Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду на відшкодування витрат на придбання ліків в сумі 312,83 грн., 8800 грн. втраченого заробітку та 35000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що внаслідок протиправних дій відповідача йому були завдані тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, що викликали довготривалий розлад здоров'я. В зв'язку з даними обставинами, позивач поніс матеріальну та моральну шкоду, яку просить стягнути з відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги до [PERSON] підтримав повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Представник відповідача адвокат [PERSON] заперечував проти заявленого позову з наступних підстав. Вказав, що доводи позивача не підтверджуються жодними доказами, кримінальна справа відносно відповідача за ч.1 ст.122, ч.1 ст.296 КК України закрита. Також зазначив, що причинний зв'язок між тим, що його довіритель наніс позивачу незначні тілесні ушкодження при бійці та отриманих [PERSON] внаслідок свого руху у вигляді гвинтоподібно-відламкового перелому кісток правої гомілки із зміщенням, які відносяться до середньої тяжкості - відсутній, тому вини [PERSON] в нанесені позивачу моральної шкоди за вказаних обставин не має. Суд, заслухавши пояснення відповідача та його представника, з'ясувавши обставини справи та дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що відповідно до постанови Костопільського районного суду від 12 вересня 2011 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, а кримінальну справу про обвинувачення [PERSON] за ч.1 ст.122, ч.1ст.296 КК України провадження закрито з підстав передбачених п.4 ст.6 КПК України за застосуванням акту амністії. Вину [PERSON] у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав. Позивач [PERSON] просив захистити його права шляхом відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої злочином. Відповідно до ч. 3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем заявлено позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 216,12грн. на придбання ліків та медпрепаратів, проте не надано суду доказів на обґрунтування даної обставини та понесення ним збитків у визначеній сумі. Крім того, суду не надано доказів та належних обґрунтувань суми втраченого заробітку в розмірі 8800 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 р. (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Таким чином, причинний зв'язок з'ясовується між причиною, тобто протиправністю поведінки, та шкодою як наслідком. Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком саме його поведінки. Як вбачається з висновку експерта №128 від 03.05.2013 року та наданих в судовому засіданні пояснень експерта [PERSON], що причинного зв'язку між діями [PERSON] по нанесенню тілесних ушкоджень [PERSON] та виявленого у останнього гвинтоподібно-відламкового перелому кісток правої гомілки із зміщенням немає, а можливо дані ушкодження настали в результаті необережної поведінки самого [PERSON] Позивачем не надано переконливих доводів та належних доказів на обґрунтування того, що в результаті неправомірних дій відповідача йому завдано тілесні пошкодження, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, тому доводи позивача про те, що саме цими діями йому завдано моральної шкоди, яку він обґрунтовував саме ушкодженням здоров'я та встановлення йому групи інвалідності нічим не доведені. За таких обставин, суд приходить до переконання про необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed