Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-05 00:00:00

ПАТ „Приватбанк звернулось в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Позов мотивовано тим, що 18.10.2006 року, між ЗАТ КБ „Приватбанк (правонаступником якого є ПАТ „Приватбанк) та [PERSON] укладений кредитний договір № VIV2AК04310923, згідно умов якого, ЗАТ КБ „Приватбанк надав [PERSON] кредит в розмірі 20728,04 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.10.2013 рік. В забезпечення своєчасності виконання зобовязань за кредитним договором № VIV2AК04310923 [PERSON] передав у заставу ЗАТ КБ „Приватбанк автотранспорт, який належить йому на праві власності, а саме: автомобіль марки Mitsubishi, модель Lancer 1.6 Comfort 2006 року випуску, тип ТЗ: Легковий седан-В, № кузова/шасі: JMBSNCS3A7U005978, реєстраційний номер [NUMBER]. Свої зобовязання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом відповідач не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 13.04.2012 року становить 10759.32 доларів США. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, аргументуючи їх мотивами, викладеними в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, в звязку з чим, за згодою представника позивача, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. При розгляді справи судом встановленні наступні факти та відповідні їм правовідносини. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст.3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. 18.10.2006 року, між ЗАТ КБ „Приватбанк (правонаступником якого є ПАТ „Приватбанк) та [PERSON] укладений кредитний договір № VIV2AК04310923, згідно умов якого, ЗАТ КБ „Приватбанк надав [PERSON] кредит в розмірі 20728,04 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.10.2013 рік. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно умов кредитного договору [PERSON] взяв на себе зобовязання прийняти, належним чином використати та повернути ПАТ „Приватбанк вказані кредитні кошти у строки зазначені в кредитному договорі, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором. Згідно розрахунку сума заборгованості [PERSON] по кредитному договору № VIV2AК04310923 від 18.10.2006 року станом на 13.04.2012 рік складає 10759,32 доларів США, із них: 8522,70 доларів США заборгованість по кредиту; 1520,68 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом; 292,32 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 423,62 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] отримав в ЗАТ КБ «ПриватБанк»на підставі кредитного договору № VIV2AК04310923 від 18.10.2006 року кредитні кошти в сумі 20728,04 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.10.2013 року та зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, але взяті на себе зобовязання не виконав, чим істотно порушив умови договору. В ч.2 ст. 1050 ЦК України зазначено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору № VIV2AК04310923 від 18.10.2006 року [PERSON] передав у заставу ЗАТ КБ „Приватбанк автотранспорт, який належить йому на праві власності, а саме: автомобіль марки Mitsubishi, модель Lancer 1.6 Comfort 2006 року випуску, тип ТЗ: Легковий седан-В, № кузова/шасі: JMBSNCS3A7U005978, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно умов договору застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця. В договорі застави, сторони погодили, що заставодержатель має право, зокрема, з метою задоволення своїх вимог заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого небуть із зобовязань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконанні, заставодержатель має право звернути стягнення на предме6т застави і в разі дострокового розірвання кредитного договору або зміни його умов при наявності невиконаних зобовязань на момент розірвання або внесення змін. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення, на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу»). Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч.6 ст. 20 Закону України «Про заставу»). Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, а відповідно ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає право заставодержателя на продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Таким чином, враховуючи вищевикладене та законодавчі вимоги щодо вирішення спорів даної категорії, суд приходить до переконання що заставодержатель ПАТ „Приватбанк набув правових підстав щодо реалізації свого права звернути стягнення на предмет застави. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved