Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-18 00:00:00

У липні 2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, треті особи Головне управління УМВС України в Дніпропетровській області, слідчий СВ з РОВС та ЗСОГ СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON], про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої незаконними діями. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилався на те, що 06 грудня 2006 року він був незаконно затриманий слідчим з ОВС СВ з РОВС та ЗСОГ СУ УМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] в порядку ст.115 КПК України за підозрою у скоєнні злочину, у звязку з чим перебував в СІЗО м. Дніпропетровська три доби. 22 липня 2010 року позивач дізнався про те, що 17 лютого 2007 року відносно нього припинено кримінальне переслідування. Таким чином, незаконне карне переслідування відносно нього спричинило йому значних моральних страждань та нанесено непоправну шкоду його репутації: неймовірними зусиллями йому вдалося зберегти сімю, було незаконно накладено арешт на його майно, в період перебування під вартою його рідні мати та дружина витратити значні кошти на адвоката та владнання справи. Враховуючи вищевказану завдану йому шкоду позивач просив стягнути з державного бюджету на його користь 65000 гривень матеріальної шкоди, 200000 гривень моральної шкоди та 6000 грн. за правову допомогу. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2012 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Державну Казначейську Службу України. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, пояснення надав аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім того, зазначив, що на теперішній час за його заявою порушено кримінальну справу у відношенні слідчого Заставського І.А. Представник відповідача - Державної казначейської служби України проти позову заперечувала, посилаючись на необґрунтованість позову, підтримала письмові заперечення надані у матеріали справи. Інші учасники процесу до суду не зявилися, сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідка [PERSON], суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 06 грудня 2006 року [PERSON] був затриманий слідчим з ОВС СВ з РОВС та ЗСОГ СУ УМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] в порядку ст.115 КПК України за підозрою у скоєнні злочину, у звязку з чим перебував в СІЗО м. Дніпропетровська три доби. Постановою слідчого з ОВС СВ з РОВС та ЗСОГ СУ УМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] від 17 лютого 2007 року кримінальне переслідування у відношенні [PERSON] по обвинуваченню за ч.4 ст.190 КК України припинено у звязку із недоведеністю його участі у скоєнні даного злочину. Про дану постанову позивач дізнався лише 28 липня 2010 року. Таким чином, [PERSON] незаконно перебував під карним переслідуванням з 06 грудня 2006 року по 17 лютого 2007 року, а з урахуванням його обізнаності про постанову від 17 лютого 2007 року, до 28 липня 2010 року, з яких три доби провів під вартою. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Частиною 2 статті 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Частинами 4,5 ст.3 Закону встановлено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Згідно з вимогами ст.ст. 1, 4, ч.2., ч.3 ст.13 вказаного Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода, розмір якої визначається з урахуванням обставин справи в межах, передбачених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ст.ст. 23, 1167, 1176 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичних та моральних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної страти громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду. Надаючи оцінку усім зібраним по справі доказам у сукупності, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на характер та обсяг страждань, яких завдано позивачу внаслідок вимушених змін у його житті та його виробничих стосунках, необхідності витрати зусиль та часу для відновлення попереднього стану, заподіяними позивачу внаслідок незаконного його тримання під вартою, проведенням обшуків та арешту майна, суд вважає стягнути на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 15 000 гривень з державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку коштів з рахунку Державної казначейської служби України. Що стосується позовних вимог в частині стягнення матеріальних збитків в розмірі 65000 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн. суд зазначає наступне. Статтею 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. За таких обставин існує порядок відшкодування такої шкоди, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial