Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-10 00:00:00

В березні 2012 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS], посилаючись на її добровільне вибуття на інше постійне місце проживання ще в травні 2011 року. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, що вказані в позовній заяві, просили про задоволення позову, посилаючись на ст. 107 ЖК України за аналогією закону, та ч.2 ст. 386 ЦК України. Суду пояснили, що у [PERSON] склалися вкрай неприязнені стосунки з колишньою дружиною, через що він в травні 2011 року вигнав її з дому, а в подальшому забрав у неї ключі від квартири, позбавив її права входити до житлового приміщення. Після цього вона до будинку не приходила, спроб вселитися не вчиняла, за захистом своїх прав до компетентних органів та суду не зверталася. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог, посилаючись, що не проживає в будинку з причини неприязнених стосунків з колишнім чоловіком, який її вигнав з будинку і відібрав ключі. З будинку вона виселилася не з власної волі , проживає влітку на дачі, взимку на найманій квартирі, іншого власного житла не має, бажає повернутися до свого помешкання. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи[ADDRESS] в житловому будинку № 26 по вул. Велика Морська в м. Миколаєві належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради замість Договору купівлі-продажу від 26 квітня 1973 року. 01 жовтня 1982 року позивач уклав шлюб з відповідачкою. Шлюб розірвано 21 грудня 2011 року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва. Згідно Довідки про склад сімї та паспорту відповідачки, в зазначеному будинку [PERSON] зареєстрована з 18 листопада 1993 року . Вселилася відповідачка в спірний житловий будинок як член сімї власника житла, а не як наймач чи член сімї наймача, і за його згодою, що не заперечував в судовому засіданні позивач та його представник. Крім пояснень сторін, непроживання відповідачки в спірному домоволодінні з травня 2011 року підтверджується Висновком за матеріалами перевірки від 13.02.2012 року, складеним дільничим інспектором міліції, показами свідків [PERSON], [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що позивач вигнав відповідачку з будинку і перешкоджає її поверненню до житла. Частиною 3 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і у порядку, передбачених законом. Відповідачка була прописана в будинку як член сім'ї власника житла, отже до правовідносин сторін підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України. Позивач як на підставу позовних вимог посилався на положення ст.107 ЖК України та ст.. 386 ЦК України, які не можуть бути застосовано до даних правовідносин , в тому числі і за аналогією закону, і своїм правом змінити підставу та предмет позову не скористався. Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, при розгляді справ про визнання члена сім'ї власника житла таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності понад встановлені законом строки. Заперечуючи проти позову відповідачка наполягала на тому, що позивач не дозволяє їй проживати в спірному будинку із-за неприязнених стосунків. Іншого житлового приміщення вона не має, вона вимушена була піти з будинку через психологічний тиск з боку позивача, постійні сварки та скандали, бажає повернутися до домоволодіння, оскільки вважає, що прожив з позивачем у зареєстрованому шлюбі близько 29 років , набула право і на частку цьогоо домоволодіння. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка не проживає в спірному житловому будинку менше одного року ( на час подачі позову) з поважних причин через неприязнені стосунки колишнім чоловіком. За таких обставин та виходячи із меж заявлених вимог, положень п. 7 ст. 8 ЦПК, ст. 405 ЦК України, суд не вбачає підстав для задоволення позову. У відповідності зі ст. ст.81, 88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed