overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-11 00:00:00

В серпні 2012 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору у сумі 17 878,95 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказував на те, що 18.04.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір 70-0041020/ФК-08, згідно з умовами якого банком було надано кредитні кошти у розмірі 14 000/00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20 % на строк з 18.04.2008р. по 17.04.2010р. Згідно договору від 30.06.2010 року укладеного між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України, ТОВ «Укрпромбанк» було передано АТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним та забезпеченими договорами до яких відноситься вищезазначений договір. Однак відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила про задоволення позову. Відповідач у судове засіданні не з'явився, про дату слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, тому суд на підставі ч.4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного договору № 70-0041020/ФК-08 від 18.04.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 14 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20 % на строк з 18.04.2008р. по 17.04.2010р. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові . розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і відповідно до умов договору. На підставі ст. ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідачем не виконані взяті на себе зобов'язання відповідно до умов договос. у зв'язку із чим станом на 11.07.2012 року він має заборгованість - 17 878,95 грн., яка складається з наступного -11 079,68 грн. - заборгованість за кредитом; - б 799,27 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, а саме: розрахунком, договором. Таким чином вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-11 00:00:00

В серпні 2012 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору у сумі 26 828,49 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказував на те, що 30.09.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 001-14984-300907, згідно з умовами якого банком було надано кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну сумі 30 000,00 грн. для користування на умовах визначених договорм. Однак свої зобов'язання за вказаним договором відповідач належним чином не виконав, тому етанолу на 06.06.2012 року виникла заборгованість у сумі 26 828,49 грн., яка складається з: 8 436,95 грн, - заборгованість за тілом кредиту; 6 946,12 грн. - заборгованість по сплаті відсотків; 11 445,42 грн.-заборгованість по сплаті комісій. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила про задоволення позову. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову. Ознайомившись з позовною заявою, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних рідстав. У судовому засіданні встановлено, що 30.09.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (правонаступник ТОВ «Комерційний Банк «Дельта») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 001-14984-300907, згідно з умовами якого банком було надано кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну сумі 30 000,00 грн. для користування на умовах визначених договорм. Заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 001- 14984-300907 від 30.09.2007 року станом на 06.06.2012 р. становить 26 828,49 грн. і складається з: Заборгованість за кредитом - 8 436,95 грн.; Заборгованість по сплаті відсотків - 6 946,12 грн.; Заборгованість по сплаті комісії-11 445,42 грн.; Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 525,526, ч. 1 ст. 625 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином і відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконаню у цей строк(термін). На підставі ст. ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, а саме: розрахунком, договором. Таким чином вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-11 00:00:00

У вересні 2012 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 17 квітня 2010 року Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 122. Позивач зазначала, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, вони не ведуть сумісного господарства. Причиною розпаду сімї є відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, в них різні погляди на ведення сумісного господарства, розподілу сімейного бюджету, на цій почві часто виникали сварки та скандали, що призвело до втрати почуття кохання. Відповідач не дає згоди на розірвання шлюбу через органи РАЦС, тому вона вимушена звернутися до суду. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати, прізвище відновити дошлюбне. На примирення не згодна. Відповідач позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та доведено, що сторони з 17 квітня 2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 122. Від шлюбу дітей не мають, проте через органи РАЦС шлюб не розірвали через відсутність згоди відповідача. Подружні стосунки між сторонами припинені через відсутність взаєморозуміння, постійні сварки, сторони тривалий час не ведуть сумісного господарства, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з подружжя, що має істотне значення згідно зі ст.ст.110-112,114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено факт, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.З ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-11 00:00:00

У вересні 2012 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 12 серпня 2006 року, Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, Миколаївської області, Україна, актовий запис N2 337. В обґрунтування позову позивач вказувала, що шлюбні відносини із відповідачем припинені, в зв'язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сім'ї неможливо у зв'язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного, у зв'язку з чим сторони припинили подружні відносини. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина - Кирила, [INFO]. Позивачка стверджує, що спір щодо місця проживання дитини та спільно нажитого майна відсутній. Дитина залишається проживати разом із позивачем. У судовому засіданні позивачка підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти його задоволення. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 12 серпня 2006 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, Миколаївської області, Україна, актовий запис № 337. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина - Кирила, [INFO]. Позивач стверджує, що спір щодо місця проживання дитини та спільно нажитого майна відсутній. Дитина залишається проживати разом із позивачем. Шлюбні відносини сторонами припинені. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того, згідно з ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У судовому засіданні позивачка - [PERSON], висловила своє бажання після відновити її дошлюбне прізвище - «Врадій».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-11 00:00:00

У жовтні 2012 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 29 березня 2003 року, Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис N2 94. В обґрунтування позову позивачка вказувала, що шлюбні відносини із відповідачем припинені, в зв'язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сім'ї неможливо у зв'язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного, у зв'язку з чим сторони припинили подружні відносини. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей, сина - [PERSON], [INFO] та сина - Артема, [INFO]. Позивач стверджує, що спору щодо утримання, місця проживання та виховання дітей не має, спір щодо спільно нажитого майна відсутній. У судовому засіданні позивачка підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд напідставі ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 29 березня 2003 року, між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис N9 94. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей, сина - [PERSON], [INFO] та сина - Артема, [INFO]. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Крім того, згідно з ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка - [PERSON] висловила своє бажання й надалі іменуватися прізвищем - «Перевозняк».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-11 00:00:00

У жовтні 2012 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 15 жовтня 2005 року, Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис N2 499. В обґрунтування позову позивачка вказувала, що шлюбні відносини із відповідачем припинені, в зв'язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сім'ї неможливо у зв'язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного, у зв'язку з чим сторони припинили подружні відносини. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина - Олександра, [INFO]. Позивач стверджує, що спору щодо утримання, місця проживання та виховання дитини не має, спір щодо спільно нажитого майна відсутній. У судовому засіданні позивачка підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 15 жовтня 2005 року, між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 499. Відданого шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина-Олександра, [INFO]. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Крім того, згідно з ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка - [PERSON] висловила своє бажання й надалі іменуватися прізвищем - «Шевченко».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Посилався на те, що 15 червня 2008 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір безвідсоткової позики ,згідно з яким відповідачу було передано строком до 01 лютого 2011 року кошти в розмірі 2000 дол. США та відповідно [PERSON] зобов'язувався повернути таку саме суму позивачу, але не менше ніж 16000 грн., строком до 01 лютого 2011 року. Вказує, що на момент звернення до суду взяті на себе зобов'язання [PERSON] по поверненню боргу не виконані. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг в розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень та судовий збір. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Від нього до суду надійшла заява, в якій просить суд справу розглядати у його відсутність. Позов підтримує в повному обсязі. Не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а саме розміщенням оголошення про виклик до суду в регіональній газеті. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обгрунтований, та підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Так, судом встановлено, що 15 червня 2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір безвідсоткової позики ,згідно з яким відповідачу було передано строком до 01 лютого 2011 року кошти в розмірі 2000 дол. США та відповідно [PERSON] зобов'язувався повернути таку саме суму позивачу, але не менше ніж 16000 грн., строком до 01 лютого 2011 року (а.с. 7) Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено судом, на момент звернення до суду взяті на себе зобов'язання [PERSON] по поверненні боргу не виконані. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, тощо. Враховуючи наведені вище обставини та вимоги закону, суд вважає, що позов є обгрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, а також зважаючи на те, що позов підлягає до повного його задоволення - необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-11 00:00:00

У вересні 2012 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 21 травня 2010 року, Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, Миколаївської області, Україна, актовий запис № 175. В обґрунтування позову позивач вказувала, що шлюбні відносини із відповідачем припинені, в зв'язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сім'ї неможливо у зв'язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного, у зв'язку з чим сторони припинили подружні відносини. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина - Дмитра, [INFO]. Позивачка стверджує, що спір щодо місця проживання дитини та спільно нажитого майна відсутній. Дитина залишається проживати разом із позивачем. У судовому засіданні позивачка підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти його задоволення. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 21 травня 2010 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, Миколаївської області, Україна, актовий запис № 175. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина - Дмитра, [INFO]. Позивач стверджує, що спір щодо місця проживання дитини та спільно нажитого майна відсутній. Дитина залишається проживати разом із позивачем. Шлюбні відносини сторонами припинені. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того, згідно з ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У судовому засіданні позивачка - [PERSON], висловила своє бажання й надалі іменуватися прізвищем - «Осадча».

Outcome: approved