Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-06 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 30.10.2007 року між ним та відповідачем був укладений договір, згідно з яким позивачу наданий кредит в розмірі 47001,14 грн. терміном до 29.10.2012 року на споживчі потреби, зі сплатою 9,6% річних, та з поверненням кредиту згідно з графіком. Просить визнати договір недійсним, оскільки в момент його підписання були порушені встановлені законом вимоги, а саме: в тексті договору не зазначений розрахунковий рахунок, на який необхідно сплачувати кошти на погашення кредитних зобовязань. Вважає також, що банком порушені її права як споживача кредитних послуг. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, пояснила, що укладаючи даний договір, не була повідомлена про те, на який розрахунковий рахунок необхідно сплачувати кошти за кредитом, за весь час дії договору рахунок неодноразово змінювався, про що вона своєчасно не повідомлялася, а тому і виникла заборгованість. З цих підстав просила визнати недійсним кредитний договір. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснив, що рахунок жодного разу не змінювався і його реквізити були відомі позичальнику, про що свідчать систематичні платежі на погашення кредиту. Заборгованість виникла у звязку з тим, що графік. Суд вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 30.10.2007 року між [PERSON] та відповідачем був укладений договір, згідно з яким позивачу наданий кредит в розмірі 47001,14 грн. терміном до 29.10.2012 року на споживчі потреби, зі сплатою 9,6% річних, та з поверненням кредиту згідно з графіком.(а.с.14-19). Як вбачається з наданих відповідачем доказів, [PERSON] не всі платежі за кредитним договором вносила згідно з графіком, а тому в окремих періодах утворювалася заборгованість, яку вона періодично погашала. Таким чином, не знайшли підтвердження доводи позивача про те, що прострочена заборгованість утворилася у звязку із неодноразовою зміною банківського рахунку для обслуговування кредиту. Статтею 215 ЦК України визначені підстави недійсності правочину, зокрема, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Згідно з вимогами ст. 203 ч. 3 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів споживач має право протягом чотирнадцяти днів відкликати свою згоду на укладення договору без пояснення причин. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ст. 18 Закону України „Про захист прав споживачів, якою визначено, що надавач послуг не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Як вбачається з матеріалів справи та з пояснень самої позивачки, вона особисто підписала договір, та весь час його дії продовжувала сплачувати кошти банку за його умовами. Крім того, в подальшому дії позивачки, а саме: не відкликання нею протягом 14 днів своєї згоди на укладення договору, а також дії щодо погашення кредиту, свідчать про те, що волевиявлення її при укладенні даного правочину було вільним, і з умовами цього договору позивачка погоджувалася. На думку суду, той факт, що в договорі не вказаний номер рахунку для обслуговування кредиту, не є підставою для визнання цього договору недійсним. Позивачем не надано доказів на підтвердження своїх доводів про те, що в звязку із змінами рахунку, платежі, які нею вносилися, не надходили за призначенням. Ці доводи спростовуються наведеними вище та проаналізованими в судовому засіданні доказами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed