Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-02 00:00:00

У вересні 2011 року позивачка звернулася до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради, треті особи - Комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації, Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту належності права власності та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх позовних вимог, уточнивши позовні вимоги, позивачка посилалася на те, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 25.04.1985 року, [PERSON] належало 36/100 частини домоволодіння № 62 по вул. Високій в м. Дніпропетровську. Рішенням виконкому Індустріальної райради народних депутатів № 315.2 від 08.06.1990р., вищевказане домоволодіння, яке складалося з 2-х будинків, було розділено на два різних домоволодіння. Будинок піл літ. Б-1, який належав [PERSON], був виділений в самостійний з площею земельної ділянки 600 кв.м., а земельна ділянка площею 167 кв.м. була залишена в її тимчасовому користуванні. Пізніше [PERSON] самочинно було переобладнано літню кухню в прибудову Б'-1 до будинку Б-1та збільшила її у розмірах в 1985 році. Також нею було здійснено у житловому будинку Б-1 самочинне переобладнання приміщення 1-4 площею ,3 кв.м. та приміщення 1-5 площею 6, кв.м. в житлові. 31.01.2009р. [PERSON] померла. За життя нею було складено заповіт, згідно якого все належне їй майно з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилось заповідала позивачці. Позивачка звернулася до Шостої держнотконтори з заявою про прийняття спадщини, а потім до виконкому Дніпропетровської міської ради для оформлення правовстановлюючих документів на домоволодіння № 62 по вул. Високій в м. Дніпропетровську. Однак їй було відмовлено, оскільки тіткою позивачки було вчинене самовільне переобладнання, право власності на які не було зареєстровано. З урахування викладеного, просила суд встановити факт належності [PERSON] право власності на домоволодіння № 62 по вул. Високій в м. Дніпропетровську, а саме на житловий будинок Б-1, загальною площею 6,3 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м., що складається з: приміщення: 1-1 коридор площею 2,3 кв.м.; 1-2 коридор, площею 7,7 кв.м.; 1-3 житлова кімната, площею 20,6 кв.м.; 1-4 житлова кімната, площею 7,3 кв.м.; 1-5 житлова кімната, площею 6,7 кв.м.; 1-6 прихожа, площею 14,7 кв.м.; 1-7 кухня, площею 6,6 кв.м.; 1-8 санвузод, площею 3,3 кв.м.; 1-9 коридор, площею 7,1 кв.м.; погрібу під Б-1; вбиральні В; душу Ж; гаражу Г; навісу Е; споруд №1-15, І; визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на збудоване нею домоволодіння № 62 по вул. Високій в м. Дніпропетровську, а саме: на житловий будинок Б-1, загальною площею 6,3 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м., що складається з: приміщення: 1-1 коридор площею 2,3 кв.м.; 1-2 коридор, площею 7,7 кв.м.; 1-3 житлова кімната, площею 20,6 кв.м.; 1-4 житлова кімната, площею 7,3 кв.м.; 1-5 житлова кімната, площею 6,7 кв.м.; 1-6 прихожа, площею 14,7 кв.м.; 1-7 кухня, площею 6,6 кв.м.; 1-8 санвузод, площею 3,3 кв.м.; 1-9 коридор, площею 7,1 кв.м.; погрібу під Б-1; вбиральні В; душу Ж; гаражу Г; навісу Е; споруд №1-15, І В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача у судове засідання 03.04.2012 року не зявився, у пропердніх судових засіданнях позов не визнавав, просив суд відмовити. Представник КП ДМБТІ у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь яких заяв від його імені до суду не надходило. Представник Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суду надав заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що за рішенням Виконавчого комітету Індустріальної районної ради від 08.06.90 № 315.2 Про розділ домоволодіння № 62 на два самостійних, згідно п. 1.2 якого будинок літ. Б-1, який належить гр. [PERSON] виділяється в самостійне домоволодіння на земельній ділянці, площею 600 кв.м. (а.с.18). На підставі свідоцтва про право власності від 25.04.85, гр. [PERSON] є власником 36/100 частини домоволодіння № 62 по вул. Високій в м. Дніпропетровську (а.с.12). 31 січня 2009 року померла [PERSON], про що Індустріальним ВРАЦС Дніпропетровського МУЮ зроблено актовий запис № 167 (а.с.11). Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника. У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Отже, з метою оформлення спадщини, право власності на нерухоме майно може бути оформлено на імя особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтверджували право власності на майно цієї особи. Як встановлено в судовому засіданні, право власності на самочинні будівлі тіткою позивачки в органах БТІ зареєстровані не були, будь які правовстановлюючі документи на самочинне будівництво відсутні. За даними матеріалів інвентаризації було встановлено, що прибудова Б'-1 була самочинно переобладнана із літньої кухні та збільшена у розмірах у 1985 році гр. [PERSON], також нею було здійснено у житловому будинку літ. Б-1 самочинне переобладнання прим. 1-4, площею ,3 кв.м. та прим. 1-5, площею 6,7 кв.м. в житлове. Дозвільні документи для будівництва та переобладнання зазначених обєктів нерухомості не надані. Також, згідно даних технічного паспорту від 11.02.2011р. на житловий будинок № 62 по вул. Високій в м. Дніпропетровську (експлікація) лишки по земельній ділянці, на якій розташовано домоволодіння, складає 39 кв.м. (а.с.13-17), що унеможливлює безспірно встановити на ній наявність чи відсутність самочинних забудов. З приводу введення в експлуатацію та узаконення самочинного будівництва позивачка до Дніпропетровської міської ради не зверталася, однак, судячи з пояснень сторін, будь-який спір між ними - відсутній. Виходячи з диспозиції ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди. Але право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Належного дозволу чи належно затвердженого проекту на здійснення будівництва позивачка суду не надала. Також не надано позивачкою висновку відповідних контролюючих установ (ГлавАПУ) на предмет відсутності істотних порушень будівельних норм і правил при здійснені самочинного будівництва. Згідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинку, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом встановлено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію. Якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. 1.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за №157/6445 (зі змінами та доповненнями станом на 28.07.2010 року) реєстрації підлягають права власності тільки на обєкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці обєкти. Відповідно до ст. 376 Цивільного Кодексу України, особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває право власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване майно. Суд критично відноситься до пояснень позивачки з приводу того, що самовільно збудовані споруди прав інших осіб не порушують, оскільки суду не надано належних доказів, які б підтверджували цей факт. Клопотання з приводу допиту у якості свідків будь-кого із суміжних землекористувачів від позивачки не надходило. Ні позивачкою, ні її представником в судовому засіданні клопотань для визначення відповідності самочинного будівництва державно-будівельним нормам не надходило, що також унеможливлює обєктивно, всебічно та повно, з дотриманням вимог процесуального законодавства, прийти до висновку про індивідуальні та оціночні ознаки обєкту нерухомості, що, у свою чергу, не дає підстав суду для задоволення позову в частині визнання права власності на домоволодіння № 62 по вул. Високій в м. Дніпропетровську за позивачкою. Вимоги в частині встановлення факту належності померлій [PERSON] права власності на домоволодіння № 62 по вул. Високій в м. Дніпропетровську, задоволенню не підлягають, оскільки протирічять положенням ст. 256 ЦПК України, стосуються померлої особи, яка не наділена правоздатністю та дієздатністю (правосубєктність) та не передбачає визнання права власності в порядку встановлення факту. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed