Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та зняття з реєстрації. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Дослідивши всі матеріали даної цивільної справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та зняття з реєстрації підлягає задоволенню частково, за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] 12.02.1999 року зареєстрував шлюб з [PERSON], [INFO], яку зареєстрував до себе в квартиру за адресою: вул. Дишинського, 52/10, та її двох доньок, а саме [PERSON], [INFO], [PERSON] Згідно договору дарування від 28.05.1997 року серія АЕ№791898 посвідченого [PERSON], державним нотаріусом першої Криворізької державної нотаріальної контори квартира по вул. Дишинській, 52/10 належить позивачу. Відповідно до свідоцтва про смерть від 26.12.2011 року дружина позивача померла 26 грудня 2011 року. Донька [PERSON] - [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з листопада 2011 року, про що свідчить акт складений «ЖЕО №31»дільниця №2. Комунальні послуги [PERSON]не сплачує у добровільному порядку, а знятися з реєстрації не бажає. Згідно зі ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Приймаючи до уваги те, що відповідачка [PERSON] відсутня за місцем реєстрації вже більше шести місяців, право на користування нею житлом було втрачено. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що в звязку з реєстрацією відповідачки в квартирі, яка належить позивачу, власник позивач не має можливості скористатись своїм правом власника. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права приватної власності, закон надає власнику право усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, квартира (ст.ст. 379 382 Цивільного кодексу України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 Житлового кодексу України з урахуванням положень ст. 405 Цивільного кодексу України, члени родини власника житла, які проживають з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі визнаним відповідно до угоди з власником. Таким чином, зі змісту вказаних правових норм вбачається, що право члена родини власника будинку (квартири) користуватись цим житлом існує лише за наявністю права власника приватної власності на це майно. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та зняття з реєстрації є обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню. Разом з тим, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], в частині зобовязання КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області зняти [PERSON] з реєстрації в квартирі [ADDRESS] безпідставні, оскільки між позивачем [PERSON] та КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області будь який спір відсутній. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до пункту 9 частини 2 ст.129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено, зокрема, обовязковість рішення суду Приписами до ст.124 Конституції України передбачено, що судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України. За частиною 2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обовязковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевою самоврядування, їх посадовими особами, обєднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», від 11.12.2003 року №1382»зняття з реєстрації фізичних осіб є прямим обовязком Сектору обліку реєстрації та міграції фізичних осіб у складі КМУ ГУ УМВС України в Дніпропетровській області. Таким чином, суд вважає необхідним відмовити [PERSON] в задоволені його позовних вимог в частині зобовязання КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області зняти [PERSON] з реєстрації в квартирі [ADDRESS]. Аналізуючи надані суду докази, в їх сукупності, суд прийшов до висновку про те, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню частково, а саме: слід визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом в квартирі [ADDRESS], а в задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в частині зобовязання КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області зняти [PERSON] з реєстрації в квартирі [ADDRESS] сіл відмовити.

Outcome: approved