Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-04 00:00:00

Позивачі звернулись з даним позовом до суду, зазначивши в позовній заяві, що 21 серпня 2009 року [PERSON] з дозволу батька [PERSON], який був закріплений за транспортним засобом ЗИЛ-ММЗ-554 держномерний знак [NUMBER], що належить ВСК Надіяс. Коржівка Немирівського району та перебував в стані алкогольного спяніння і достовірно знаючи, що [PERSON] також перебуває в стані алкогольного спяніння, близько 20 години передав йому керування вказаним автомобілем. [PERSON] не маючи відповідного права на керування автомобілем, знаходячись в стані алкогольного спяніння та рухаючись по вул. Садовій в с. Самченці Немирівського району, не був уважним, не витримав безпечного інтервалу та безпечної швидкості руху, здійснив наїзд на пішохода [PERSON], яка рухалась по правій частині вулиці автомобілю назустріч заподіявши їй при цьому тілесні ушкодження від яких наступила смерть. Померла [PERSON] при житті [PERSON] приходилась дружиною, [PERSON], [PERSON], [PERSON]- матірю. В звязку зі смертю [PERSON] [PERSON] на похорони дружини та поминальні обряди було потрачено гроші в сумі 24915 грн 40 коп, які він просить стягнути солідарно з відповідачів. Крім того позивачі просять стягнути солідарно з відповідачів на їх користь по 100000 грн кожному заподіяної моральної шкоди обґрунтовуючи її тим, що вони втратили саму близьку для себе людину, позивач [PERSON] на старості років залишився дружини з якою прожив 33 роки, народили та виростили троє дітей, решта позивачів втратили матір, яка була їм порадницею та у всьому надавала допомогу, завжди була з ними в години радості та смутку, оберігала їх, зазначена втрата та біль душевних хвилювань є безмежними, всі вони перенесли важку втрату та душевну рівновагу, зазнали та продовжують зазнавати значних душевних страждань. Представник відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнала, в заперечення пояснила, що позивачами не надані належні докази про понесені ними витрати, квитанції аптек не відповідають всім вимогам офіційного документу, в них не зазначено ПДВ, відсутні касові чеки на придбані ліки. Моральна шкода не обґрунтована. Просить в задоволені позову відмовити. Представник відповідача ВСК Надіяс. Коржівка Немирівського району адвокат [PERSON] позов не визнала. В заперечення пояснила, що ВСК Надіяне може бути відповідачем по справі, оскільки відповідно до рішення загальних зборів членів ВСК водій [PERSON] 12.08.2009 року був відсторонений від керування автомобілем і по даний час водієм не являється, а отже автомобіль вийшов з володіння ВСК протиправно і тому ВСК є неналежним відповідачем. Просить в задоволені позову до ВСК Надіявідмовити. Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи в межах наданих доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на наступне: Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Частиною 4 ст.61 ЦПК України встановлено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Немирівського районного суду від 28 жовтня 2010 року, який набрав законної сили, [PERSON] визнано винним та засуджено за ст.. 286 ч.2 КК України та [PERSON] визнано винним та засуджено за ст.. 287 КК України. Зазначеним вироком встановлено, що 21 серпня 2009 року, близько 20 год. підсудний [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного спяніння, з дозволу батька [PERSON] керуючи автомобілем ЗІЛ ММЗ 554 № [NUMBER], який Належить ВСК Надія с. Коржівка Немирівського району, Вінницької області, не маючи відповідного права на керування даним транспортним засобом, рухаючись по вулиці Садовій с. Самчинці Немирівського району, Вінницької області , допустив порушення п.п.2.3. (б), 2.9, 2.10. (а), 13.1 Правил дорожнього руху, не був уважним, не витримав безпечного інтервалу та безпечної швидкості руху, допустив наїзд на пішохода [PERSON], яка рухалась по правій частині вулиці автомобілю назустріч. Будучи причетним до дорожнього транспортної пригоди, автомобіль не зупинив, з місця пригоди зник. В наслідок даної дорожньо - транспортної пригоди [PERSON] згідно судово медичної експертизи отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому грудини, ребер з права з 2 го по 10 те та зліва з 9 го по 10 те, розрив пристінкової плеври справа, розриву нижньої долі правої легені, крововилову в праву плевральну порожнину ( 1200 мл ) крові, ателектазу обох легенів, крововиливу в заочеревну порожнину, забою лівої нирки з крововиливом під капсулу лівої нирки та в корковий шар, розрив лонного зєднання з забоєм сечевого міхура, закритого перелому лівої здухвинної кістки, розміщення мяких тканин мязів, судин та кісток лівої стегнової кістки, кісток лівої гомілки (з медичної картки) з послідуючою хірургічною ампутацією лівої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини лівого стегна, які ускладнились гострою крововтратою та травматичним шоком, синців в області грудної клітки, лівого стегна та лівої поперекової області і здухвинній області зліва. Дані ушкодження мають ознаки прижиттєвого утворення та могли виникнути від дій тупого, твердого предмета, можливо 21.08.2009 року під час дорожньо транспортної пригоди та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечних для життя явищ в момент їх нанесення. В наслідок чого наступила смерть потерпілої [PERSON] Підсудний [PERSON] згідно акту прийомки передачі техніки ВСК Надія села Коржівка, Немирівського району, Вінницької області, будучи закріпленим та відповідальним за транспортний засіб марки ЗІЛ ММЗ 554 № [NUMBER], який належить ВСК Надія с. Коржівка, перебуваючи у стані алкогольного спяніння та достовірно знаючи що син [PERSON] також знаходиться у стані алкогольного спяніння, 21 серпня 2009 року близько 20 години, допустив до керування вказаним транспортним засобом свого сина [PERSON], який керуючи ним, рухаючись по вулиці Садовій в с. Самчинці, Немирівського району, Вінницької області, допустив порушення Правил Дорожнього Руху України, не був уважним, не витримав безпечного інтервалу та безпечної швидкості руху, здійснив наїзд на пішохода [PERSON], яка рухалася по правій частині вулиці автомобілю на зустріч. Будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль не зупинив, з місця пригоди зник. В наслідок даної дорожньо транспортної пригоди [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, внаслідок чого наступила смерть ( а.с. 13-18). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, що заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже субєктом відповідальності за цією статтею є володілець ( власник) обєкта, в даному випадку власник автомобіля, яким було вчинено наїзд на [PERSON], ВСК Надіяс. Коржівка Немирівського району, який на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використовує його, зберігає, експлуатує, що підтверджується зазначеним вище вироком суду та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ( а.с. 50 ). . Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України N 6 від 27.03.92 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розяснено,також, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав - договору оренди, довіреності тощо. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела ( шофер, машиніст, оператор та ін..). Якщо управління небезпечним обєктом передається третій особі без будь якогось юридичного оформлення ( доручення, шляхового листа, іншого документа) вважається, що обєкт не виходить із володіння його безпосереднього володільця, і саме він буде нести відповідальність за завдану шкоду. Не визнається володільцем джерела підвищеної небезпеки та не несе відповідальності перед потерпілим особа, яка здійснювала фактичне володіння( керувала чи експлуатувала) обєкт в силу трудових відносин чи інше. Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку. З наданої суду виписки з протоколу № 6 від 12 серпня 2009 року ВСК Надіяс. Коржівка Немирівського району вбачається,що [PERSON] був відсторонений від роботи водія, а з пояснень представника ВСК Надіяс. Коржівка вбачається, що [PERSON]не являеться водієм автомобіля та не перебуває з кооперативом в трудових стосунках як водій автомобіля по даний час. При цьому представник ВСК Надіяне змогла пояснити суду яким чином [PERSON] 21 серпня 2009 року заволодів автомобілем, розїзжав ним по селі, використовував у власних цілях, чому по даний час не піднімалось питання про викрадення автомобіля тощо. Тому суд критично відноситься до протоколу № 6 від 12 серпня 2009 року ВСК Надіяс. Коржівка Немирівського району відповідно до якого [PERSON] був відсторонений від роботи водія, оскільки в процесі розгляду кримінальної справи даний документ суду не був предявлений, вироком встановлено, що [PERSON] згідно акта приймання-передачі техніки на момент вчинення ДТП, був закріплений та відповідальний за транспортний засіб автомобіль [NUMBER], саме у нього було вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а саме автомобіля яким було скоєно наїзд на [PERSON], вирок набрав законної сили і відповідно до ст.. 61 ч.4 ЦПК України дана обставина доказуванню не підлягає, а є обовязковою для суду, що вирішує цивільний спір. Крім того [PERSON] безперешкодно використовував автомобіль до 21.08.2009 року без будь-якої реакції зі сторони керівництва ВСК Надія . Дані викладені в протоколі та обставини на які посилається представник ВСК Надіясуперечать іншим встановленим в судовому засіданні обставинам та матеріалам справи тому суд їх до уваги не приймає. При вирішені питання про притягнення до відповідальності за ст.. 1187 ЦК України в даному випадку суд враховує, що володільцем автомобіля, яким скоєно наїзд на [PERSON] є саме ВСК Надіяс. Коржівка Немирівського району, оскільки він фактично володів, експлуатував,використовував та зберігав і утримував даний автомобіль. Як вбачається з вироку Немирівського районного суду від 28 жовтня 2010 року автомобіль [NUMBER], який належить ВСК Надіяс. Коржівка Немирівського району був закріплений за шофером [PERSON], який передав керування зазначеним автомобілем своєму сину [PERSON], а отже автомобіль, як джерело підвищеної небезпеки не вибуло з володіння власника т.т. ВСК Надіяс. Коржівка Немирівського району , а лише був переданий третій особі без належного та юридичного оформлення ( доручення, шляхового листа, тощо), а це не дає підстав вважати, що обєкт вийшов з його безпосереднього володіння, а при цьому саме він, власник джерела підвищеної небезпеки буде нести відповідальність за завдану шкоду. Крім того в судовому засіданні представником ВСК Надіяс. Коржівка Немирівського району не доведено, що автомобілем неправомірно заволоділа інша особа внаслідок його викрадення чи угону. При цьому судом враховано, що відповідно до п.2.2 ПДР України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати у своїй присутності керування транспортним засобом іншій особі, яка має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з дозволу батька керував автомобілем, що не є неправомірним заволодінням транспортним засобом. Про це ж зазначено і в узагальнені судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки ВСС України, опублікованого в № 21 за 19-25 травня 2012 року газети Закон і бізнес. Відповідно до вимог ст.. 1190 ч.1 ЦК України солідарну відповідальність перед потерпілим несуть особи, які спільними діями заподіяли шкоду, або діями поєднаними одним наміром. Як правило таке заподіяння шкоди має місце при скоєні злочину кількома особами, або ж при дорожньо-транспортній пригоді коли шкоду заподіяно внаслідок дії декількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам, на що вказано в п.3 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року. В п.8 цієї ж постанови зазначено, що з винної особи сума майнових витрат понесених на виконання зобовязання про відшкодування шкоди стягується за регресною вимогою( ст.. 1191 ЦК України). За таких обставин суд вважає, що єдиним відповідачем по цій справі являється власник джерела підвищеної небезпеки ВСК Надіяс. Коржівка Немирівського району. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла [PERSON] знаходилась на лікуванні в Немирівській ЦРЛ з 21.08 по 22.08.2009 року і на її лікування позивач [PERSON] потратив кошти на ліки в сумі 1938 грн 16 коп, що підтверджується довідкою № 01-11-495 від 24.05.2012 року Немирівської ЦРЛ та рахунками аптеки № 1 пп [PERSON] ( а.