Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-03 00:00:00

09 липня 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, третя особа: КП ВРЕЖО № 13про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації. У позові зазначала, що з 30.01.1981 року до 15.07.2003 року перебувала у шлюбі з [PERSON], який помер 09.08.2008 року.Згідно ордеру №63 від 15.01.1972 року [PERSON] та його бабі була надана квартира №39 у буд.№28 по бул. Гвардійському у м. Запоріжжі. Від шлюбу з [PERSON] народився син- Бутенко В.С. який проживав у зазначеній квартирі до червня 2009 року. У звязку з тим, що відповідач залишається зареєстрований у квартирі, не проживає у ній з червня 2009 року, забрав свої речі з квартири, комунальні послуги не сплачує, просила суд на підставі ст.71 ЖК України, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №39 у буд.№28 по бул. Гвардійському у м. Запоріжжі та зобовязати відділ у справах громадянства міграції та реєстрації фізичних осіб Орджонікідзевського РО ЗГУ УМВС України в Запорізькій області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги на підставах викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог, вважають вимоги позивача такими, що порушують житлові права позивача є недоведеними і необгрунтованими. В судове засідання зявився представник третьої особи ВРЕЖО №13, який зазначав, що визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації суперечить вимогам законодавства та інтересам відповідача. Представник відповідача СГІРФО Орджонікідзевського РВ ЗМУ УМВС України у Запорізькій області у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до абз. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 (із змінами внесеними постанови Пленуму Верховного Суду України в цивільних справах № 15 від 25.05.1998 року та № 7 від 30.05.2008 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо). Таким чином, житлове законодавство не встановлює вичерпного переліку таких поважних причин, а тому питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, а згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, будинок №28 по бул. Гвардійському у м.Запоріжжі перебуває на балансі КП ВРЕЖО №13. У квартирі 39 буд. 28 цього будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] позивач, відповідач та його неповнолітня дочка (довідка КП ВРЕЖО № 13від 30.08.2012 року). Особовий рахунок на квартиру відкрито на імя [PERSON] Позов предявлено на підставах ст. ст. 71,72 ЖК України. На підтвердження доводів, що відповідач без поважних причин не живе у квартирі з червня 2006 року до предявлення позову (09 липня 2012 року) позивач послався на акт та показання свідків. Проте акт мешканців квартир № 38,40,50 будинку № 28 по бул. Гвардійському суд не приймає як належний доказ у справі, оскільки в акті не зазначено, на підставі яких даних особи, що підписала акт, зробили висновки, що [PERSON] не проживає у квартирі з червня 2009року. Ці особи допитувалися судом, проте їхні показання не підтверджують, що [PERSON] у квартирі не проживав понад шість місяців підряд. До того ж, акт мешканців квартир є неналежним доказом, він складений не посадовою особою ЖЕУ, а представником ЖЕУ, засвідчено лише підписи мешканців, які склали вказаний акт. Безспірно не підтверджують відсутності відповідача у зазначеній квартирі понад шість місяців підряд і показання свідків [PERSON], [PERSON], які допитувалися за ініціативою позивача і показали, що вони особисто не бачили відповідача у квартирі. Однак ці показання не свідчать про те, що [PERSON] не проживав у квартирі з 2009 року без поважних на те причин. Письмові пояснення свідка [PERSON] суд до уваги не бере оскільки [PERSON] у судовому засіданні безпосередньо не допитувалася. Інші ж свідки, сусіди відповідача, свідчили, що він не живе у спірній квартирі з поважних причин. Між тим, показання вказаних свідків, позивача, відповідача дозволяють зробити безперечні висновки про причини непроживання відповідача та напружені взаємовідносини його з позивачем щодо спірного жилого приміщення. Так, позивач та відповідач у засіданні визнали напружені стосунки між сторонами, а свідки з боку позивача також зазначали про наявність конфліктних взаємовідносин сторін. Свідки ж допитані з боку [PERSON] ([PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON]Ю.) свідчили про те, що [PERSON] та [PERSON] - про характер взаємовідносин між сторонами не обізнані, а [PERSON] та [PERSON] свідчили про конфлікт який виник після того, як відповідач зробив у квартирі ремонт. [PERSON] не заперечував, що не проживає в квартирі з червня 2009 року, щоб уникнути конфліктів з позивачем та співмешканцем позивача, який мешкає у квартирі. Конфліктність відносин визнається сторонами і підтверджується поясненнями свідків. Відповідач зазначав, що бажає мешкати у квартирі, але позивач не надає такої можливості. У судовому засіданні відповідач надав суду звернення до начальника ВРЕЖО№ 13, вх.№ 39 від 20.05.2009 року, згідно до якого, [PERSON] просив тимчасово не нараховувати на нього комунальні послуги у квартирі № 39де він живе, бул. Гвардійський, б.28, оскільки у звязку з народженням дочки буде вимушений мешкати у квартирі дружини. На зазначене звернення 01.06.2012 року начальником ВРЕЖО№9надано відповідь, що перерахування у звязку з відсутністю провадитися не буде, оскільки у квартирі встановлені прилади обліку води. Окрім того, як пояснювала позивач, і це підтвердив відповідач, рік назад вона змінили замки у квартиру, ключі свідомо відповідачу не надала. Суд визнає, що [PERSON] міг вільно та без перешкод попасти у квартиру до 2011 року. Проте неможливість безперешкодно увійти до квартири з 2011 року безумовно створює перепони у вільному користуванні квартирою. Відповідач зазначав, що у квартирі є його речі, речі його дитини, потрапити до квартири він без попереднього узгодження з позивачем не може. У відповідності до ст.31,119 ЦПК України визначати підстави позову є виключним правом позивача. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до п.5 ч.1 ст.119 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовую свої вимоги . \~Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, [PERSON] зазначила норму права ст.71 ЖК України, у позовній заяві посилалася на те, що відповідач одружився і переїхав мешкати зі своєю дружиною у квартиру [ADDRESS], а тому не мешкає у квартирі понад 6 місяців. Але у судовому засіданні 04.09.2012 року у судових дебатах, просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у звязку з небажанням включати невістку у приватизацію квартири, просила суд зняти з реєстрації відповідача тимчасово для проведення приватизації, а після проведення приватизації, як вона вказувала, знов його зареєструє. У матеріалах справах відсутні дані про зміну підстав позову, а зміна підстав позову допускається лише до початку розгляду справи по суті. Оскільки позов предявлено з підстав не проживання відповідача у квартирі понад 6 місяців без поважних на те причин, то суд у відповідності до ст.ст.11,31,119,214 ЦПК України вправі вирішувати спір лише з цих підстав і з цим предметом доказування. Суд встановив, що набуття [PERSON] права користування жилим приміщенням в установленому законом порядку не оспорено, а тому суд виходить з того, що він на законних підставах користується жилим приміщенням і відповідно до зазначених правових норм має обґрунтовану презумпцію своїх прав. А відтак позовні вимоги, направлені на позбавлення прав відповідача на користування житлом могли бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі. Проте доводи позивача про відсутність [PERSON] у спірному жилому приміщенні понад шести місяців підряд без поважних причин не підтверджені безспірними доказами, які позивач повинен був надати відповідно до вимог ст. 30 ЦПК України. Викладене свідчить про те, що позивач не довів наявність підстав, передбачених ст. 71 ЖК України для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, тому у задоволені позову в цій частині слід відмовити. В звязку з тим, що відмовлено в задоволенні основної вимоги, а зняття з реєстрації проживання особи є похідною від визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, то у її задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed