Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-12 00:00:00

19.04.2013 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту в розмірі 51060 грн 03 коп., а також 510 грн 60 коп. у відшкодування понесених судових витрат. В обґрунтування позову послався на невиконання відповідачем умов кредитного договору в частині порядку і строків розрахунку. Сторони у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Представник позивача надіслала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомила. Відповідно до положень частини 2 статті 197 ЦПК України справу розглянуто без фіксації судового засідання технічним засобом. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 11.01.2007 року сторони уклали кредитний договір № CNХRF106060186 відповідно до якого позивач надав відповідачу в тимчасове користування грошові кошти сумі 4629 грн, із щомісячною сплатою за користування кредитними коштами 0.42% від суми залишку, строком до 11.07.2008 включно (далі по тексту Договір, а.с. 9). Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений ним строк. Як убачається з наданого позивачем розрахунку (а.с. 7) відповідач умови Договору не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 10.01.2013 року складає 51060 грн 03 коп., зокрема: заборгованість за кредитом 4629 грн; заборгованості по сплаті відсотків 17989 грн 67 коп.; заборгованість по комісії 2083 грн 14 коп.; пеня 23450 грн 60 коп.; штраф (фіксована частина) 500 грн; штраф (процентна складова) 2407 грн 62 коп., яку позивач просить стягнути. Виходячи із змісту Договору, за своїм призначенням наданий позивачем відповідачу кредит є споживчим. Пунктом 7 частини 11 статті 11 Закону України Про захист прав споживачів кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Загальний строк позовної давності встановлено статтею 257 ЦК України і складає три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) пунктом 1 частини 2 статті 258 цього Кодексу встановлено спеціальну позовну давність, що складає один рік. Таким чином, строк позовної давності для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, заборгованості по сплаті відсотків та комісії закінчився 11.07.2011 року, а з вимогою про стягнення пені та штрафів 11.07.2009 року. Отже, за імперативним приписом статті 11 Закону України Про захист прав споживачів пропуск позивачем строків позовної давності, які підлягають застосуванню судом незалежно від наявності відповідної заяви сторони у спорі, є безумовною підставою для відмови у задоволенні цього позову. Приєднані позивачем до справи Умови надання споживчого кредиту (а.с. 10 28), якими збільшено строк позовної давності до 50 років (пункт 1.7.31) суд не бере до уваги при вирішенні даного спору, оскільки вказані Умови були затверджені на той час, коли позивач мав назву публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", тобто вже після 17.07.2009 року (а.с. 34), а не на час укладення Договору (11.01.2007 року). Крім того, вони не підписані позивачем, а тому не поширюються на правовідносини за Договором.

Outcome: dismissed