Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-30 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Посилаються на те, що 30 жовтня 2005 р. біля 14-30 години відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом марки "БМВ-528" д/н [NUMBER] на автодорозі сполученням "Доманово-Ковель-Чернівці-Мамалига", рухаючись в напрямку м. Чернівці, в районі мосту перед с. Яблунівка Заставнівського району Чернівецької області, рухаючись по своїй смузі руху зі швидкістю більше 168 км/год. допустив наїзд на їх неповнолітню дочку [PERSON] [INFO], яка від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди. В результаті таких дій відповідача [PERSON] проти нього була порушена кримінальна справа по обвинуваченню його у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11.08.2011 р., його було визнано винним в скоєнні вказаного злочину та звільнено від кримінальної відповідальності в порядку та на умовах п. "в"ст.1 Закону України "Про амністію у 2011 році"від 08.07.2011 р. №3680-У1 р., яку було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2011 р. Саме тому просять стягнути з відповідача на їх користь 16583,00 (шістнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят три) гривні матеріальної шкоди, а саме вартості витрат пов'язаних з похованням [PERSON], проведенням поминального обіду та встановленням надгробного пам'ятника та 500000,00 (п'ятсот тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті фізичних та душевних страждань, нервового потрясіння та напруження, пережитого страху та смертю їх доньки. Позивачі в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, підтвердивши обставини викладені в ньому. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, про що надали письмове заперечення на позовну заяву, в якому вказали, що позивачами не зазначено якими саме неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяна їм матеріальна та моральна шкода, також вважає, що витрати на виготовлення пам'ятника і огорожі вказані позивачами є вище граничної вартості стандартних пам'ятників та огорож в даній місцевості. Суд заслухавши пояснення позивачів [PERSON], [PERSON], відповідача [PERSON], його представника [PERSON], дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги частково обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. ст. 22, 23, ч.1 ст.1166, ч.ч.1,2 ст.1167 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що [PERSON], відповідач по справі, 30.10.2005 року приблизно о 14-30 годині, керуючи технічно справним транспортним засобом марки "БМВ-528" д/н [NUMBER], рухався за межами населеного пункту по автодорозі сполученням Доманово-Ковель-Чернівці-Мамалига в напрямку м. Чернівці по своїй смузі руху зі швидкістю більше 168 км/год. Під'їжджаючи до с. Яблунівка Заставнівського району Чернівецької області, він побачив, що попереду нього зупинився мікроавтобус, з якого вийшло двоє пішоходів, які швидким темпом руху перейшли його смугу руху та зупинилися на середині дороги пропускаючи зустрічний транспорт. Після цього з вказаного мікроавтобуса вибігла ще одна дівчина -[PERSON], яка почала перетинати дорогу в темпі швидкого бігу. Виявивши небезпеку відповідач [PERSON] не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, своєчасно не зменшив швидкість, хоча мав технічну можливість зупинитися до лінії руху пішохода, в результаті чого правою кутовою частиною свого транспортного засобу скоїв наїзд на пішохода [PERSON] Внаслідок ДТП остання від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди. Дорожньо-транспортну пригоду підсудний [PERSON] скоїв в результаті грубого порушення та невиконання вимог п.1.7, 12.1, 12.6 (ґ) та 12.3 Правил дорожнього руху України. Дані порушення знаходяться в причинному зв'язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди та з наставшими наслідками. Відносно відповідача [PERSON] була порушена кримінальна справа по обвинуваченню у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11.08.2011 р. його було визнано винним в скоєнні вказаного злочину та звільнено від кримінальної відповідальності в порядку та на умовах п. "в"ст.1 Закону України "Про амністію у 2011 році"від 08.07.2011 р. №3680-У1 р., яку було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2011 р. Судом встановлено, що в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась з вини відповідача [PERSON], [PERSON], яка була донькою позивачів [PERSON] та [PERSON], померла на місці пригоди. В зв'язку із вказаною обставиною позивачі зазнали матеріальних збитків, пов'язаних з похованням доньки [PERSON], проведенням поминального обіду, виготовленню та встановленню надгробного пам'ятнику, розмір яких, згідно розрахунків позивачів, становить 16583,00 (шістнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят три) гривні. Згідно ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу"поховання померлого -це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Наведене свідчить про те, що церемонія поминання не відноситься до поховання. Більше того, зі змісту абзаців 8,9,10 статті другої Закону України "Про поховання та похоронну справу"випливає, що церемонія поховання та церемонія поминання є зовсім різними поняттями. Позивачами не було надано