Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яка неодноразово уточнювалася в процесі судового розгляду, про визнання недійсним пункту договору купівлі продажу, повернення сплаченої суми авансу у розмірі 26\~080 грн., індекс інфляції та 3 % річних 605,03 грн., пені 124\~401,60 грн., моральну шкоду 7000 грн. та понесені витрати за правову допомогу у розмірі 8\~750 грн. та судові витрати - 167,20 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що між сторонами 29 вересня 2011 року був укладений [PERSON] купівлі-продажу, відповідно до якого відповідач зобов'язувався передати у власність позивача комплект меблів, вказаних в Замовленні, а саме диван та крісло. Авансовий платіж в розмірі 26 080 грн. був сплачений позивачем 29 вересня 2011 року. Відповідно до п. 4.2 Договору купівлі-продажу, строк поставки Товару складає 45 календарних днів з дати надходження продавцю (відповідачу) авансового платежу. Стосовно пені просить визнати недійсним п. 6.6. Договору купівлі продажу (далі по тексту Договору) посилаючись на несправедливість пунку, оскільки відповідач умисно зменшив відповідальність перед споживачем. Посилаючись на Закон України „Про захист прав споживачів, ст.ст. 599, 617, 625, 693 ЦК України, просить задовольнити вимоги позову у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені вимоги позову. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував щодо факту укладення договору, не заперечує проти існування заборгованості перед позивачем в сумі 26 080 грн., при цьому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що вимоги п. 6.6 Договору купівлі-продажу відповідають вимогам законодавства; стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, а є поверненням сплаченого авансу за непоставлений товар, тому обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України; споживач має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоровя людей продукцією, у випадках, передбачених законодавством. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.10, ч. 2 ст. 27 і ст. 60 ЦПК України, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обовязків. Згідно зі ст.ст. 525 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Забороняється одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обовязків. Як встановлено в судовому засіданні, 29 вересня 2011 року між сторонами був укладений [PERSON] купівлі-продажу, відповідно до якого відповідач зобов'язувався передати у власність позивача комплект меблів, вказаних в Замовленні, а саме диван та крісло. Відповідно до п. 4.2 Договору купівлі-продажу, строк поставки Товару складає 45 календарних днів з дати надходження продавцю (відповідачу) авансового платежу. Авансовий платіж в розмірі 26 080 грн. був сплачений позивачем 29 вересня 2011 року. Тобто, зобов'язання поставки товар в строк до 14 листопада 2011 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивач своєю заявою від 04 грудня 2011 року (а.с.8) узгодив новий строк виконання зобовязання за договором до 13 грудня 2011 року. В протилежному випадку просив повернути внесену ним передоплату. Таким чином, прострочення відповідачем виконання Договору почалося від 14 грудня 2011 року. Відповідач не заперечує проти існування заборгованості перед позивачем в сумі 26 080 грн. В процесі судового розгляду сторона відповідача не заперечувала щодо укладення мирової угоди з приводу повернення сплаченої суми авансу у розмірі 26\~080 грн. та суму у розмірі 10\~000 грн. за „незручності, які виникли. Щодо визнання недійсним п. 6.6 Договору купівлі-продажу, суд виходить з наступного. В результаті прострочення виконання Договору відповідач зобовязаний сплатити пеню за весь час прострочення виконання зобов'язань. Відповідно до ч. з ст. 549 ЦК України, пенею е неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3 % вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Як передбачено п. 6.6 Договору (а.с.7), у випадку порушення продавцем строків доставки товару, продавець зобов'язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1 % від загальної вартості Товару за кожен день прострочення. Так, відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 3,5-6 ст. 203 цього Кодексу. Ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» також передбачено визнання недійсними несправедливих положень договорів зі споживачами. Так, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням договору; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором тощо. Посилання позивача на несправедливість п. 6.6 Договору купівлі-продажу є безпідставними та не відповідають вимогам законодавства. Так, п. 6.6 передбачає відповідальність продавця за порушення поставки товару. Аналогічною відповідальністю покупця була б неустойка за затримку оплати. Проте такої відповідальності позивача [PERSON] купівлі-продажу не містить. Більше того, є безпідставними вимоги позивача застосувати до відповідача пеню в розмірі 3% робіт (послуг) за кожен день прострочення. Вказана норма міститься у п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Проте, така відповідальність передбачена за порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг), а і умов договору купівлі-продажу, що укладений між позивачем та відповідачем. До існуючих між сторонами правовідносин можуть застосовуватись положення ст. 8, 9 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 611 ЦК України, відповідно до якої, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Така неустойка і визначена п. 6.6 Договору купівлі-продажу. