Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з ТОВ «Приморська будівельна компанія» на її користь борг за договором безпроцентної позики від 14.10.2009 р. в сумі 2000 грн., та моральну шкоду в сумі 1000 грн. Стягнути з відповідача судові витрати. Позов обґрунтовує тим, що 14.10.2009 року вона та відповідач ТОВ «Приморська будівельна компанія», в особі директора [PERSON], уклали письмовий договір безпроцентної позики коштів в розмірі 2000 грн. Тоді ж, 14.10.2009 року, вона передала відповідачу суму позики. Отриману суму відповідач зобовязувався повернути до 22.01.2010 року. Однак гроші повернуті не були. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути борг в добровільному порядку, однак врегулювати спір мирним шляхом їй не вдалося. Відповідач відмовився повертати їй борг згідно укладеного між ними договору позики. Крім того, неправомірними діями відповідача ТОВ «Приморська будівельна компанія» щодо неповернення грошових коштів, їй була завдана моральна шкода, яка полягає: у душевних стражданнях, погіршення самопочуття, необхідності в судовому порядку доводити незаконність дій відповідача, витрачаючи на це свій вільний час. Просила позовну заяву задовольнити в повному обсязі. В судове засідання позивачка [PERSON] будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи не з`явилася, з поважної причини. Надіслала клопотання, в якому просить суд розглядати справу за її відсутністю, на позовних вимогах викладених в позовній заяві наполягає та просить їх задовольнити. Щодо винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача та представник третьої особи будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи не з`явилися, причини своєї не явки суду не надали, суд вважає їхню неявку без поважної причини. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.10.2009 року [PERSON] та ТОВ «Приморська будівельна компанія», в особі директора [PERSON], уклали письмовий договір безпроцентної позики коштів в розмірі 2000 грн. Тоді ж, 14.10.2009 року, позивачка передала відповідачу обумовлену в договорі позики суму, внісши її на розрахунковий рахунок відповідача. Отриману суму відповідач зобовязувався повернути до 22.01.2010 року. Означені обставини підтверджуються письмовим договором позики від 14.10.2009р. та квитанцією до прибуткового касового ордера №103 від 14.10.2009 р. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути борг в добровільному порядку, однак врегулювати спір мирним шляхом їй не вдалося. Відповідач відмовився повертати позивачу борг згідно укладеного між нами договору позики, чим порушив взяті на себе зобовязання. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Пунктом 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законних підставах, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором безпроцентної позики в розмірі 2000 гривень. Крім того, підлягає і стягненню моральна шкода на підставі п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, так позивач не могла користуватися своїми коштами, що порушило встановлений уклад її життя, неодноразово зверталась до відповідача про повернення їй грошей, в звязку з чим погіршилося її самопочуття. Таким чином,

Outcome: approved