Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном та зобов'язання вчинити дії. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач в 2006 році самостійно, без належного дозволу та погодження з сусідами облаштувала вигрібну яму для відводу забруднених вод з її частини будинку в с. Мощена по вул. 1-го Травня, 48. Позивач попередив відповідача, що це є порушенням санітарного законодавства і призведе до забруднення питної води в його шахтній криниці. Однак відповідач проігнорувала його неодноразові попередження і щоденно зливала забруднену воду, яка використовувалась нею в повсякденному вжитку. В зв'язку з цим позивач неодноразово звертався в Ковельську районну санітарно - епідеміологічну станцію (далі по тексту Ковельська райСЕС) для прийняття відповідних заходів. Так, 26 серпня 2008 року Ковельською райСЕС було відібрано пробу води з колодязя позивача, в якій було відчутно запах прального порошку, вміст аміаку у воді становив менше 0,05, нітритів - 044 та нітратів менше 0,1. Оскільки відповідач продовжувала злив забруднених вод, то в 2012 році позивач звернувся в Ковельську міжрайонну прокуратуру з приводу порушень відповідачем вимог санітарного законодавства. В ході санітарно-епідеміологічного обстеження прибудинкової території [PERSON] було встановлено, що вигрібна яма розміщена на відстані 6,5 м. від джерела водопостачання позивача. За результатами перевірки відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності та зобов'язано облаштувати місцеві очисні споруди згідно вимог санітарного законодавства. При цьому було встановлено, що вода з шахтної криниці не відповідає встановленим гігієнічним вимогам за санітарно-токсикологічними показниками. Для приведення якості питної води з шатного колодязя до гігієнічних нормативів було рекомендовано, після перенесення відповідачем вигрібної ями, провести ряд заходів щодо дезінфекції води. Оскільки відповідачем припис райСЕС не було виконано, позивач повторно звернувся до органів прокуратури. За результатами такого звернення відповідача було попереджено про необхідність ліквідації вигрібної ями до 01 червня 2012 року, а позивача було попереджено про заборону вживання питної води з шахтної криниці для питних потреб. Крім цього Ковельською райСЕС було рекомендовано провести дезінфекцію води після ліквідації вигрібної ями відповідачем. Актом перевірки дотримання санітарного законодавства від 05 вересня 2012 року за адресою с. Мощена, вул. 1-го Травня, 48 було встановлено, що відповідачем побудовано вигрібну яму на відстані 17 метрів від шахтного колодязя позивача, а вигрібна яма, що використовувалась відповідачем на момент скарги, не ліквідована. Позивачем стверджується, що в зазначеному акті відстань від вигрібної ями до колодязя (17 метрів) вказана приблизно, а тому соціально побутова комісія Мощенської сільської ради встановила дійсну відстань, яка становить 13 метрів, що підтверджується відповідним актом цієї комісії. Позивач вважає, що відповідач умисно не виконує приписи райСЕС, грубо ігнорує їх і не бажає в добровільному порядку усунути створені нею перешкоди в той час, як його сім'я позбавлена можливості користуватись питною водою. Крім цього позивач вказує на те, що існує загроза отруєння цією водою сторонніх осіб, які можуть скористатись нею. На протязі останніх років позивач не має змоги користуватись питною водою зі свого колодязя, має труднощі з доставкою води з інших джерел, потерпає збитків. Як стверджується позивачем, відповідач все це усвідомлює і тому умисно чинить йому такі перешкоди, відмовляючись ліквідувати вигрібну яму. Зважаючи на викладені обставини, позивач просив суд постановити рішення, яким зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні належною йому шахтною криницею питної води шляхом ліквідації вигрібної ями, розміщеної по вул. 1-го Травня, 48 в с. Мощена Ковельського району. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав свої позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Вказував на те, що першочергово побудовану вигрібну яму, яка знаходиться на відстані 6,5 м. від його колодязя, відповідач на даний час не ліквідувала та не очистила її, а нову вигрібну яму побудувала на відстані лише 13 м. від його колодязя, що не відповідає встановленим санітарним вимогам та нормам. Ці вигрібні ями забруднюють воду в його шахтній криниці, внаслідок чого вода має стійкий запах прального порошку, не придатна до вживання. Відповідач умисно чинить йому такі перешкоди через неприязні відносини між ними. Його неодноразові звернення до Ковельської райСЕС та прокуратури не принесли бажаного результату, а тому просив суд зобов'язати відповідача усунути вказані перешкоди шляхом ліквідації обох вигрібних ям, побудованих нею всупереч встановленим вимогам та нормам. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала повністю. Заперечуючи проти позову, вказувала на те, що першочергово побудовану вигрібну яму, яка знаходиться на відстані 6,5 м. від колодязя позивача, на даний час вона не використовує за цільовим призначенням та переобладнала її під льох, де зберігає овочі (буряк, картоплю, моркву). Нову вигрібну яму вона облаштувала на значній відстані від колодязя позивача, а тому вона не може забруднювати воду в ньому. Вважає, що виконала приписи райСЕС в повному обсязі. Крім цього стверджувала, що позивач побудував шахтну криницю в недозволеному місці - поряд з господарськими будівлями, в яких він утримує худобу та птицю, а тому вважає, що вода в колодязі забруднюється саме від нечистот, які потрапляють в колодязь з цих господарських будівель. Вказувала також на те, що позивач не виконав вказівок райСЕС та не провів заходи щодо очищення води після перенесення нею вигрібної ями, що робить неможливим встановити дійсне джерело забруднення води. За таких обставин вважає, що жодних перешкод в користуванні позивачем шахтною криницею вона не чинить, а тому просила в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши наявні серед матеріалів справи письмові докази та з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позов безпідставний та до задоволення не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку № 50 по вул. 1-го Травня в с. Мощена Ковельського району. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим 30.04.2008 року КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" /а.с. 12, 13/. Відповідач проживає в сусідньому будинку № 48 по вул. 1-го Травня в с. Мощена Ковельського району, що підтверджується повідомленням Ковельського РВ УДМС України у Волинській області від 10 жовтня 2012 року № 0717/2917 /а.с. 15/. Як вбачається з повідомлення Ковельської райСЕС від 04.05.2012 року № 5.1-03/1166 [PERSON], в ході санітарно-епідеміологічного обстеження прибудинкової території [PERSON] встановлено розміщення вигрібної ями на відстані 6,5 м. від джерела водопостачання позивача (шахтної криниці). Відібрана з шахтної криниці вода не відповідає вимогам ДержСанПіНу 2.2.4-171-10 "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною" за санітарно-токсикологічними показниками /а.с. 5/. Відповідачем не заперечується, що перша вигрібна яма була побудована нею саме на вказаній відстані від шахтної криниці позивача. Згідно того ж повідомлення райСЕС, за результатами розслідування відповідача було зобов'язано в термін до 07 травня 2012 року облаштувати місцеві очисні споруди згідно вимог санітарного законодавства, а позивачу було рекомендовано провести ряд заходів щодо приведення питної води шахтного колодязя до гігієнічних нормативів після перенесення відповідачем вигрібної ями (механічна очистка води, її дезінфекція, повторне дослідження якості питної води) /а.с. 5/. Як вбачається з повідомлення Ковельської райСЕС від 30.05.2012 року № 5.1-03/1418 [PERSON], відповідачу запропоновано ліквідувати вигрібну яму до 01 червня 2012 року. На період вирішення даного питання позивача було попереджено про заборону вживання питної води з шахтної криниці для питних потреб, тому як вода не відповідає гігієнічним нормативам. Після ліквідації вигрібної ями відповідачем, райСЕС запропоновано позивачу обов'язково очистити та продезінфікувати шахтний колодязь та повторно провести дослідження води /а.с. 7/. Як встановлено в судовому засіданні, на виконання приписів райСЕС відповідачем побудовано нову вигрібну яму. Зазначена обставина визнається сторонами та підтверджується актом, складеним 05 вересня 2012 року Ковельською райСЕС, перевірки дотримання санітарного законодавства при експлуатації очисних місцевих споруд за адресою с. Мощена, вул. 1-го Травня, 48 /а.с. 8/. Як вбачається з вказаного акту, на момент обстеження, за пропозицією райСЕС, [PERSON] побудована вигрібна яма на відстані 17 м. від шахтного колодязя [PERSON] Вигрібна яма, що використовувалась, на момент скарги не ліквідована. Позивач визнав, що перша вигрібна яма на даний час не використовується відповідачем за прямим призначенням, в ній зберігаються овочі відповідача, тобто використовується як льох, проте вважає, що належним чином ця яма не очищена, а відповідач лише робить вигляд, що використовує її як льох, зберігаючи там незначну кількість овочів. Суд вважає такі твердження позивача голослівними та надуманими, а тому відхиляє їх. Як вбачається з акта, складеного 26 вересня 2012 року соціально-побутовою комісією Мощенської сільської ради, відстань від колодязя до нової вигрібної ями становить 13 м. /а.с. 9/. Суд не приймає до уваги даний акт як доказ, оскільки судом не встановлено, чи мала зазначена комісія повноваження виконувати відповідні заміри, в акті не зазначено яким саме чином проведено відповідні заміри, які засоби чи прилади для цього використовувались. Будь-яких інших доказів, які б свідчили, що проведені цією комісією заміри відповідають дійсності, позивачем не надано. Відповідачем категорично стверджувалось, що відстань від нової вигрібної ями до колодязя позивача є значно більшою, ніж 13 м. Поряд з цим в суду немає підстав ставити під сумнів відстань від нової вигрібної ями до колодязя, що зазначена в акті райСЕС від 05.09.2012 року (17 м.), оскільки даний акт складено уповноваженою особою та є офіційним документом. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є працівником Ковельської райСЕС та якою було складено вказаний акт, підтвердила, що ця відстань відповідає дійсності та вказувала на те, що заміри проводились в присутності обох сторін вимірювальною стрічкою, наданою саме позивачем. Таким чином твердження позивача щодо зазначеної обставини є безпідставними, а тому суд також відхиляє їх. Позивач не заперечив, що ним не проводились запропоновані Ковельською райСЕС заходи щодо очищення води та повторної перевірки її на придатність до вживання після перенесення відповідачем вигрібної ями. З того ж акта Ковельської райСЕС від 05.09.2012 року вбачається, що на прибудинковій території позивача, на відстані 9 м. розміщений курятник, де утримується домашня птиця. Свідок [PERSON] в судовому засіданні уточнила, що курятник розміщений на відстані 7-9 м. саме від колодязя позивача та повністю підтвердила цю обставину. Крім цього свідок стверджувала, що оскільки позивач не провів запропонованих заходів щодо очищення води, то встановити на даний час джерело забруднення води (вигрібна яма відповідача, чи курник позивача) не виявляється можливим. Не виключається забруднення води від досить близького розміщення колодязя до господарської споруди позивача. Згідно п. 3.32 Державних санітарних норм та правил "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною" (ДСанПіН 2.2.4-171-10), затверджених Наказом Міністерства охорони здоров'я № 400 від 12.05.2010 року, місця влаштування бюветів, колодязів та каптажів джерел слід розташовувати на незабрудненій та захищеній території, яка знаходиться вище за течією ґрунтових вод на відстані не менше ніж 30 м від магістралей з інтенсивним рухом транспорту та не менше ніж 50 м (для індивідуальних колодязів - не менше ніж 20 м) від вбиралень, вигрібних ям, споруд та мереж каналізації, складів добрив та отрутохімікатів, місць утримання худоби та інших місць забруднення ґрунту та підземних вод. Зважаючи на встановлені судом відстані від потенційно можливих джерел забруднення води (вигрібна яма відповідача та курник позивача) до індивідуального колодязя позивача, суд визнає, що обидва із зазначених об'єктів розміщені з порушенням зазначених вище вимог. Проте, зважаючи на величину цих відстаней, суд вважає, що більш ймовірним джерелом забруднення води в колодязі позивача є курник, що розташований ближче до колодязя. Відхилення від встановлених норм розміщення вигрібної ями відповідача (3 м.) суд вважає незначним в порівнянні від відхилення від норм розміщення курятника позивача (11 м.). За таких обставин твердження відповідача щодо розміщення колодязя позивача з порушенням санітарних норм та правил, що може призводити до забруднення води, знайшли своє підтвердження. Покликання позивача на протокол № 55 дослідження питної води від 26 серпня 2008 року /а.с. 6/, як на підставу своїх вимог та доказ забруднення води, є безпідставними, оскільки зазначеним протоколом встановлено, що за дослідженими показниками вода відповідає п. 3.2 ДСанПіН "Влаштування та утримання колодязів і каптажів, джерел, що використовуються для децентралізованого господарського питного водопостачання". При цьому суд відхиляє доводи позивача щодо запаху води (як стверджувалось позивачем, вода має запах прального порошку), оскільки в згаданому протоколі в графі "Запах" запис "стіральний порошок" виконано зовсім іншим почерком, що є очевидним фактом. Як вбачається з повідомлення Ковельської райСЕС від 22.11.2012 року № 5.1-03/2886, серед занесених до журналу реєстрації результатів дослідження питної води по даному факту дані про запах відсутні. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердила, що є лаборантом Ковельської райСЕС, проводила відповідні дослідження води в 2008 році та власноручно заповнювала вказаний вище протокол. Категорично ствердила, що запис "стіральний порошок" виконаний не нею, тим більше, що такого поняття запаху взагалі не існує в санітарії. Одночасно з поданням позовної заяви, позивачем було заявлено клопотання про допит в якості свідка [PERSON], проте в ході судового розгляду позивач відмовився від допиту цього свідка в судовому засіданні. За таких обставин суд не приймає до уваги письмове пояснення [PERSON] /а.с. 10/, оскільки зазначений свідок не допитувався безпосередньо судом та при написанні пояснення не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а тому встановити достовірність таких пояснень не виявляється можливим. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналізуючи все викладене вище в сукупності, суд прийшов до твердого переконання, що позивачем, всупереч вимог ст. 60 ЦПК України, не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, в той час, як заперечення відповідача проти позову знайшли свої підтвердження в ході судового розгляду справи. Таким чином позивачем не доведено порушення його цивільних прав саме відповідачем, а тому суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача, а відтак про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому. Відмовляючи в задоволенні позову, суд на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, покладає на позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: dismissed