Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-28 00:00:00

18 червня 2012 року позивач звернувся до суду з вимогами до відповідача. З уточненням позовних вимог , з підстав передбачених ст.ст.40,232,233,235,237-1 КЗпП України просить визнати незаконним та скасувати наказ від 23 травня 2012 року № 37/ос , поновити на роботі на посаді директора Пенізевицького карєроуправління з 24 травня 2012 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по час ухвалення рішення суду про поновлення на роботі, стягнути 100 тис. грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав повністю. Пояснив , що 19 червня 1973 року відповідно до наказу від 18 червня 1973 року № 78 прийнятий на роботу на посаду майстра до Пенізевицького щебзаводу № 6. 07 липня 1994 року відповідно до наказу від 07 липня 1994 року № 68 призначений директором даного заводу. 12 листопада 2006 року наказом Міністерства транспорту № 108 Пенізевицький щебеневий завод перейменовано на Пенізевицьке карєроуправління та приєднано до Державного підприємства Управління промислових підприємств державної адміністрації залізничного транспорту України . В період часу з 01 вересня 2011 року по 31 грудня 2011 року та в період часу з 04 січня 2012 року по 27 квітня 2012 року позивач перебував на лікарняному. В робочий день 28 квітня 2012 року о 08 годині він зявився на роботу , але не зміг потрапити до свого робочого кабінету у звязку з тим , що на вхідних дверях були замінені замки. В приймальній він зустрів працівників карєроуправління [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які повідомили йому , що замки замінені за вказівкою в.о. директора [PERSON] Зясувати причини заміни замків [PERSON] не мав можливості , оскільки під час перебування на лікуванні йому зателефонував [PERSON] та повідомив , що позивачу необхідно зявитись в прокуратуру для дачі пояснень по перевірці , а тому позивач поїхав до Коростенської транспортної прокуратури. В приміщені прокуратури він знаходився з 09.10 до 16.40 год. , що підтверджується відповідною довідкою, його опитування здійснював помічник прокурора Клименко В.М. Під час перебування позивача в прокуратурі, [PERSON] на певний час відлучався до суду, а після приходу продовжував опитування [PERSON] Наприкінці дня [PERSON] зателефонував [PERSON] , яка вела табель обліку робочого часу та повідомив про поважність причин відсутності на роботі та про наявність підтверджуючих документів. В подальшому внаслідок загострення гіпертонічної кризи, позивач в період часу з 03 травня 2012 року по 31 травня 2012 року був тимчасово непрацездатний. 01 червня 2012 року коли позивач вийшов на роботу , то дізнався , що наказом начальника ДП УПП УЗ від 23 травня 2012 року № 37/ос він звільнений з роботи з 24 травня 2012 року у звязку з незявленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності за п.5 ст.40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, так як відповідно до листку непрацездатності серії АВІ № 642643 на лікарняному він перебував з 29 березня 2012 року по 27 квітня 2012 року. Також в даному листку зазначено, що з 28.04.2012 року він повинен був стати до роботи , тому 28 квітня 2012 року позивач вийшов на роботу. Звільнення його з роботи за п.5 ст.40 КЗпП України проведено з грубим порушенням вимог закону про працю, безпідставно та є наслідком упередженого ставленням до нього з боку керівництва. Відповідно до статті 235 КЗпП України його повинні поновити на роботі та виплати середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім того позивачу завдана моральна шкода , яка полягає в тому, що у звязку з незаконним звільненням йому були завдані моральні страждання, втрачені нормальні життєві звязки, позивачем прикладалися додаткові зусилля для організації свого життя , було порушено право на працю передбачене Конституцією України. Представник позивача позов підтримав повністю. Додатково зазначив , що у випадку посилання відповідача на ті обставини , що позивач 28 квітня 2012 року не перебував на робочому місці, то за наявності до того підстав його звільнення повинно було відбутись за п.4 ст.40 КЗпП України ( прогул), а звільнення за п.5 ст.40 КЗпП України проведено без законних підстав, оскільки позивач відповідно до листку непрацездатності знаходився на лікарняному з 29 березня 2012 року по 27 квітня 2012 року , а 28 квітня 2012 року повинен був приступити до роботи , що останній і зробив. Відповідач позов не визнав. В судовому засіданні представник відповідача в заперечення позову пояснив, що продовж часу з 04 січня 2012 року по 31 травня 2012 року у звязку тимчасовою непрацездатністю позивач перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується відповідними лікарняними листками, а до цього з 01.09.2011 року по 31.12.2011 року також перебував на лікуванні. 28 квітня 2012 року позивач не здійснив переривання строку тимчасової непрацездатності виходом на роботу , тому був законно звільнений за п.5 ст.40 КЗпП України. Дане підтверджується тим, що позивач не перебував в Коростенської транспортної прокуратурі 28 квітня 2012 року в період часу з 09 год. до 16.40 год., а фактично знаходився в приміщені прокуратури близько 30-40 хвилин, що підтверджується показаннями свідка [PERSON], який 28 квітня 2012 року спілкувався з позивачем в приміщені прокуратури. Крім того , 28 листопада 2012 року прокуратурою Житомирської області було надано відповідь на лист начальника ДП УПП УЗ [PERSON] щодо законності видачі [PERSON] довідки про його перебування в приміщені прокуратури 28.04.2012 року в період часу з 09.10 год. до 16.40 год., де зазначено , що зазначена довідка не відповідає дійсності. Помічника прокурора Клименка В.М., який видав дану довідку притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] дав показання, що він працює на посаді в.о. директора Пенізевицького карєроуправління. 28 квітня 2012 року з 07.30 год. він перебував на своєму робочому місці. Позивача в цей час на території підприємства не бачив, також інші працівники підприємства надали йому відповідні доповідні про те , що [PERSON] не було на робочому місці. Під час допиту в судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання , що він працює на посаді прокурора по догляду за дотриманням законодавства на транспорті Коростенської прокуратури. В квітні 2012 року працівниками прокуратури та фіндержінспекції була проведена перевірка діяльності Пінезевицького карєроуправління. Приймати рішення по даній перевірці було доручено помічнику прокурора Клименку В.М. [PERSON] доповів [PERSON] , що викликати та опитати директора підприємства - [PERSON] на даний час неможливо , оскільки під час спілкування [PERSON] з [PERSON] було встановлено , що останній перебуває на лікарняному і , що його опитування буде проведено пізніше після одужання. З якого саме часу знаходився [PERSON] в прокуратурі йому невідомо , оскільки в період часу з 27 по 28 квітня 2012 року він перебував у відпустці. Щодо законності дій помічника прокурора Клименка В.М. по видачі запрошення позивачу проводиться службова перевірка. Свідок [PERSON] дав наступні показання , що у квітня 2012 року він працював на посаді помічника Коростенського транспортного прокурора. В цей час проводилась перевірка діяльності підприємства Пенізевицьке карєроуправління. Він безпосередньо здійснював перевірку. [PERSON]. не телефонував позивачу та не викликав останнього в прокуратуру. 28 квітня 2012 року близько 09 год. [PERSON] прихав в прокуратуру і свідок спілкувався з позивачем близько 30-40 хв. по питанням, які виникли в ході перевірки. На прохання позивача [PERSON] надав йому запрошення на зворотній сторінці якого заповнив довідку про те , що [PERSON] знаходився в прокуратурі з 09.10 год. по 16.40 год. Свідок [PERSON] дала показання, що вона працює старшим інспектором кадрів Пенізевицького карєроуправління. 28 квітня 2012 року близько 08 год. [PERSON] вийшов на роботу та намагався зайти в кабінет, однак не зміг цього зробити , оскільки були замінені замки. [PERSON] в цей час проводив нараду у своєму кабінеті. Секретар Обремська С.І. одразу подзвонила [PERSON] та повідомила , що вийшов [PERSON] [PERSON] вона бачила протягом 15 хвилин , а потім останній вийшов з приміщення. Після наради [PERSON] підійшов до свідка та запитував , де знаходиться позивач. Під час допиту свідок [PERSON] дала показання, що у квітні 2012 року вона працювала на підприємстві Пенізевицьке карєроуправління , вела облік виходу працівників на роботу. 28 квітня 2012 року близько 08 години [PERSON] зайшов в приміщені адмінбудівлі. Останній намагався зайти в свій кабінет , однак не зміг цього зробити , оскільки були замінені замки. Після цього [PERSON] вийшов з приміщення. Наприкінці робочого дня позивач зателефонував їй та повідомив, що знаходиться в Коростенській транспортній прокуратурі і пізніше надасть відповідні документи, що підтверджують факт його перебування в прокуратурі. Заслухавши сторони, дослідивши надані докази в межах позовних вимог, суд вважає , що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено , що позивач наказом № 78 від 18 червня 1973 року прийнятий на роботу до відповідача на посаду майстра. З 07 липня 1994 року відповідно до наказу № 68 від 07.07.1994 року призначений на посаду директора щебеневого заводу. 12 листопада 2006 року наказом Міністерства транспорту України підприємство Пенізевицький щебеневий завод перейменовано на Пенізевицьке карєроуправління та приєднане до Державного підприємства Управління промислових підприємств державної адміністрації залізничного транспорту України . Відповідно до наказу № 37/ос від 23 травня 2012 року позивач звільнений з роботи з 24 травня 2012 року на підставі п.5 ст.40 КЗпП України у звязку з незявленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності. Згідно п.5 статті 40 КЗпП України , трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. Однак суд вважає , що звільнення позивача за п.5 ст.40 КЗпП України проведено з порушенням законодавства про працю. З досліджених в судовому засіданні доказів видно, що продовж часу з 04.01.2012 року по 27.04.2012 року позивач у звязку з тимчасовою непрацездатністю перебував на лікуванні , що підтверджується відповідними листками непрацездатності. ( арк.с. 11-13). В листку непрацездатності серії АВІ № 642643 ( арк..с. 12 ) зазначено, що в термін з 29 березня 2012 року по 27 квітня 2012 року [PERSON] звільнений від роботи , а 28 квітня 2012 року повинен стати до роботи, тобто в день 28.04.2012 року позивач не вважається таким, що перебуває на лікарняному. Для звільнення працівника за п.5 ст.40 КЗпП необхідно незявленням його на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності , а тому вихід на роботу хоча б на один день перериває цей строк і надалі чотиримісячний строк повинен обчислюватись знову. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що 28 квітня 2012 року близько 08 години позивач прийшов до робочого кабінету та намагався зайти в середину приміщення , однак не зміг цього зробити по причині заміні замків у вхідних дверях. Дані показання повністю підтверджують пояснення [PERSON] Суд вважає показання даних свідків належними доказами по справі , оскільки як зясовано судом 27 квітня 2012 року закінчився термін перебування позивача на лікуванні, а 28 квітня 2012 року він повинен був стати до роботи. Показання свідка [PERSON] не спростовують показань свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки як зазначили останні в момент перебування позивача в приміщенні адмінбудівлі [PERSON] проводив нараду з працівниками підприємства та не міг бачити [PERSON] Доповідні, рапорти працівників підприємства в яких зазначено про те, що дані працівники не бачили [PERSON] на території підприємства 28.04.2012 року, а також акт про відсутність позивача на роботі 28 квітня 2012 року, спростовуються іншими зібраними по справі доказами , що підтверджують факт виходу позивача на роботу. Крім того як встановлено судом [PERSON] перебував на території підприємства близько 15 хвилин , а після чого поїхав в Коростенську транспортну прокуратуру. Так, допитаний в якості свідка [PERSON] підтвердив, що у квітні 2012 року під час проведення перевірки Пенізевицького карєроуправління він давав вказівку помічнику прокурора Клименку В.М. визвати та опитати [PERSON] по матеріалам перевірки. Саме на виконання вказівки Коростенського транспортного прокурора, [PERSON] передзвонив [PERSON] ( однак в судовому засіданні свідок заперечив дане ) і викликав останнього в прокуратуру. 28 квітня 2012 року після виходу на роботу, [PERSON] зявився в прокуратуру для дачі відповідних пояснень. Факт перебування [PERSON] в прокуратурі та спілкування з ним по матеріалам перевірки підтвердив і [PERSON], однак останній заперечував щодо часу перебування позивача у приміщені прокуратури. Однак суд вважає , що зясування судом обставин щодо часу перебування позивача в прокуратурі не має значення для вирішення справи , оскільки дослідженню підлягають лише обставини незявленням працівника на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, а не час його відсутності на роботі протягом робочого дня. Дослідивши в сукупності надані докази суд приходить до висновку про незаконність наказу № 37/ос про звільнення позивача , а тому відповідно до вимог статті 235 КЗпП України [PERSON] підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці та Порядку обчислення середньої заробітної плати , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, виходячи з виплати за останні два місяця роботи , що передують події , з якою повязана ця виплата. Як зясовано в ході розгляду справи позивач фактично знаходився на лікарняному з 01.09.2011 року по 31.12.2011 року , а в подальшому з 04.01.2012 року по 27.04.2012 року та з 03.05.2012 року по 31.05.2012 року, а тому середній заробіток позивача обчислюється судом за фактично відпрацьований два місяці - за липень та серпень 2011 року. З довідки наданою підприємством з якою погоджується і позивач видно, що середньомісячна заробітна плата [PERSON] за відпрацьовані липень та серпень 2011 року становила 6059,13 грн., а середньоденна становить - 318,90 грн. Кількості робочих днів з 24 травня 2012 року по день ухвалення рішення становить 132 дня , а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу складає - 132 д. х 318,90 грн. = 42094,80 грн. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі , якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає , що внаслідок незаконних дій відповідача позивачу була завдана моральна шкода , яка полягає в тому, що були порушені права позивача у сфері трудових відносин , що призвело до душевних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагає від нього додаткових зусиль для відновлення організації свого життя. . Суд вважає , що для часткової компенсації заподіяної моральної шкоди достатній її розмір - 3000 грн. Вимоги про скасування наказу задоволенню не підлягають, оскільки суд визнав звільнення незаконним, поновлює позивача на роботі та стягує середній заробіток за час вимушеного прогулу, а скасування наказу здійснюється органом що його видав. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 450,95 грн. Виконання рішення про поновлення на роботі позивача та виплати заробітної плати за один місяць в розмірі 6059,13 грн. підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного

Outcome: partial