Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-28 00:00:00

Позивачка в позові вказує, що 27.09.1986 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Калинівського району Вінницької області. На даний час сторони розривають шлюб. Позивачка з 2002 року перенесла чотири операції, має інвалідність, а тому утримувати сама себе не має змоги. Згідно ст.75 Сімейного Кодексу дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліментів) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя маже надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Відповідно до ст.76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюб особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік може надавати матеріальну допомогу. Позивачка вважає, що її чоловік має можливість надавати матеріальну допомогу, тому звернулась до суду з даним позовом. В судовому засіданні/ позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Суду пояснила, що вони з відповідачем по справі проживають окремо з 2004 року, хоча шлюб на даний час не розірваний. Вона має хворобливий стан здоровя, перенесла декілька операцій, в звязку з чим її була встановлена група інвалідності, яка на даний час не продовжена за відсутності коштів. Чоловік протягом тривалого часу надавав її матеріальну допомогу у виді грошових переказів. Однак, в 2012 році [PERSON] припинив надавати таку допомогу, тому вона вимушена звернутися до суду про стягнення з відповідача аліментів на своє утримання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав суду письмові заперечення на позовну заяву відповідно до яких просив суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити з тих підстав, що позивачка не має права на стягнення з нього аліментів, оскільки не є особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, та не надала належних та допустимих доказів того, що вона є непрацездатною особою та потребує матеріальної допомоги. Справу просив розглядати без його участі. Заслухавши пояснення позивачки, беручи до уваги письмові заперечення відповідача, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за таких обставин. Так, матеріалами справи встановлено, що 27.09.1986 року позивачка уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Калинівського району Вінницької області. На даний час сторони розривають шлюб. У позовній заяві позивачка посилається на те, що вона з 2002 року перенесла чотири операції, має інвалідність, є непрацездатною, а тому утримувати сама себе не має змоги в звязку з чим просить стягувати аліменти на своє утримання. Однак, з такими твердженнями позивачки погодитись не можна, виходячи з наступного. Так, за правилами ч.1 ст.75 Сімейного Кодексу право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з вимогами ч.ч. 3, 4 ст.75 СК України непрацездатним вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. З аналізу норм ст.75 СК України випливає, що для виникнення права на утримання одного з подружжя необхідна наявність трьох умов у сукупності, а саме: 1).особа повинна бути непрацездатною; 2).особа повинна потребувати матеріальної допомоги; 3). другий з подружжя може надавати таку допомогу. Відповідно до ч.ч.1, 2ст.76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Сторони з 2004 року проживають окремо, протягом 2004-2013 років відповідач поштовими переказами надсилав гроші позивачці, купив газовий котел, холодильник, газову плиту, пилосос, телевізор. Даний факт підтверджується наявними у справі копіями переказів, які свідчать про те, що відповідач в той час коли з дружиною не проживав матеріально її підтримував. Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на підставі ст.75 СК України позивачка не надала належних та допустимих доказів того, що вона є непрацездатною особою та потребує матеріальної допомоги. Також позивачка не є особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом. Посилання позивачки на те, що з 2002 року вона перенесла чотири операції та має групу інвалідності, суд оцінює критично, оскільки будь-яких доказів того, що [PERSON] є інвалідом 1,2 чи 3 групи остання суду не надала. Наданий до суду консультативний висновок спеціаліста не свідчить про наявність у позивачки І, II чи III групи інвалідності, а тому вона не може бути визнана особою, яка має право на отримання аліментів на підставі ст.75 СК України. Таким чином, обставини справи та надані суду докази свідчать про той факт, що позивачка не має правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на своє утримання. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed