюбних відносин між ним та [PERSON], починаючи з 10 квітня 2009 року по 26.01. 2011 року. В подальшому уточнивши вимоги звернувся з позовом в якому просив встановити факт припинення шлюбних відносин між мною - [PERSON] та [PERSON] починаючи з 10 квітня 2009 року по 26.01. 2011 року, та стягнути на його користь з [PERSON] 1/2 частину сплачених коштів в період з 10.04.2009 року по 01.09.2011 року в погашення солідарного боргу за кредитним договором №4к 198/П від 20.12. 2007 року в сумі - 12 799,50 гривень. При цьому посилається на те, що зареєстрував шлюб з [PERSON] 01 березня 2003 року та спільно проживав з нею до квітня 2009 року. В останній час подружнього життя відносини в сім'ї значно погіршились, вони віддалились один від одного , були відсутні спільні інтереси, кожен з нас почав жити своїм особистим життям. Крім того, в період з 2007 року нами були укладені три кредитні договори з різними банківськими установами . У вказаних кредитних установах вони взяли близько 53 000 гривень. Тягар виплати за кредитними договорами ліг на його плечі і в зв'язку з виникненням кризової ситуації він не зміг своєчасно погашати борги за кредитними договорами, що призвело до погіршення матеріального стану сім'ї та прискорило процес припинення ними спільного сумісного ведення господарства. Фактично на початку квітня 2009 року вони проживали в одній квартирі, але спільний бюджет сім'ї уже не вели, спільних інтересів не мали, фактично припинили спільне проживання. У зв'язку з виниклою ситуацією [PERSON]вирішив виїхати на заробітки в Росію, тому звільнився 06.04.2009 року з Одеської залізниці і виїхав за межі України 11 квітня 2009 року в м. Хабаровськ в Росію, де працював вахтовим методом в якості монтажника зв'язку-зпайщика до 26 грудня 2009 року. Після його повернення з Росії сімейні відносини з [PERSON] не відновили. В червні 2010 року [PERSON] створив нову сім'ю , почав спільно проживати з [PERSON] на зйомній квартирі ,а в подальшому ми повернулись проживати в належну мені квартиру. В грудні 2010 року подали спільну заяву з [PERSON] в органи РАГСу про розірвання шлюбу . Шлюб офіційно було розірвано 26.01.2011 року. Факт припинення шлюбних відносин з [PERSON]саме на початку квітня 2009 року підтверджується документами про його виїзд та повернення з Росіїї 30 грудня 2009 року, його дозвільними документами на проживання та роботу в Росії , небажанням з боку [PERSON] здійснювати погашення боргів за кредитними договорами, отримані кошти за якими були потрачені на потреби сім'ї та показаннями свідків. Встановлення факту фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами починаючи з 10.04. 2009 року необхідно йому для визначення розміру стягнення виплачених мною коштів в рахунок спільних зобов'язань за кредитним договором з відповідачкою [PERSON] Вважає, що роздільне проживання подружжя свідчить про фактичне припинення шлюбних відносин між ними. Мною та дружиною [PERSON] у листопаді 2007 року було прийнято рішення про придбання в кредит автомобіля Лада 21154-110-20 дійсною вартістю 44100 гривень. Для сплати за вказаний автомобіль було взято споживчий кредит в AT «Індекс Банк» в сумі 9 000 гривень, за рахунок яких сплатили перший внесок за автомобіль в сумі 6615 гривень та страхові платежі в сумі 2414 гривень. Для оплати основної суми вартості автомобіля мною було укладено кредитний договір з AT « Банк фінанси та кредит » ( одеським регіональним управлінням ) № 4 к -198 /П від 20.12. 2007 року, за яким мені було видано кошти в сумі 37 485 гривень, які в той самий день за платіжним дорученням №2 від 20.12. 2007 року було перераховано установі, яка продала мені вказаний автомобіль. Кредитний договір № 4к 198 /П від 20.12. 2007 року було укладено з письмової згоди відповідачки [PERSON], ( [PERSON]) , про що є відмітка в самому кредитному договорі та свідчить підпис [PERSON] в договорі про відкриття кредитної лінії № 4 к -198 /П а від 20.12. 2007 року. Крім того, з [PERSON] ([PERSON] ) AT «Банк Фінанси та кредит» було укладено договір поруки № 2765 /07 від 20.12. 2007 року, за яким остання на підставі п.2.1. Договору у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором , як поручитель разом з боржником відповідають перед кредитором як солідарні боржники за всіма видами зобов'язань. Вважає, що на теперішній час сплачені нами кошти за кредитним договором є виконанням боргових солідарних зобов'язань. За час спільного проживання з [PERSON] вони зі спільних коштів сплатили в період з 01.01.2008 року по 25.02. 2009 року - 7017, 49 гривень основного боргу та 4863,01 гривні відсотків за користування кредитними коштами,всього сплатили коштів - 11880,50 гривні. Після цього припинили шлюбні відносини і він виїхав за межі України на заробітки. Відновив сплату погашення боргу за кредитним договором 20.11 2009 року, коли перерахував кошти родичам, які сплатили внесок в погашення кредитних коштів 20.11. 2009 року та 10.12. 2009 року на загальну суму - 8250 гривень. Після повернення на Україну продовжував сплачувати борги за кредитними договором своєчасно до 1 вересня 2011 року. Вважаю, що виплачені ним кошти в погашення заборгованості по кредитним зобов'язанням є виконанням мною відповідно до ст..541 ЦК України солідарного зобов'язання., тому відповідно до ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарне зобов'язання ,має право вимоги до іншого солідарного боржника. Про стягнення 1 /2 частини виплачених коштів. 13.03.2012 р. третя особа по справі Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», який є правонаступником всіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до Малиновського районного суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] та просили стягнути солідарно з [PERSON] та з [PERSON] суму боргу у розмірі 21 468,99 (двадцять одна тисяча чотириста шістдесят вісім) гривень 99 копійок, з яких: 12 664,21 (дванадцять тисяч шістсот шістдесят чотири) гривні 21 копійка - залишок заборгованості за кредитом; 1 028,22 (одна тисяча двадцять вісім) гривень 22 копійки заборгованість по відсоткам; 7 776,56 (сім тисяч сімсот сімдесят шість) гривень 56 копійок - пеня за несвоєчасну сплату щомісячних платежів на користь AT "Банк "Фінанси та Кредит", в особі Філії''Одеське РУ" AT "Банк "Фінанси та Кредит" та судовий збір. При цьому посилаються на те, що 20.12.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № М-25/08-К, згідно якого банк надав кредит у сумі 37485 гривень, з оплатою згідно графіку сплати ануїтентних платежів, а останній зобов'язався повернути ці грошові кошти у строк до 20.12.2012 року. В якості забезпечення повернення Кредитних ресурсів 20.12.2007 р. між Позивачем та [PERSON] був укладений Договір застави автомобіля,посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Пачевою 1.1., зареєстрований в реєстрі за № 14951 (надалі «Договір застави»), згідно якого [PERSON] передав у заставу Позивачу наступне майно: автомобіль марки ВАЗ 211540, тип легковий сєдан, 2007 року випуску, колір синій, шасі № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕВ №2 при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області 19.12.2001 р. Також, в якості забезпечення повернення кредитних ресурсів 20.12.2007 р. між банком та [PERSON] був укладений Договор поруки № 2765/07. (далі - «Договір поруки»), за яким [PERSON] виступає поручителем перед банком. Відповідно до н. 2.1. Договору поруки, у випадку невиконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором, Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Відповідачі не виконують встановлених договором обов'язків, тому станом на на 27.02.2012 р. заборгованість за кредитом Співвідповідачами не погашається та станом заборгованість за Кредитним договором № 4к-198/ІІ від 20.12.2007 р. складає 21 468,99 (Двадцять одна тисяча чотириста шістдесят вісім) гривень 99 копійок, з яких: 12664,21 (дванадцять тисяч шістсот шістдесят чотири) гривні 21 копійка - залишок заборгованості за кредитом; 1028.22 (дна тисяча двадцять вісім) гривень 22 копійки - заборгованість по відсоткам; 12692,43 (тринадцять тисяч шістсот дев'яносто дві) гривні 43 копійки заборгованість за кредитнім договором № 4к-198/П від 20.12.2007 p.; 7776,56 (сім тисяч сімсот сімдесят шість) гривень 56 копійок пеня за кредитним договором № 4к-198/п від 20.12.2007 р. Па даний момент Відповідач до Позивач не з'являються, не вирішують питання щодо погашення заборгованості по кредиту від чого Позивач потерпає збитки, що призводить до погіршення фінансового стану банку. В судове засідання сторони, третя особа та їх представники не з'явились, надали заяви, в яких свої позовні вимоги підтримали, не визнавши зустрічних про що надали письмові виступи в судових дебатах, також просили розглядати справу за їх відсутністю. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін допитавши свідків, суд вважає, що позов [PERSON] та [PERSON] підлягає частковому задоволенню , позов AT «Банк Фінанси та кредит» в особі філії «Одеське РУ AT «Банк фінанси та кредит»» підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 01 березня 2003 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON] , [INFO] був зареєстрований шлюб другим відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновського районного управління юстиції м.Одеси ( актовий запис №68). 18.12.2008 року [PERSON] уклав договір №138 купівлі - продажу транспортного засобу з ТОВ „АВТОТЕХ". Згідно цього договору ми придбали автомобіль марки Лада 21154-110-20 за ціною 44100 грн. Перший внесок , який згідно договору повинно було сплачено складав 6615 грн. 20.12.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № М-25/08-К, згідно якого банк надав кредит у сумі 37485 гривень, з оплатою згідно графіку сплати ануїтентних платежів, а останній зобов'язався повернути ці грошові кошти у строк до 20.12.2012 року. В якості забезпечення повернення Кредитних ресурсів 20.12.2007 р. між Позивачем та [PERSON] був укладений Договір застави автомобіля,посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Пачевою 1.1., зареєстрований в реєстрі за № 14951 (надалі «Договір застави»), згідно якого [PERSON] передав у заставу Позивачу наступне майно: автомобіль марки ВАЗ 211540, тип легковий сєдан, 2007 року випуску, колір синій, шасі № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕВ №2 при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області 19.12.2001 р. Також, в якості забезпечення повернення кредитних ресурсів 20.12.2008 р. між банком та [PERSON] був укладений Договор поруки № 2765/07. (далі - «Договір поруки»), за яким [PERSON] виступає поручителем перед банком. Після придбання автомобілю [PERSON] зареєстрував його на своє ім'я. 11 квітня 2009 року [PERSON] виїхав на заробітки в Росію, тому звільнився 06.04.2009 року з Одеської залізниці і виїхав за межі України в м. Хабаровськ в Росію, де працював вахтовим методом в якості монтажника зв'язку - пайщика до 26 грудня 2009 року. Вказані обставини підтверджуються документами про виїзд та повернення з Росіїї 30 грудня 2009 року, дозвільними документами на проживання та роботу в Росії виданими [PERSON]. 26.01.2012 року шлюб між подружжям було розірвано другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (а.с.№10). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка мешкає в сусідній з належною [PERSON] квартирі пояснила, що: сім'я [PERSON] переїхала проживати в квартиру в 2003 році, в кінці березня- на початку квітня 2009 року [PERSON] їй при зустрічі повідомив, що з дружиною [PERSON] в нього не склались сімейні стосутнки, і він їде на заробітки в Росію- а як повернеться -то буде займатись розірванням шлюбу. Коли [PERSON] повернувся з Росії, то [PERSON] в квартирі вона вже не бачила і разом їх теж більше не бачила. Влітку 2010 року він створив сім'ю з і [PERSON],з якою мешкає тепер в своїй квартирві . Також їй відомо, що [PERSON] брав кредит на автомобіль та виплачував кошти за нього. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є кумою з сім'єю [PERSON] та [PERSON], познайомились в 2003 році з [PERSON] та його дружиною, зустрічались завжди в квартирі [PERSON]. Коли [PERSON] віиїхав до Росії, то подзовнив їй і просив її як знайому та працівника банківської установи щоб вона заблокувала його картку в Банку, вона її перевірила і повідомила, що блокувати картку немає потреби, так як вона автоматично заблокована в зв'язку з непогашенням боргу. В подальшому [PERSON] повернувся з Росії та запросив їх до своїх батьків в с.Макарове Ширяївсбького району зустріти Новий 2010 рік . Була вона, та [PERSON] і [PERSON] ,які в той час проживали ще однією сімєю, [PERSON] вже не було , на той час [PERSON] та [PERSON] вже разом не проживали. Далі зі слів [PERSON] знала, що вона з [PERSON] розлучилася і вподальшому почала проживати з [PERSON], цей факт мав місце влітку 2010 року. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що брат [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] в 2003 році, останній отримав кімнату в гуртожитку на 1-й заставі, там вони й мешкали , разом прожили приблизно п'ять років Придбали в цей час автомобіль в кредит. Кредит сплачував [PERSON] близько 1000 гр.в місяц. В 2009 році [PERSON] поїхав в Росію на заробітки а повернувся 29.12. 2009 року - перед самим Новим роком. Коли він знаходився у Росії- він тричі сплачував кошти за кредит : у вересені -800 гр., в червні-1200 гривень в грудні-700 гривень. На той час [PERSON] з [PERSON] припинили спільно проживати ,тому й виникла необхідіність щоб я платив гроші, коли я сплачував гроші за кредит вони вже разом не жили,він був один. Він його проводжав на поїзд,коли він їхав до Росії. Влітку 2010 року [PERSON] почав проживати спільно з [PERSON] по вулиці Партизанській, вони там проживали,так як в його квартирі потрібно було робити ремонт. