Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-06 00:00:00

ВАТ „Ощадбанк в особі ТВБВ 10007/0325 філії Запорізьке обласне управління звернувся до суду з позовом до [PERSON]. про звернення стягнення на заставлене майно. У позовній заяві вказує, що 19 серпня 2008 року між Філією - Шевченківське відділення № 7858 Відкритого акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" та [PERSON] (надалі Відповідач) було укладено Договір відновлюваної кредитної лінії № 1090-Ф ([PERSON] договір). На підставі п.п 1.1 п.1 зазначеного договору Відповідачем було отримано кредит в сумі 77400,00 дол. США (Сімдесят сім тисяч чотириста доларів США), строком до "16" серпня 2013 року. За користування кредитом було встановлено плату в розмірі 14% річних, які повинні сплачуватись згідно п.1.5.1.3 [PERSON] договору. З метою забезпечення зобов'язань за [PERSON] договором 19 серпня 2008 року між ВАТ Державний ощадний банк України та [PERSON] був підписаний Договір іпотеки нерухомого майна № 12/1090-Ф, який був посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли 1.1, за реєстраційним № 11004. Відповідно до п. 1.2 Договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира, загальною площею 81,3 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м. зі всіма невід'ємними її приналежностями, що знаходиться за адресою м. Запоріжжя, б. Центральний[ADDRESS], реєстраційний номер об'єкту 20369677. Згідно умов [PERSON] договору відповідач зобов'язалася своєчасно та повно погасити кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, але порушила зобов'язання викладені в пункті 3.3.1 [PERSON] договору. Також відповідачем було отримано графік погашення кредиту. Свої зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконала, а саме своєчасно не погасила суму основного боргу та не сплатила відсотки по кредиту, чим порушила п. 3.3.1 [PERSON] договору. Внаслідок чого, станом на 01 листопада 2010 року у відповідача за кредитним договором виникла заборгованість: 70\~ 942,39 доларів США, що еквівалентно 569799,69 гривень, з них заборгованість по кредиту у розмірі 58\~ 137,22 доларів США, заборгованість по простроченому кредиту у розмірі 3\~ 362,78 доларів США, заборгованість по відсоткам у розмірі 731,26 доларів США, заборгованість по простроченим відсоткам 8711,13 доларів США, пеня за прострочені відсотки у розмірі 8574, 44 гривень. Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у відповідності до умов договору. З метою погашення даної заборгованості Банком 15 липня 2009 року (вих. I- 08/893) на адресу відповідача було направлено попередження про сплату боргу з договором кредиту та відсотків за користування кредитом, відповідно до якого Банко було запропоновано строк для добровільного погашення боргу. Окрім того Банк неодноразово у телефонному режимі звертався до відповідача з вимогою, стосовно погашення кредитної заборгованості, але всі прохання були відповідачем залишені без уваги. У відповідності умов іпотечного договору, а саме, п. 1.6 . Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет Іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобов'язання (або відповідна його частина) не б виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання Іпотекодавцем будь-якого з своїх обов'язків, передбачених _ Договором та/або у випадку невиконання Боржником своїх обов'язків передбачених кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень наданих Іпотекодавцем у відповідності з цим Договором, виявиться (стане недійсною). Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет Іпотеки будь- яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконав-: напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством Укра - та цим Договором порядку . У випадках, коли суми, вирученої від продажу Предмета Іпотеки недостатньо для повного задоволення розміру Зобов'язання та витрат, зазнане-- у /7.4.3 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення Зобов'язання та видатків, з іншого майна Боржника. Своїми неправомірними діями відповідач створює ситуацію, яка повинна вирішатись тільки судовим шляхом. Усі свої зусилля відповідач направляє на те, що ускладнити реалізацію нашого права власності на майно та грошові кошти, які є предметом спору. У зв'язку з чим у нас є підстави вважати, що відповідач і далі буде чинити опір при реалізації нашого права власності. Позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з Договором іпотеки нерухомого майна № 12/1090-Ф, укладеного між ВАТ Державний ощадний банк України та [PERSON], а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 31,3 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м. зі всіма невід'ємними її приналежностями, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, б. Центральний[ADDRESS], :реєстраційний номер об'єкту 20369677, на загальну суму 569799, 69 гривень, що підлягає сплаті позивачеві з вартості предмета іпотеки шляхом його реалізації на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною його реалізації на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати. Під час розгляду справи позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з Договором іпотеки нерухомого майна № 12/1090-Ф, укладеного між ВАТ Державний ощадний банк України та [PERSON], а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 31,3 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м. зі всіма невід'ємними її приналежностями, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, б. Центральний[ADDRESS], :реєстраційний номер об'єкту 20369677, на загальну суму 682023,19 гривень, що підлягає сплаті позивачеві з вартості предмета іпотеки шляхом його реалізації на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною його реалізації на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати (а.с.111). [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про про визнання договору відновлювальної кредитної лінії від 19.08.2008 року не укладеним (а.с.65). У зустрічній позовній заяві представник [PERSON] адвокат [PERSON], вказує наступне. Рішенням апеляційного суду Запорізької області по цивільній справі №22Ц-4040/12 у задоволенні позову [PERSON] до ВАТ „Ощадбанк про визнання кредитного договору недійсним на підставі обману, відмовлено у звязку з неналежно обраним способом захисту. Апеляційним судом встановлено, що факт не виконання зобов'язання Банком не є підставою для визнання договору недійсним так як не є передумовою обману в наслідок якої [PERSON] вимагала визнати договір недійсним. Рішення апеляційного суду Запорізької області набрало чинності і обставини встановлені цим рішенням носять приюдиційний характер і не підлягають доведенню у відповідності до ст.61 ЦПК України. Таким чином, порушення Банком умов договору по видачі всієї суми кредиту 77\~ 400 доларів США і видачі замість неї суми 61\~ 500 доларів США є приюдиційними фактами і не підлягають доведенню. Відповідно до ст.1054 ЦК України: За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору; Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Так як кредитний договір є різновидом договору позики, то правовідносини за ним регулюються параграфом 1 глави 71 ЦК України., а згідно ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно умов оспорюваного кредитного договору, виходячи зі змісту ст.213 ЦК України, зміст право чину тлумачиться буквально. При тлумаченні змісту право чину беруться до уваги однакові для всього змісту право чину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Згідно п.1.1 кредитного договору, сторонами в договорі визначено суму кредиту, яка має бути видано Банком позичальнику в сумі 77\~ 400 доларів США. При цьому в п. 1.3 кредитного договору визначено ліміт кредиту в сумі 77\~ 400 доларів США, окрім тотожних сум визначенні понять не є тотожним і повинно розумітися в розрізі зобовязань за договором. Згідно п.3.3.1 кредитного договору на [PERSON] покладено обовязок по поверненню кредиту в сумі вказаній в п.1.1 договору, тобто 77\~ 400 доларів США, так як п.1.1 не передбачає будь-яких відступлень або виключень, отже ймовірне твердження банку про відсутність у нього зобов'язання по видачі кредиту в сумі 77\~ 400 доларів США є хибним, так як обовязок [PERSON] по поверненню вказаної суми покладає на банк обовязок по видачі кредиту саме у цій сумі. При цьому, так як кредитний договір передбачає відновлювану кредитну лінію, то [PERSON] вправі за умовами вказаного договору після погашення кредиту в сумі 77\~ 400 доларів США брати наступні кредиту в межах суми ліміту. Зважаючи на те, що факт порушення Банком зобов'язання за кредитним договором видати всю суму кредиту є встановленою судом обставиною, то вказана обставина не може бути предметом для доказування, що в сукупності за змістом ст.1051 ЦК України, дає підстави оспорити договір позики та тій підставі, що грошові кошти насправді були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Зважаючи на відсутність в ст.16 ЦК України, такого способу захисту як визнання договору не укладеним та проголошену ст.204 ЦК України презумпцію правомірності право чину, яка може бути спростована не шляхом визнання його судом не укладеним, а за позовом про визнання договору недійсним з підстав передбачених ст.1051 ЦК України, а саме, що грошові кошти насправді були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. На підставі викладеного представник [PERSON] просить: визнати договір відновлюваної кредитної лінії №1090-Ф від 19.08.2008 року недійсним, шляхом визнання його неукладеним; повернути сторін у первинний стан до укладення договору шляхом застосування до сторін двосторонньої реституції; стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 28.01.2013 року до участі у справі залучено правонаступника ВАТ „Ощадбанк в особі ТВБВ 10007/0325 філії Запорізьке обласне управління - ПАТ „Державний ощадний банк України в особі філії ТВБВ 10007/0325 філія Запорізьке обласне управління (а.с.85). В судовому засіданні представник позивача ПАТ „Державний ощадний банк України в особі філії Запорізьке Обласне Управління позов підтримав, наполягаючи на обставинах та підставах викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити. Представник [PERSON] позов не визнав. