Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-14 00:00:00

13 вересня 2012 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що в силу психологічної несумісності їх характерів, вони так і не змогли збудувати міцну та дружню родину, виявилось, що у них з чоловіком зовсім різні погляди на сімейне життя, права та обов'язки подружжя, в зв»язку з чим вони вже на протязі трьох місяців разом не проживають, не ведуть спільного господарства, в кожного окремий бюджет. У судове засідання позивачка та відповідач не з'явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю та розірвання шлюбу. Позивачка свої вимоги підтримала. Відповідач позовні вимоги визнав та просив розірвати шлюб з позивачкою. Суд, дослідивши підстави позовних вимог та враховуючи їх визнання відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, виданого 05 жовтня 2002 року відділом реєстрації актів громадського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 05 жовтня 2002 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 132. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Під час шлюбу в них народилися сини - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів справи, які за домовленістю сторін залишаються проживати разом з позивачкою. Як вбачається із змісту позовної заяви, між позивачкою та відповідачем не склалися нормальні сімейні стосунки. В силу несумісності їхніх характерів і різних поглядів на життя вони не змогли побудувати міцну родину. Чоловік свій вільний від роботи час проводив окремо від сім»ї. Така поведінка чоловіка призвела до того, що на протязі останніх трьох місяців сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, в кожного окремий бюджет. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.І ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.18, п. 3 ст.51, ч. 3 ст.56, ч. 1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім"я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Спору щодо розподілу сумісно нажитого майна немає. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно письмової заяви позивачки після розірвання шлюбу вона бажає залишити за собою право на прізвище [PERSON]. Судові витрати між сторонами розподіляються за правилами ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved