Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до закритого акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інтертрансполіс» (далі ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «Інтертрансполіс») про стягнення страхового відшкодування, пені. Зазначав, що 18 грудня 2010 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зіткнулися автомобіль «Ліфан 520 GX», н.з. СВ2371АК, під керуванням [PERSON], та автомобіль «ВАЗ-11183», н.з. АА3160СТ, під його керуванням. Відповідно до постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2010 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення на підставі ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення визнано [PERSON] Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «Інтертрансполіс». Відповідно до акту виконаних робіт ТОВ «Росавто» від 26 квітня 2011 року фактичні витрати на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля склали 28 216 грн. 94 коп. 20 грудня 2010 року він звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. Останній документ по страховому випадку було ним надано відповідачу 15 лютого 2011 року. У порушення вимог чинного законодавства відповідач рішення про виплату чи про відмову у виплаті страхового відшкодування не приймав. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховки або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період, за який нараховується пеня. За період з 16 березня 2011 року до 19 вересня 2011 року позивачем нарахована пеня у розмірі 2 240 грн. 73 коп. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 28 216 грн. 94 коп. страхового відшкодування та 2 240 грн. 73 коп. пені за порушення строків виплати страхового відшкодування, а також судові витрати. У подальшому в якості співвідповідача по справі було залучено [PERSON] та позивачем подано уточнену позову заяву, згідно якої посилаючись на те, що між [PERSON] і ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «Інтертрансполіс» 15 червня 2010 року було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого ліміт відповідальності складає 25 500 грн., позивач просив стягнути з ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «Інтертрансполіс» на його користь 25 500 грн. страхового відшкодування, 2 024 грн. 98 коп. пені за прострочку виплати страхового відшкодування, а також просив стягнути з [PERSON] на його користь 2 716 грн. 94 коп. різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням і судові витрати: судовий збір, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та витрати на правову допомогу у розмірі 5 600 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов з викладених у ньому підстав та просила позов задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач - [PERSON], позов визнав у повному обсязі, наслідки визнання позову відповідачу були розяснені та йому зрозумілі. Відповідач - ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «Інтертрансполіс» у судове засідання не зявився. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 18 грудня 2010 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зіткнулися автомобіль «Ліфан 520 GX», н.з. СВ2371АК, під керуванням [PERSON], та автомобіль «ВАЗ-11183», н.з. АА3160СТ, під керуванням [PERSON] Відповідно до постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2011 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визнано [PERSON] (а.с. 11). Між [PERSON] і ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «Інтертрансполіс» 15 червня 2010 року було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 47). Відповідно до умов зазначеного договору ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) складає 25 500 грн., франшиза нуль. 20 грудня 2010 року [PERSON] звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування (ас. 19). Останній документ по страховому випадку позивачем було надано відповідачу 15 лютого 2011 року (а.с. 18). Відповідно до акту виконаних робіт розмір фактичних витрат на відновлювальний ремонт автомобіля «ВАЗ-11183», н.з. АА3160СТ складає 28 216 грн. 94 коп. (а.с. 16-17). Відповідно до ст. 22.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У порушення вимог чинного законодавства відповідач рішення про виплату чи про відмову у виплаті страхового відшкодування не приймав. Таким чином, з ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «Інтертрансполіс» на користь позивача підлягає стягненню сума страхового відшкодування у розмірі 25 500 грн. Відповідно до ст. 37.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», діючої на час виникнення спірних правовідносин, виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього Закону документів або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду. Статтею 37.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня. Позивачем нараховано пеню за прострочення сплати страхового відшкодування за період з 16 березня 2011 року до 19 вересня 2011 року у розмірі 2 024 грн. 98 коп., яка підлягає стягненню з ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «Інтертрансполіс» на користь позивача. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки у судовому засіданні [PERSON] визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині позовних вимог до [PERSON] та про стягнення з відповідача на користь позивача 2 716 грн. 94 коп. різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати: з ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «Інтертрансполіс» 275 грн. 25 коп. судового збору та 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, з [PERSON] - 29 грн. 32 коп. судового збору та 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Разом з тим, витрати на правову допомогу стягненню не підлягають, виходячи з наступного. Судом установлено, що 1 вересня 2011 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір про надання інформаційних, консультаційних та юридичних послуг (а.с. 55). Згідно п. 1.1. зазначеного договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання надати інформаційні, консультаційні та юридичні послуги з представництва та захисту інтересів замовника у суді першої інстанції на умовах, передбачених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Доказів того, що фізична особа-підприємець [PERSON] є адвокатом або іншим фахівцем в галузі права суду не надано, а тому правових підстав для стягнення витрат на правову допомогу немає.

Outcome: approved