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Також просить застосувати строк позовної давності. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Зустрічний позов підтримав, наполягаючи на обставинах та підставах викладених у позовній заяві. Просить зустрічні позовні вимоги задовольнити. Представник ПАТ „Державний ощадний банк України в особі філії Запорізьке Обласне Управління зустрічний позов не визнав. Вважає зустрічні позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Просить в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ПАТ „Державний ощадний банк України в особі філії Запорізьке Обласне Управління задоволенню не підлягає, а зустрічні позовні вимоги представника [PERSON] [PERSON], підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 серпня 2008 року між Філією - Шевченківське відділення № 7858 Відкритого акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" та [PERSON] було укладено Договір відновлюваної кредитної лінії № 1090-Ф. Відповідно до п.п 1.1 п.1 зазначеного договору [PERSON] повинна була отримати кредит в сумі 77400,00 дол. США строком до "16" серпня 2013 року. За користування кредитом було встановлено плату в розмірі 14% річних, які повинні сплачуватись згідно п.1.5.1.3 [PERSON] договору. З метою забезпечення зобов'язань за [PERSON] договором 19 серпня 2008 року між ВАТ Державний ощадний банк України та [PERSON] укладено Договір іпотеки нерухомого майна № 12/1090-Ф, який був посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли 1.1, за реєстраційним № 11004. Відповідно до п. 1.2 Договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира, загальною площею 81,3 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м. зі всіма невід'ємними її приналежностями, що знаходиться за адресою м. Запоріжжя, б. Центральний[ADDRESS], реєстраційний номер об'єкту 20369677. Статтею 12 Закону України "Про іпотеку" передбачено правові наслідки порушення обов'язків іпотекокодавця, а саме: у разі порушення Іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором потекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" визначено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Зазначені положення статей Закону України "Про іпотеку", також обумовлені статтями 589-590 Цивільного кодексу України. Згідно частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна право відношення; 7) припинення право відношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4\~ ЦПК). Згідно ст.20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. У звязку з викладеним, норми діючого законодавства ставлять в нерозривний зв'язок вимоги про накладення стягнення на предмет іпотеки (застави) з вимогами про стягнення боргу чи про дострокове погашення кредиту Тобто, наявність боргу необхідно встановлювати в судовому порядку при наявності вимог про дострокове погашення кредиту. Банком таки вимоги не заявлялися, тому суд у відповідності до ст.11 ЦК України позбавлений можливості встановити наявність боргу та його розмір. В звязку з викладеним, в задоволенні первісного позову необхідно відмовити, так як без наявності судового рішення про наявність боргу та про його розмір не можливо вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу. Крім того, підставою для відмови у задоволенні первісного позову є задоволення зустрічного позову. Задовольняючи зустрічний позов, суд виходить з наступного. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28.08.2012 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до ВАТ „Ощадбанк про визнання договору відновлюваної кредитної лінії №1090-Ф від 19.08.2008 року недійсним, у звязку з неналежно обраним способом захисту. Цим рішенням встановлено, що в день підписання договору [PERSON] було отримано суму кредиту 61500 доларів США (а.с.38). Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України. обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно абзацу 2 ст.1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п.п 1.1 п.1 оспорюваного договору [PERSON] було отримано кредит в сумі 77400 доларів США. Згідно ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Згідно п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин №5 від 30.03.2012 року, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у\~ постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 року, „відповідно до частини першої статті 215 ЦК ( 435-15 ) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК ( 435-15 ) тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК ( 435-15 ) не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Враховуючи, що факт порушення Банком зобов'язання за кредитним договором видати всю суму кредиту є встановленою судовим рішенням обставиною, що в сукупності за змістом ст.1051 ЦК України дає підстави задовольнити зустрічні позовні вимоги на тій підставі, що грошові кошти [PERSON] одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. На підставі викладеного,

Outcome: approved