Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-11 00:00:00

Позивач в травні 2011 року звернулася з вищезгаданим позовом, в якому зазначила, що відповідач, керуючи власним автомобілем [NUMBER], 26.04.2006 року біля 20 год. рухаючись по вулиці Черняхівського, 94 скоїв неї та її малолітнього сина [PERSON] наїзд. Внаслідок даної ДТП вона та її син отримали тілесні ушкодження. У звязку з цим з урахуванням уточнень (а.с.149-150) просила стягнути з відповідача 7956,25 грн. компенсації за спричинену матеріальну шкоду, на відшкодування моральної шкоди 200000 грн. та судові витрати. В судовому засідання позивач, представник позивача позов підтримали з викладених в ньому підстав. Зазначили, що в матеріалах справи є всі докази, що підтверджують матеріальні витрати за проведене лікування сина [PERSON] (чеки, рецепти, квитанції). Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. В частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1192,42 грн на придбання лікарських препаратів для лікування дитини та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, в решті просили в позові відмовити. Заслухавши сторін, їх представників, дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Правовідносини між сторонами регулюються ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1192, 1193 ЦК України, чинними на день їх виникнення. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає зясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього і в її заподіянні. Судом встановлено, що 26.04.2006 року біля 19 год. 58 хв., рухаючись по вулиці Черняхівського, в напрямку до центра міста Житомира зі сторони с. Тетерівка, Житомирського району, в районі будинку № 94, [PERSON], керуючи власним автомобілем [NUMBER], скоїв наїзд на [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON], що рухались по пішохідній доріжці йому на зустріч. Відповідно до постанови Богунського районного суду м. Житомира від 19.03.2010 року кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ст.286 ч.1 КК України закрито, у звязку із закінченням строків давності. Даною постановою встановлено, що [PERSON] створив небезпеку для руху, що загрожувала життю громадян, виявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміні, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, при виникненні небезпеки для руху, яку він обєктивно спроможний виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди, не впорався з керуванням автомобіля, виїхав на тротуарну доріжку, що розташована праворуч відносно його напрямку руху, де вчинив наїзд на [PERSON] та її сина [PERSON] Згідно постанови слідчого відділу розслідування ДТП УМВС УМВС України в Житомирській області [PERSON] під час розслідування кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] призначалася судово-медична експертиза, відповідно до якої (висновок експерта № 571) після подій 26.04.2006 р. у [PERSON] мали місце тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми які за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (а.с.152-154). Так як судово-медична комісія на той час не змогла встановити точної причини різкого зниження зору у [PERSON] та відповідно і ступінь тяжкості травми очей, за клопотанням позивача під час розгляду справи судом призначалася комплексна судово- медична експертиза, в розпорядження експертів надана вся необхідна медична документація, в тому числі і висновок експерта № 571 від 30.11.2009 року. Згідно висновку експерта №177 від 06.03.2012 року виявлені патології зі сторони зорової сфери у [PERSON] являються результатом черепно-мозкової травми та контузії очей, отриманних 26.04.2006 року в наслідок ДТП, що стало підставою визнання його інвалідом дитинства та в подальшому рекомендовано навчання в школі для слабо зрячих дітей. Наслідки травми у [PERSON] відносяться до категорії тяжких, так як зумовили зниження зору на обидва ока менше 0,04 (а.с.122-129). Згідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, та відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Суд вважає, що шкода заподіяна відповідачем, оскільки він є володільцем джерела підвищеної небезпеки та повинен її відшкодувати. Відповідно до вимог ст.ст. 10 ч.2, 60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Із наданих позивачем довідок, рецептів, квитанцій не вбачається, що саме встановлені діагнози захворювань у [PERSON] та призначені курси лікування, їх кількість, вартість знаходяться в причинно-наслідковому звязку з протиправними діями відповідача в результаті ДТП, для встановлення необхідності проходження курсів лікування та їх кількості внаслідок даної ДТП, суд вважає, що необхідні спеціальні знання. а відтак, суд вважає, що до задоволення підлягає матеріальна шкода в сумі 1192,42 грн, яку визнав відповідач. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, судом враховуються вимоги ст.1167 ЦК України, згідно яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, відповідно до якої моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дій джерела підвищеної небезпеки. При визначенні розміру моральної шкоди, судом враховуються періоди фізичних страждань та хвилювань позивача, як матері, дитині якої заподіяно тілесних ушкоджень, аж до настання інвалідності. Суд враховує, що дитина [PERSON] отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, зазнав оперативного втручання, пережив фізичні та моральні страждання, стреси, переніс тривалий курс лікування, втратив душевний спокій, внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень очей потребує навчання в спеціальному закладі для слабозрячих дітей, чим порушено нормальні життєві звязки матері та дитини, сталі звички та контакти, оба зазнають тривалих незручностей. Вказане сприяє порушенню звичного для позивача порядка організації життя, що вимагає від позивача та її дитини додаткових зусиль для його організації. З врахуванням дій позивача, які сприяли виникненню шкоди, нехтування правилами безпеки руху, з урахуванням характеру, обсягу та глибини заподіяних позивачу моральних страждань, їх наслідків, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди в сумі 100 000 грн, які підлягають відшкодуванню на користь [PERSON], що діє в інтересах малолітнього [PERSON] з відповідача у відповідності зі ст. 1167 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі суд покладає на відповідача в сумі 429 грн. 20 коп. на користь держави.

Outcome: partial