письмових доказів того, яку суму вони витратили на проведення церемонії поминання, а отже в задоволенні позовної вимоги про стягнення такої суми в рахунок відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити. Що стосується спорудження надгробного пам'ятника, то витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож у даній місцевості. Дане положення передбачене п.24 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож у даній місцевості. Відповідно до інформації наданої ПП "[PERSON]", який виготовляв надгробний пам'ятник на замовлення позивачів, вартість пам'ятників становить від шести до тридцяти тисяч гривень. Згідно оригіналів, які містяться в матеріалах кримінальної справи та наданих позивачами суду копій квитанцій до прибуткового касового ордера №11/19 від 05.12.2007 року (а.с. 10) та накладної №11/19 від 05.12.2007 року (а.с. 11) виданих відповідно приватним підприємцем [PERSON], позивачі витратили 11000,00 (одинадцять тисяч) гривень 00 копійок на виготовлення надгробного пам'ятника. Даний розмір не перевищує граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож по Чернівецькій області. Відповідач та його представник не визнали в судовому засіданні вартості витрат пов'язаних із виготовленням та встановленням надгробного пам'ятника, вказавши, що вказаний позивачами розмір є надто великим. Разом з тим, вони не представили суду доказів, які б підтвердили розмір граничної вартості стандартного пам'ятника та огорожі в даній місцевості, а отже не довели суду обставин на які посилалися в своїх запереченнях. Інших відомостей про таку вартість у суду не має. Також в матеріалах справи є в наявності накладна від 13.03.2009 року (а.с. 11), згідно якої позивач [PERSON] придбав у приватного підприємця [PERSON] будівельні матеріали. Згідно пояснень позивачів, вказані матеріали були використані ними для оздоблення могили їх доньки [PERSON] в якості огорожі. Саме тому, суд вважає, що вказані суми матеріальних збитків позивачів [PERSON] та [PERSON] пов'язаних із виготовленням надгробного пам'ятника слід стягнути з відповідача [PERSON] Оскільки позивачам, як батькам, у яких в молодому віці загинула донька внаслідок скоєної 30.10.2005 року дорожньо-транспортної пригоди, завдано моральної (немайнової) шкоди з вини відповідача, він повинен її відшкодувати. Завдана позивачам [PERSON] та [PERSON] моральна шкода полягає в перенесеному ними величезному душевному стражданні та нервовому потрясінні, у повній втраті інтересу до життя та постійному відчутті нестерпного глибокого душевного болю, який їх ніколи не покине. Вказана обставина призвела до значного погіршення їх морального та фізичного здоров'я. Дана обставина вбачається з довідки №88 Кострижівської дільничної лікарні від 08.10.2012 року з якої видно, що позивач [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з приводу серцево-судинного захворювання. Розмір заподіяної позивачам моральної шкоди суд визначає враховуючи характер скоєного відповідачем злочину, ступінь його вини та матеріальне становище, глибину фізичних та моральних страждань позивачів через втрату в молодому віці доньки, перенесеного ними сильного нервового стресу пов'язаного з її смертю, а також враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд оцінює розмір завданої позивачам моральної шкоди в розмірі 50000 (п'ятдесяти тисяч) гривень. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві -пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом також встановлено, що позивачами при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 3219,00 гривень, хоча згідно Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.11.2011 року та Закону України "Про судовий збір", ставка судового збору за пред'явлення позову про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням злочину, встановлено у підпункті 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір"(як із позовної заяви немайнового характеру). Таким чином, позивачам під час подачі до суду позову необхідно було б сплатити судовий збір в розмірі 107,30 гривень. Від сплати судового збору за вимогу про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину вони на підставі ст.5 ч.1 п.6 вказаного Закону звільнені. Стаття 7 ч.1 п.1 Закону України "Про судовий збір" передбачає випадки повернення судового збору, зокрема при внесенні судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Згідно ч.2 вказаної статті, судовий збір повертається в такому випадку в розмірі переплаченої суми. Отже, розмір переплаченої позивачами суми судового збору, який підлягає поверненню складає: 3219 -107,30 = 3111,7 гривень. Розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів суд визначає виходячи з пропорційності задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивачів [PERSON], [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди належить стягнути 11968,00 (одинадцять тисяч дев'ятсот шістдесят вісім) гривень 00 копійок, 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень у відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а також судові витрати в сумі 10,73 (десять) гривень 73 копійки, задовольнивши позовні вимоги частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial