Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-04 00:00:00

В квітня 2012 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання біржового договору купівлі- продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок і земельну ділянку надану для його обслуговування в якому вказали, що 21 вересня 1998 року між чоловіком та батьком позивачів [PERSON] ( покупцем) та [PERSON] (продавцем) відбувся правочин купівлі-продажу житлового будинку з господарським та побутовими приміщеннями , які розташовані по [ADDRESS]. Правочин купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна був укладений між покупцем та продавцем у формі письмового договору на Вознесенській Універсальній Товарно- Сировинній Біржі і посвідчений директором Біржі В.І.Шестаковим на підставі статті 15 Закону України « Про товарну біржу ». У відповідності до умов вказаного біржового договору гр. [PERSON] продав , а [PERSON] придбав житловий будинок по [ADDRESS], загальною площею 72,1 в тому числі житловою площею 39,1 кв.метра ( на плані A-ж), сарай цегляний (Б), погріб , огорожу ( № 1). На момент вчинення зазначеного правочину [PERSON] доводився чоловіком позивачеві [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її шлюб серії [NUMBER] , виданим Іванівською сільською радою 01 січня 1965 року. Позивачці [PERSON] [PERSON] доводиться батьком. Родинні відносини між зазначеними особами підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] виданим 25 червня 1969 року Іванівською сільською радою Врадіївського району Миколаївської області. Факт зміни прізвища позивачки [PERSON] із дівочого « [PERSON]» на шлюбне « [PERSON]» підтверджується свідоцтвом про її шлюб з [PERSON], серії [NUMBER] виданим Іванівською сільською радою 24.02.1990 року. Правочин купівлі-продажу вказаного житлового будинку було вчинено сторонами за 5 000 гривень. На підставі біржового договору № 110 від 21.09.1998 року їхній чоловік та батько зареєстрував право власності на вказаний будинок у Первомайському МБТІ , що підтверджуємо реєстраційним посвідченням Первомайського МБТІ, виданим 25.09.1998 року. [INFO] їхній батько та чоловік [PERSON] помер. Після смерті чоловіка та батька відкрилася спадщина до складу якої входить зазначений житловий будинок. На даний момент спадкоємцем [PERSON] , який прийняв спадщину є позивачка [PERSON]. Позивачка [PERSON] у встановлений ст. 1273 ЦК України строк відмовилася від прийняття спадщини після покійного чоловіка. При зверненні позивачки [PERSON] до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав після смерті батька , нотаріусом було виявлено , що біржовий договір № 110 від 21.09.1998 року на підставі якого батько зареєстрував право власності на житловий будинок - не є правовстановлюючим документом , оскільки він не відповідає вимогам цивільного законодавства щодо його посвідчення , що суперечить вимогам про обов'язкове нотаріальне посвідчення вказаного виду правочинів ,які передбачені статтею 227 ЦК України (кодексу 1963 року) та статтею 657 ЦК України (ЦК України , який набрав чинності з 01.01. 2004 року) (роз'яснення нотаріуса № 624/01-11 від 11.10.2011 р. додаю). З наведеного вище випливає , що на даний момент позивачка [PERSON] не може реалізувати своє право на спадкове майно покійного батька та отримати свідоцтво про право на спадщину, як це передбачено ч. 1 ст. 1297 ЦК України. [INFO] продавець будинку [PERSON] помер. Після смерті останнього залишився спадкоємець ( син покійного) [PERSON], який не заперечує проти задоволення позову. Покійний продавець будинку [PERSON] при укладенні біржового договору купівлі продажу з їхнім батьком та чоловіком був власником відчужуваного будинку та був власником земельної ділянки наданої для обслуговування цього будинку , площею 0,10 га . Цільове призначення вказаної земельної ділянки до теперішнього часу не змінювалося. Зважаючи на те , що за життя [PERSON] не встиг отримати державного акту на земельну ділянку для обслуговування належного йому житлового будинку по [ADDRESS] , зазначена земельні ділянка на даний час зареєстрована ще за нині покійним продавцем будинку [PERSON]. Відповідач не бажає належним чином оформити своє право на спадщину після покійного [PERSON] на вказану земельну ділянку , оскільки не бажає нести додаткові грошові витрати, а тому позивачі просять суд визнати біржовий договір купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнати права власності на житловий будинок і земельну ділянку надану для його обслуговування. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та визнання позову. Третя особа- Первомайське МБТІ в судове засідання не з»явилися, але надали на адресу телефонограму про розгляд справи без їхньої участі та підтримання позову. Суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, оскільки матеріали справи містять всі необхідні докази про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд відповідно до ст. 174 ЦПК України прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову в частині вимог про визнання договору дійсним та визнання права власності на цій підставі на майно , яке було предметом біржевого договору та земельної ділянки, наданої для обслуговування житлового будинку з наступних підстав. Зокрема, судом встановлено, що 21 вересня 1998 року між чоловіком позивачів та їхнім батьком [PERSON] ( покупцем) та [PERSON] (продавцем) відбувся правочин купівлі-продажу житлового будинку з господарським та побутовими приміщеннями, які розташовані по [ADDRESS]. Правочин купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна був укладений між покупцем та продавцем у формі письмового договору на Вознесенській Універсальній Товарно-Сировинній Біржі і посвідчений директором Біржі В.І.Шестаковим на підставі статті 15 Закону України « Про товарну біржу » (договір купівлі-продажу № 110 від 21.09.1998 року). На момент укладення зазначеного біржевого договору позивач [PERSON] та покійний покупець будинку [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про шлюб позивача [PERSON] серія [NUMBER] від 01.01.1965 , видане Іванівською сільрадою) , тому вказаний будинок є спільно набутим майном подружжя , відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на момент укладення правочину. Після смерті покупця будинку [PERSON] єдиним спадкоємцем , який прийняв спадщину є позивач [PERSON] , оскільки позивач [PERSON] ( дружина покійного ) відмовилася від прийняття спадщини , шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори). [INFO] продавець будинку [PERSON] помер , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] виданого 16.01.2001 року Антонівською сільською радою Дніпровського району міста Херсона ( свідоцтво про смерть [PERSON] додається). Після смерті [PERSON] залишився спадкоємець ( син покійного) [PERSON] ( відповідач по справі). Проте на час розгляду справи нотаріальне посвідчення спірного договору купівлі-продажу неможливе в зв»язку зі смертю продавця та тим, що чоловік позивачки та батько після укладення договору зареєстрував своє право власності щодо будинку в Первомайському міжміському бюро технічної інвентаризації, тобто вчинив дії, що унеможливлюють вирішення питання в іншому, окрім судового порядку. Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору, сторони узгодили всі його істотні умови і виконали свої зобов'язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час придбання майна). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов»язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Судом встановлено, що сторони договору обумовили всі його суттєві умови та повністю виконали взяті на себе зобов»язання, придбане майно під арештом не перебуває, заборон на його відчуження немає, можливість належного посвідчення договору купівлі-продажу на час розгляду справи втрачена. Судом встановлено, що покійний продавець будинку [PERSON] при укладенні біржового договору купівлі-продажу з батьком та чоловіком позивачів був власником відчужуваного будинку та був власником земельної ділянки наданої для обслуговування цього будинку , площею 0,10 га ( акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданий Врадіївською с/радою 13.01.1994 року). У відповідності до діючої на той час ч. 1 ст. ЗО ЗК України ( кодексу в редакції 1992 року) до набувача будинку автоматично переходило і право власності на земельну ділянку надану для обслуговування цього житлового будинку. Цільове призначення вказаної земельної ділянки до теперішнього часу не змінювалося. Зважаючи на те , що за життя [PERSON] не встиг отримати державного акту на земельну ділянку для обслуговування належного йому житлового будинку по [ADDRESS] , зазначена земельна ділянка на даний час зареєстрована ще за нині покійним продавцем будинку [PERSON] ( довідка відділу Держкомзему у Врадіївському районі № 662/01-07 від 05.08.2011 року; Витяг відділу Держкомзему у Врадіївському районі з технічгної документації про нормативну грошову оцінку даної земельної ділянки № 662/01-07 від 05.08.2011 р.). Зважаючи на вказані обставини , позивачі не можуть реалізувати своє право власності на вказане майно інакше, як в судовому порядку. За таких обставин , суд вважає позовні вимоги позивачів такими , що підлягають частковому задоволенню, оскільки вимога позивачів стосовно встановлення факту переходу права власності на земельну ділянку площею 0,10 га надану для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями , розташовану по [ADDRESS] від покійного [PERSON] до покійного [PERSON] на підставі Договору № 110 від 21.09.1998 року купівлі- продажу житлового будинку по [ADDRESS] є безпідставною з посиланням на діючу на момент вчинення договору ч.І ст. 30 ЗК України ( кодексу в редакції 1992 року). Крім того встановлення юридичних фактів з посиланням на ст. 256 ЦПК України, повинно вирішуватися судом в порядку окремого провадження відповідно до розділуVI ЦПК України.

Outcome: partial