с. 4-6, 37). Згідно ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобовязана відшкодувати витрати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника, ці витрати. Позивач [PERSON], відповідно до накладної № 72 від 23 серпня 2009 року на поховання [PERSON] потратив 2810 гривнів на придбання труни, хреста, вінків, хустинок та інших товарів та послуг, за виключенням з даної накладної вартості памятника та його установки, оскільки в судовому засіданні встановлено, що памятник позивачем ще не придбано та не встановлено ( а.с. 47 ). Що стосується позову в частині відшкодування витрат потрачених на поминальні обіди то суд виходить з розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди(з наступними змінами та доповненнями) в п. 24 якого зазначено, що у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобовязані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги та обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. При цьому суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача частково на суму 6750 грн. виходячи з того, що влаштування поминальних обідів після поховання людини, на 9-й, 40-й день та 1 рік після її смерті є загально прийнятим ритуальним обрядом, якому слідував позивач, а відповідно він поніс витрати на оплату цих обрядів. Дослідивши надані ним докази в підтвердження цих позовних вимог суд вважає, що документи про придбання продуктів харчування та їх вартість не можуть бути підтвердженням його витрат оскільки вони містять лише їх перелік та їх вартість, вони датовані 14 квітня 2010 року, а тому не можуть бути прийняті до уваги як доказ. Крім того з них не вбачається, що їх закупівля за часом, кількістю та складом повязана з організацією поминальних обідів, зазначені документи видані не на імя позивача ( а.с. 7-9). Але оскільки витрати на поминальні обіди є необхідними та виходячи з вимог розумності і справедливості суд вважає можливим стягнути на користь позивача витрати виходячи зі слідуючого розрахунку: Кількість осіб присутніх на поминальному обіді в день похорон 50 чоловік, поминальному обіді на 9-й день 15 чоловік, поминальному обіді на 40-й день 15 чоловік та поминальному обіді на рік після смерті 20 чоловік. При цьому суд не може прийняти до уваги доводи допитаних в судовому засіданні свідків, щодо кількості осіб присутніх на поминальних обідах, оскільки вони зацікавлені у вирішені справи на користь тієї сторони, яка заявила про їх допит. Позивачем надано суду довідку фізичної особи підприємця [PERSON] від 26.04.2012 року про середню вартість поминального обіда на одного чоловіка, яка становить в межах 65-70 грн ( а.с.48).При цьому суд приймає до уваги середню вартість, а саме 67 грн 50 коп. Виходячи з зазначеного розрахунку відшкодування витрат на поминальні обіди потерпілому [PERSON] підлягають в розмірі 6750 грн. До витрат матеріального характеру суд вважає за доцільне додати витрати за надання правової допомоги в сумі 2000 грн, що підтверджено квитанцією юрконсультації та стягнути її на користь позивача [PERSON], відповідно до ст.. 88 ЦПК України (а.с.43). Всього ж встановлено, що [PERSON] потрачено на лікування, похорони та поминальні обряди дружини 1938,16 грн+ 2810грн+6750грн+ 2000 грн=13498 грн 16 коп. При цьому суд також враховує, що в рахунок відшкодування заподіяної шкоди родичами сімї [PERSON] та керівником ВСК Надіяпотерпілому [PERSON] було відшкодовано 1500 грн, які слід виключити з загальної суми заподіяної матеріальної шкоди в рахунок відшкодування цієї суми, то кінцевою сумою відшкодування моральної шкоди буде сума 13498грн 16 коп- 1500 грн=11998 грн 16 коп, які і підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] Як вбачається їз матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні позивачам по справі, а саме чоловіку загиблої [PERSON] та її дітям [PERSON],[PERSON] та [PERSON] завдана значна моральна шкода: вони втратили дуже близьку і рідну людину, суть негативних змін в їх житті незворотня, глибина і тривалість страждань і психологічних переживань потерпілих у часі безмежна, тому суд вважає, що сума в 50000 гривнів кожному є відповідною рівню моральних збитків. Судові витрати підлягають до розподілу відповідно до ст.. 88 ЦПК України. Ухвалюючи рішення, суд виходив із загальних засад цивільного законодавства: принципів справедливості, добросовісності та розумності, зазначених ст. 3 ЦК України.

Outcome: partial