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка підтвердила, що познайомилась з сім'єю [PERSON] в 2003 р- 2004 році. Через деякий час в їх сім'ї почались сварки, вона сама чула в січні-лютому 2009 року. В квітні 2009 року [PERSON] виїхав в Росію на заробітки ,вони з [PERSON] перестали разом проживати, він перед від'їздом сказав ,що коли повернеться - буде офіційно займатись розлученням. Також повідомила, що працює на заводі ЖБК, в травні 2009 року [PERSON] ,яка теж працює на вказаному заводі говорила про те, що вона не збирається платити за [PERSON] кредити, з чого вона зрозуміла, що вони остаточно припинили спільне проживання та сімейні стосунки ще до від'їзду [PERSON] на заробітки. Також в грудні 2009 року [PERSON] казала, що живе разом з чоловіком на ім'я [PERSON] на станції Мигаєве та до нього їздить. Брат [PERSON] отримував з Росії від нього кошти і вони разом з моїм чоловіком платили кредит в банк. Так як мій тепер колишній чоловік [PERSON] був поручителем в банку у [PERSON], то йому прийшов лист про заборгованість , приїхав брат [PERSON] - [PERSON] привіз гроші і мій чоловік їх заплатив 18.09.2010 року, я бачила особисто як [PERSON] давав моєму чоловікові кошти на проплату кредиту в Індекс банк. Вона з січня 2010 року розійшлася з чоловіком, а в червні 2010 року я почала проживати спільно з [PERSON] на зйомній квартирі на вулиці Партизанській, яку я наймала після розрівання шлюбу з чоловіком -[PERSON]. Вказані свідки достовірно підтвердили факт припинення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] після його повернення та створення нової сім'ї в червні 2010 року з [PERSON]. Показання свідків щодо припинення шлюбних стосунків спільного проживання, господарства та інш. до від'їзду [PERSON] не можуть прийматися до уваги, оскільки свідки не проживали з подружжям разом на одній жилплощі та про намір розірвати шлюб після приїзду їм стало відомо зі слів самого [PERSON], а точних відомостей про окреме проживання подружжя вони не змогли повідомити. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст.ст.70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.71 СК України майно , що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту того,що автомобіль Лада 21154-110-20 д/н [NUMBER] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки вказаний автомобіль був придбаний в шлюбі та фактично всі учасники процесу в судовому засіданні визнали вказані обставини. Згідно ч. 3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користуван ня тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою. Позивачка просить компенсувати їй 1/2 частку у вищевказаному спільному майні подружжя яка була сплачена по кредиту за період знаходження в шлюбі при цьому розрахувала її в розмірі 21231 гривні. Суд не погоджується з таким розрахунком, оскільки сплати за страхування автомобілю відноситься до платежів за цивільно-правовим договором якій не породжує майнових прав подружжя. З виписки по кредитному рахунку вбачається, що за період знаходження подружжя в шлюбних стосунках з моменту укладення кредитного договору по 01.06.2010 року по кредиту було внесено спільні кошти в розмірі в загальному розмірі 24619,5 гривні. Тому на її користь підлягає стягненню грошова сума в розмірі 12309,75 гривні. Такі висновки суду ґрунтуються на тому що автомобіль поділити в натурі в виділом 1/2 частини не можливо, та те що сторонами в судовому засіданні не заперечувалося що автомобіль знаходиться після припинення шлюбних стосунків фактично у особистому користуванні [PERSON] Крім того, суд зазначає, що припинення права спільної сумісної власності на автомобіль не припиняє договірних зобов'язань позивачки за договором поруки. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі та відповідно до роз'яснень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). У відповідності до п. 23 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69, СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як вбачається з матеріалів справи кредитний договір № 4к 198 /П від 20.12. 2007 року було укладено з письмової згоди відповідачки [PERSON], ( [PERSON]) , про що є відмітка в самому кредитному договорі та свідчить підпис [PERSON] в договорі про відкриття кредитної лінії № 4 к -198 /П а від 20.12. 2007 року. Крім того, з [PERSON] ([PERSON] ) AT « Банк Фінанси та кредит» було укладено договір поруки № 2765 /07 від 20.12. 2007 року, за яким остання на підставі п.2.1. Договору у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, як поручитель разом з боржником відповідають перед кредитором як солідарні боржники за всіма видами зобов'язань. Отже, суд приходить до висновку про те що сплачені подружжям кошти за кредитним договором є виконанням боргових солідарних зобов'язань, оскільки взяті в Банковській установі кошти були витрачені в інтересах сім'ї, а саме на придбання автомобілю, який до моменту припинення шлюбних стосунків використовувався в інтересах сімі'ї. Як вбачається з наданого суду розрахунку та виписки з кредитного рахунку з 01.06.2010 року по 01.09.2011 року [PERSON] була сплачена сума в розмірі: 9634,61 гривні тіло кредиту та 3145,39 грн відсотки за користування кредитом, а всього 12780 гривень. Суд вважає, що у разі поділу майна подружжя з переведенням його в спільну часткову власність доводи [PERSON] про те, що виплачені ним кошти в погашення заборгованості по кредитним зобов'язанням є виконанням останнім відповідно до ст.541 ЦК України солідарного зобов'язання, тому відповідно до ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарне зобов'язання, має право вимоги до іншого солідарного боржника про стягнення 1/2 частини виплачених коштів дійсно були би обґрунтовані за умови належного та повного виконання [PERSON] солідарного зобов'язання перед банком. Але враховуючи те, що задовольняючи вимоги [PERSON] суд фактично провів розподіл майна присудивши спірний автомобіль [PERSON], суд вважає що позовні вимоги [PERSON] в частині пред'явлення вимоги до солідарного боржника задоволенню не підлягають. Також суд виходить з того, що правовідносини щодо солідарної відповідальності подружжя регулюються в даному випадку договорами укладеними з банком. Щодо вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору AT «Банк Фінанси та кредит» в особі філії «Одеське РУ AT «Банк фінанси та кредит»»Відповідно до н. 2.1. Договору поруки, у випадку невиконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором, Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Відповідно до п.п. 2.2, 3.1 Договору поруки, у випадку невиконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що й Боржник, у тому числі по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплати комісійної винагороди, сплати неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків. У випадку невиконання Боржником своїх зобов'язань за кредитним договором у зазначені у Договорі строки поручитель зобов'язується не пізніше 2-х банківських днів з моменту повідомлення його кредитором (письмово чи телетрапсмісійно) про невиконання боржником прийнятих на себе зобов'язань уплатити вимагаєму кредитором грошову суму, шляхом її перерахування на рахунок кредитора будь-яким засобом, виказаним Кредитором. Згідно п. 3.5. Договору поруки Кредитор має право звернути стягнення на майно та інші кошти Поручителя, що належить останньому на праві власності або оперативного управління у випадку невиконання Поручителем прийнятих на себе зобов'язань за договором поруки. Згідно з ч. 1 ст. 553 Цивільного Кодексу України за договором поруки поручитель вручається перед кредитором за виконання Боржником свого обов'язку. Поручитель ідпонідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником. Відповідно до ч. 1-2 ст. 554 Цивільного Кодексу України у разі порушення боржником зобов'язань, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, ключаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено Договором поруки. На даний час заборгованість за кредитом Співвідповідачами не погашається та станом на 27.02.2012 р. заборгованість за Кредитним договором № 4к-198/ІІ від 20.12.2007 р. складає 21 468,99 (Двадцять одна тисяча чотириста шістдесят вісім) гривень 99 копійок, з яких: 12 664,21 (дванадцять тисяч шістсот шістдесят чотири) гривні 21 копійка - залишок заборгованості за кредитом; 1 028.22 (дна тисяча двадцять вісім) гривень 22 копійки - заборгованість по відсоткам; 13 692,43 (тринадцять тисяч шістсот дев'яносто дві) гривні 43 копійки заборгованість за кредитнім договором № 4к-198/П від 20.12.2007 p.; 7 776,56 (сім тисяч сімсот сімдесят шість) гривень 56 копійок пеня за кредитним договором № 4к-198/п від 20.12.2007 р. Дана заборгованість Відповідачів підтверджується розрахунком заборгованості від 27.02.20 1 2 р. У зв'язку з виникненням заборгованості по оплаті передбачених Договором платежів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» неодноразово здійснювало повідомлення [PERSON] та [PERSON] про факт виникнення заборгованості та її розмір. Однак на даний час кредитна заборгованість позичальником погашена не була. Відповідач уникає зустрічей з представниками позивача і не здійснює ніяких дій для погашення заборгованості. Відповідно до ст. ст. 525,526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу за весь час прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частин позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ч.1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, суд вважає, що вимоги банка підлягають задоволенню. Як вказує ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, банк сплатив судовий збір у розмірі 218,8 гривень, що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved