Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-09 00:00:00

У листопаді 2012 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій вказувала , що 18 березня 2012 року померла [PERSON]. За життя [PERSON] склала заповіт , яким все майно заповідала на її користь . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом , до якої поряд з іншим спадковим майном входить земельна ділянка, площею 3,84 га , яка посвідчена Державним актом на право приватної власності на землю. В даний час позивач не може прийняти спадщину , оскільки в Державному акті допущено виправлення в графі « мета, призначення» . Позивач просить суд визнати за нею - [PERSON], право власності на спадкове майно за заповітом , зокрема на земельну ділянку площею 3,84 га, яка розташована в межах [PERSON] сільської ради Володарського району Київської області та належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ КВ № 018782 від 28.03.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за № 59 на імя [PERSON] , яка померла 18.03.2012 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги , посилаючись на обставини викладені у позовній заяві . Представник відповідача [PERSON] сільської ради Володарського району Київської області вимоги позивача визнав та вказав , що інших спадкоємців , як за законом так і за заповітом після смерті [PERSON] немає. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача , представника відповідача [PERSON] сільської ради Володарського району Київської області та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. По справі встановлено , що 18 березня 2012 року померла [PERSON] ( а.с. 7), на що вказує свідоцтво про її смерть. За свого життя 11.11.2009 року спадкодавець на випадок своєї смерті склала заповіт , яким все майно, де б воно не було і з чого воно не складалося і взагалі все те , що буде їй належати і на що вона матиме право на день своєї смерті , а також земельну ділянку № 172 , яка належить їй на підставі Державного акта ІІІ-КВ № 018782, виданого [PERSON] сільською радою 28 березня 2001 року, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , розміром 3,84 га, та ощадну книжку , яка видана Білоцерківською філією ощадного банку № 211/083, рахунок 915510179 - заповідала [PERSON], [INFO] , яка проживає в [INFO] (а.с.10-11) . Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на спадкове майно за заповітом , зокрема на земельну ділянку площею 3,84 га , право власності на яку посвідчено Державним актом ІІІ-КВ № 018782, виданим на імя [PERSON] ( а.с.8). Судом встановлено, що у Державному акті на право приватної власності на землю виданому на імя [PERSON] допущено виправлення в графі « мета , призначення ». Внаслідок вказаного виправлення , позивач позбавлена можливості оформити належним чином прийняття земельної ділянки, у порядку спадкування за заповітом. Нотаріусом позивачу було відмовлено в оформленні прийняття спадщини на земельні ділянки і вона вимушена звернутися до суду для усунення перешкод та поновлення своїх прав на спадкове майно . Відповідно до ст. 328 ЦК України , право власності набувається на підставах , що не заборонені законом , зокрема із правочинів . Право власності вважається набутим правомірно , якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом . У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Позивач має право на спадщину , що залишилась після померлої за заповітом , оскільки відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи , визначені у заповіті. Ст. 1222 ч.1 ЦК України вказує , що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини , а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах , із збереженням її цільового призначення. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г Земельного Кодексу України. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Підсумовуючи вище викладене, суд прийшов до наступного висновку. Встановлені судом обставини справи вказують, що позивач не має змоги оформити у нотаріуса прийняття спадщини, оскільки у Державному акті допущено виправлення . Таким чином визнання представником відповідача предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Беручи до уваги вище викладене, суд прийшов до висновку , що вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно, в порядку спадкування за заповітом, базуються на законі, є обґрунтованими, тому їх слід задовольнити .

Outcome: approved