Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-05 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на самочинно збудований гараж "Г-1", довжиною 5,9 кв.м., шириною 3,62 кв.м., загальною площею - 21,4 кв.м., який розташований у дворовому просторі домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження своїх вимог вказувала, що їй на праві власності належить 1/5 частина жилого будинку, а саме: квартира № 2 з частиною надвірних будівель, що знаходяться в [ADDRESS]. З метою підвищення благоустрою, з урахуванням згоди інших співвласників житлового будинку вона в 2008 році побудувала гараж. Звернувшись до Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради для вирішення питання про визнання права власності на самочинно побудований гараж їй було роз'яснено про необхідність вирішення даного питання в судовому порядку, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Наполягала на задоволенні позовних вимог. Від відповідача по справі надійшла заява про розгляд справи без участі представника виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради. При ухваленні рішення покладались на розсуд суду. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 13 серпня 2007 року, [PERSON] отримала в дарунок від свого батька [PERSON] 1/5 частину жилого будинку з частиною надвірних будівель, що знаходяться в [ADDRESS] (а.с. 4 -6). Право власності зареєстроване у вересні 2007 року (а.с. 7). Відповідні зміни внесені до технічного паспорту на житловий будинок (а.с. 10). Іншими співвласниками будинку є [PERSON], якому належить 1/5 частина, та [PERSON], частка якої складає 3/5 частини, що підтверджується витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 8-9). Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок на надвірні будівлі, належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності на підставі рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 29.01.2008 року № 37 та рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 08.04.2008 року № 173 (а.с. 24) Співвласники [PERSON] та [PERSON] надали письмову згоду позивачці [PERSON] на побудову гаражу (а.с. 16). В технічному паспорті гараж визначений літерою "Г-1" (а.с. 11, 14). Згідно з висновком експертного будівельно - технічного дослідження № 105 від 22.07.2013 року, виконаний судовий експертом [PERSON] на замовлення позивачки, об'ємно - планувальне та конструктивне рішення, вимоги пожежної безпеки збудованого гаража "Г-1", який розташований у дворовому просторі домоволодіння, відповідають будівельно - технічним нормам, які діють на території України та висуваються до гаражів для зберігання легкових автомобілів. Ступінь фізичної готовності даного гаража -100 %. Ринкова вартість становить 47 760 грн. (а.с. 17 - 23). Інспекція ДАБК у Полтавській області у своєму листі повідомила позивачку, що оскільки цей гараж побудований в 2008 році, то після закінчення будівництва він потребує прийняття в експлуатацію у порядку, встановленому постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 року. Однак, оскільки будівництво здійснене самочинно, то прийняття гаражу в експлуатацію можливе лише після вирішення судом питання щодо права власності на нього. Ст. 16 ЦК України наголошує, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. П. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 03.2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим будівництва)" встановлено, що власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Згідно з ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. В силу ч. 5 ст. 376 цього Кодексу на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень" право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. П. 5 ч. 1 ст. 19 цього Закону однією із підстав називає рішення судів, що набрали законної сили. За таких обставин, на підставі наведених доказів, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved