Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на самочинно переобладнаний фрагмент 5-го поверху, а саме - квартира [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона, з березня 001 року постійно мешкає за адресою [ADDRESS]. На момент її заселення ця квартира перебувала в аварійному, не придатному для проживання стані. Позивач за власні кошти в травні 2001 року провела капітальний ремонт, підтримує квартиру у належному стані, виконує поточний ремонт. Також позивач зазначила, що вона постійно приймає участь в ремонті, прибиранні під'їзду та при домової території, в травні 2005 року позивач була ініціатором ремонту даху, водопроводу та газопроводу в під'їзді, частково оплатила власними коштами проведені ремонтні роботи. З метою підтвердження можливості подальшої безпечної експлуатації вищевказаної квартири Позивачем було замовлено технічний висновок "Про стан будівельних конструкцій та визначення можливості подальшої експлуатації квартири [ADDRESS]", згідно висновків якого будівельні конструкції квартири не мають дефектів та пошкоджень, які вказували б на зниження несучої здатності; будівельні конструкції з позиції жорсткості та надійності відповідають нормам ДБН України (СНиП) та можуть експлуатуватись за призначенням; експлуатація однокімнатної квартири №59 можлива за її призначенням. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача - Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки до судового засідання суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, ознайомившись із заявою позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] за власні кошти здійснила реконструкцію квартири [ADDRESS], внаслідок якої загальна площа квартири складає 30,5 кв. м., житлова - 17,0 кв.м. Згідно розділу "Висновки" технічного висновку "Про стан будівельних конструкцій та визначення можливості подальшої експлуатації квартири [ADDRESS]", виконаного на замовлення позивача приватним підприємством "МОДУЛОР-СЕРВИС" (держ. ліцензія АВ №358726 від 19.10.2007 року), та який є в матеріалах справи, якого будівельні конструкції квартири не мають дефектів та пошкоджень, які вказували б на зниження несучої здатності; будівельні конструкції з позиції жорсткості та надійності відповідають нормам ДБН України (СНиП) та можуть експлуатуватись за призначенням; експлуатація однокімнатної квартири №59 можлива за її призначенням. Згідно довідки №589\\12, виданої 22.11.2012 року Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством №171 Московського району м. Харкова, скарг та зауважень з боку мешканців будинку [ADDRESS] в зв'язку із проведеною [PERSON] реконструкцією квартири №59 не надходило. Згідно відповіді КП "Харківське міське БТІ" № 4581\\3 від 12.12.2012 року, яка є в матеріалах справи, право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до частини 4 статті 344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України - право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Тобто право власності на нову річ виникає в той момент, коли в результаті виготовлення чи створення з'являється об'єкт, який може кваліфікуватись як нова річ. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.10 Додатку 2 (розділу "Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно") до "Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 (із змінами) підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, тобто правовстановлюючим документом, може бути рішення суду, про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна та про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна. У зв'язку з чим суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved