Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 17.10.2009 року Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 18; визначити місце проживання малолітньої дитини сина-Токарєва [PERSON], [INFO] з нею-Токарєвою [PERSON]; стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. щомісячно до повноліття сина. В судовому засіданні позивач змінила позовні вимоги про стягнення аліментів, та просила суд стягнути аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 400 грн. щомісячно, в іншій частині позовні вимоги залишила без змін. На позові наполягала просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні змінені позовні вимоги визнав повністю. Представник третьої особи позов підтримала, та вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з матір»ю. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. У чинність ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія 1-ЕД № 099537, виданого 17.10.2009 року Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Луганської області, сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 17.10.2009 року Білолуцькою селищною радою, актовий запис № 18. Від шлюбу подружжя має малолітнього сина-Токарєва [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серія 1-ЕД №182111, виданого Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Луганської області. Причиною розірвання шлюбу між подружжям є те, що вони мають різні погляди на шлюб та сім»ю, несумісні в психологічному плані, через що в сімї часто виникали сварки, спільне життя є неможливим та суперечить інтересам позивача. Подружні відносини припинені, подружжя проживає окремо. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. У чинність ч. 8 ст. 235 ЦПК України позивач [PERSON] (до шлюбу- Шейко) [PERSON], після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище, отримане після реєстрації шлюбу - Токарєва. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню згідно зі ст. 112 Сімейного Кодексу України, яка передбачає, що шлюб розривається, якщо подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Згідно ст.115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Судом встановлено, що на даний час малолітня дитина-Токарєв [PERSON], 23.05.2010року народження проживає з позивачем [PERSON] за адресою: смт. Білолуцьк, вул. 8 Березня, 49 Новопсковський район Луганська область, що підтверджується довідкою № 934 від 02.10.2012 року, виданою виконавчим комітетом Білолуцької селищної ради. Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матірю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Отже, суд оцінивши всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, враховуючи те що відповідач визнав позов, враховуючи всі можливості батьків забезпечити належні умови для виховання та розвитку дітей, їх духовний та фізичний розвиток, вважає необхідним визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з матір»ю-Токарєвою А.О. Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 ч.3 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) або у твердій грошовій сумі. З урахуванням вимог позивача, яка просить стягнути аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі,

Outcome: approved