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Зокрема, позивачем нараховано на суму боргу пеню у розмірі саме 3 % у відповідності до Закону України „Про захист прав споживачів, яка дорівнює 124\~401,60 грн. (26\~080 грн. х 159 днів х 3% (з 13.11.2011 19.04.2012), при цьому на запитання суду щодо обґрунтованості наданої формули нарахування, конкретної відповіді не надано. Щодо стягнення суми боргу з урахуванням 3 % річних та індексу інфляції, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В даному випадку стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, а є поверненням сплаченого авансу за непоставлений товар. За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 536 ЦК України). Умовами договору, укладеного між сторонами, розмір процентів за користування продавцем чужими грошовими коштами не встановлено, що унеможливлює застосування даної норми матеріального права. Згідно з п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1996р. №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», неустойка (штраф, пеня) стягуються лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним актом. Неустойка, передбачена п. 7 ст. 14 Закону України «Про захист прав споживачів» на випадки затримки задоволення вимог споживача та вжиття інших заходів захисту не поширюється. Вказана норма міститься у п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Проте, така відповідальність передбачена за порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг), а не за умов договору купівлі-продажу, що укладений між сторонами. Після укладення договору виникли зобов'язальні відносини і зазначене положення закону виниклих відносин (у нашому випадку відносин купівлі-продажу із доставкою) не регулює. Послуги, які являються похідними і додатковими до договору купівлі-продажу і які відповідач міг надати позивачу - послуги з підйому Товару на поверх та занос до квартири, вартість яких, відповідно до замовлення становить 450,00 грн. Таким чином, вимоги позивача про щодо стягнення з відповідача пені в сумі 124\~401,60 грн. за прострочення доставки товару є безпідставними та не відповідають вимогам законодавства, оскільки договором купівлі-продажу встановлена неустойка в розмірі 0,1% вартості товару за кожен день прострочки, вказана норма є справедливою, а законні підстави для визнання її недійсною відсутні; норма п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» регулюють відносини сторін за порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг), а не купівлі-продажу. Безпідставними є і вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 7 000 грн. Правовими нормами в галузі договірних правовідносин можливість відшкодування моральної шкоди не передбачена, при цьому моральна шкода не включена до переліку, визначеного у ст. 23 ЦК України, що також виключає можливість її стягнення з відповідача на користь позивача. Ні норми Цивільного кодексу України, ні норми Закону України «Про захист прав споживачів», які встановлюють відповідальність за порушення зобовязань за договором, ні укладений між сторонами договір не передбачають такого правого наслідку порушення зобовязань за договором як відшкодування моральної шкоди за обставин, на які посилається позивач. Зокрема, у відповідності до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоровя людей продукцією, у випадках, передбачених законодавством. Прострочення доставки позивачу товару не створює небезпеки для життя і здоров'я людей, а вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними. Стороною позивача не надано суду підтвердження того, що послуги відповідача є небезпечними для життя та здоровя, а отже підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Виходячи з вище наведеного, оскільки відповідачем не було поставлено товар, суд вважає, що вимоги позивача є частково обґрунтованими в частині повернення сплаченої суми авансу у розмірі 26\~080 грн. та пені 9,57 грн. у відповідності до вимог п. 6.6 Договору у розмірі 0,1 % за кожний день прострочки (26 880х0,1/100/365х130 (з 14.12.2011 по 14.04.2012) = 9,57 грн.)) На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 260,89 грн. та 8\~750 грн. витрати на правову допомогу, які не перевищують граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, а саме 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (підготовка документів, скарг, заяв, уточнення позовних вимог у відповідності до Договору про надання правової допомоги) та участь в судових засіданнях 17.02.2012, 20.03.2012, 19.04.2012, 17.05.2012, 24.05.2012, 25.05.2012., при цьому з 01 січня 2012 року розмір мінімальної заробітної плати у відповідності до Закону „Про Державний бюджет України на 2012 рік становить 1073 грн.; 40 % з 1073 грн. ( 1073*40%= 429,20 грн. за 1 год.); з 01 квітня 2012 р. 1094 грн. ( 1094*40%= 437,60 грн. за 1 год.), що відноситься також до судових витрат та на підставі ст. ст. 79,85 ЦПК України підлягають задоволенню.

Outcome: partial