Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-14 00:00:00

В Придніпровський районний суд м. Черкаси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: центральний відділ ДВС Черкаського міського управління юстиції, в якому просив визнати договір доручення удаваним, визнати право власності на автомобіль та звільнити автомобіль з-під арешту. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 25.12.2007 р. відповідачами [PERSON] та [PERSON] відбувся факт купівлі-продажу автомобіля марки DAF 400,1996 року випуску, типу фургон малолітражний, державний номерний знак 85-609 МА.,але дана угода була посвідчена не як договір купівлі-продажу, а як надання [PERSON] [PERSON] довіреності, якою уповноважив останнього користуватися, продати чи обміняти вказаний автомобіль. Термін дії цієї довіреності 5 років, тобто до 25.12.2012 року. Факт купівлі-продажу даного автомобіля між вказаними особами підтверджує розписка про отримання грошей [PERSON] від [PERSON] 12.10.2010 року позивач [PERSON] купив даний автомобіль у [PERSON], що підтверджено розпискою та засвідчив таку угоду шляхом надання [PERSON] [PERSON] генеральної довіреності на право користування та відчуження автомобіля. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Пояснив, що про те, що в даному випадку, йому не переходить право власності на автомобіль він не знав через свою юридичну необізнаність. На даний час йому стало відомо про те, що у [PERSON] є боргові зобовязання перед рядом кредиторів, у звязку з чим на вказаний автомобіль накладено арешт судовим виконавцем Центрального відділу ДВС. Вважає, що зазначені дії по відношенню до автомобіля порушують його права як нового власника на користування, володіння та розпорядження своєю власністю. А тому він вимушений звернутися до суду з такою позовною заявою. Представник позивача позов підтримав т а просив його задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив той факт, що дійсно отримав гроші від [PERSON] за автомобіль DAF 400,1996 року випуску, типу фургон малолітражний, державний номерний знак 85-609 МА., в сумі 30\~ 000 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив той факт, що дійсно отримав гроші від [PERSON] за автомобіль DAF 400,1996 року випуску, типу фургон малолітражний, державний номерний знак 85-609 МА., в сумі 25\~ 000 грн. Такий спосіб практикується для того, щоб зекономити на процедурі переоформлення права власності з одного власника на іншого. Представник третьої особи Центрального відділу ДВС пояснив що 08.11.2010 року було відкрито виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАБ [PERSON] Аваль в сумі 1972230,93 грн. На майно боржника було накладено арешт. Оскільки виконати рішення в примусовому порядку не стало можливим, майно [PERSON] було оголошено в розшук та повідомлено про це стягувача ПАБ [PERSON] Аваль. Після розшуку майна виконавче провадження було відновлено. Вважає, що позов не підлягає до задоволення. Представник третьої особи ПАБ [PERSON] Аваль вважає , що позов не підлягає до задоволення оскільки позивач не набув права власності на автомобіль марки DAF 400,1996 року випуску, типу фургон малолітражний, державний номерний знак 85-609 МА належним чином. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Посилання позивача [PERSON] на те, що отримавши 12.10.2010 року від [PERSON] генеральну довіреність на право користування автомобілем та сплативши йому певні кошти за автомобіль, який в свою чергу отримав права на розпорядження даним автомобілем таким самим чином, отримавши доручення від [PERSON],на якому зареєстрований вказаний автомобіль, яка була дійсна до 25.12.2012 року та сплативши останньому кошти за автомобіль, він вважав, що фактично уклав договір купівлі-продажу автомобіля між [PERSON] та [PERSON], а посвідчення довіреності було удаваним правочином і є таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Відповідно до ст..235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Враховуючи вище викладене, суд не може вважати, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, оскільки отримання доручення та сплата коштів не є підставою вважатися власником даного автомобіля на підставі договору купівлі-продажу, оскільки він суперечить вимогам ст..203 ЦК України та іншим вимогам законодавства. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст..235ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені ст..216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. В даному випадку суд вважає, що купівлю-продаж вказаного автомобіля проведено з порушенням норм діючого законодавства. Зокрема, відповідно до ст.ст. 655, 656, 662, 689 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Продавець зобов'язаний передати покупцеві визначений договором купівлі-продажу товар, а також одночасно його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до п. п. 6, 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1338, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції (далі - підрозділи Державтоінспекції). Транспортні засоби, що належать декільком фізичним або юридичним особам (співвласникам), за їх письмовою заявою реєструються за однією з таких осіб. Власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мінюстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Пунктами. 40, 42 вищезазначених Правил передбачено, що зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. У разі коли транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис: "Транспортний засіб знято з обліку для реалізації в межах України". Як вбачається з матеріалів справи спірний автомобіль не був знятий для реалізації з обліку в органах ДАІ, залишався зареєстрованим за [PERSON]. Заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався. Не надходила така заява й від [PERSON] та [PERSON], які мали на те повноваження за дорученням від власника автомобіля [PERSON] До вчинення дій, передбачених вищезазначеними Правилами [PERSON] не мав права відчужувати спірний автомобіль, а [PERSON] його придбавати. При цьому сторони не виконали вимог вищезазначених Правил та вимоги ч. 2 ст. 689 Цивільного кодексу України і не вчинили дії, які відповідно до Правил, необхідні з боку покупця і продавця для забезпечення передання та одержання товару. За таких обставин позивач не набув права власності на даний автомобіль. Оскільки в установленому законом порядку позивач не набув права власності на спірний автомобіль, відповідно до вищезазначених норм закону в нього відсутнє право вимоги щодо решти заявлених ним позовних вимог. Таким чином, у суду є всі підстави вважати, що право власності на спірний автомобіль належить [PERSON], тому у задоволенні позову [PERSON]О слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed