Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] будівельно-технологічного технікуму Національного університету водного господарства та природокористування, Національного університету водного господарства та природокористування про визнання незаконним наказу №372 від 20.10.2011 року "Про зміну істотних умов праці викладача". Також просив визнати незаконним наказ № 188-к від 21 грудня 2011 року «Про звільнення з роботи " , поновити його на попередній посаді, виплатити втрачений заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення Костопільського районного суду від 06.09.2011 року був поновлений на попередній посаді викладача фізичного виховання [PERSON] БТТ. Наказом №372 від 20.10.2011 року йому змінено істотні умови праці - встановлено режим неповного робочого дня та переведено на 0,75 ставки. 21.12.2011 року його було звільнено з посади на підставі п.6 ст.36 КЗпП України у звязку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці. Оскільки, вважає дані накази незаконними, просив визнати їх такими і скасувати наказ про зміну істотних умов праці викладача та поновити його на роботі. Окрім того, просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали повністю, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві . Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON], позовні вимоги, не визнали, пояснили, що враховуючи ті обставини, які склалися в навчальному закладі, зокрема зменшення навчального навантаження (кількості годин) "Фізичного виховання", "Фізичної культури", "Фізичної культури та здоровя" в 2011-2012 навчальному році, порівняно з навчальним 2010-2011 роком 20 жовтня 2011 року на цілком законних підставах, враховуючи вимоги ст.32 КЗпП України [PERSON] БТТ було видано наказ №372 "Про зміну істотних умов праці викладача" та запропоновано викладачеві [PERSON] перейти на 0.75 ставки викладача та встановлення неповного робочого часу. Оскільки, позивач виявив незгоду з новими умовами праці та відмовився працювати за зміненими істотними умовами - його було звільнено з підстав передбачених п.6 ст.36 КЗпП України. Рахують, що накази про зміну істотних умов праці викладача та про звільнення з роботи винесено у відповідності до вимог закону, тому немає підстав для задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.28 Закону України „Про професійно-технічну освіту робочий час викладача, майстра виробничого навчання, інструктора виробничого навчання професійно-технічного навчального закладу визначається згідно з обсягом навчального навантаження та позаурочної навчально-методичної, організаційної та виховної роботи серед учнів, слухачів. Граничні обсяги навчального навантаження та позаурочної навчально-методичної, організаційної та виховної роботи у професійно-технічних навчальних закладах визначає спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері професійно-технічної освіти за погодженням з центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики, Міністерством фінансів України, Міністерством праці та соціальної політики України. Відповідно п.78 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 27.05.93 за № 56, (далі - Інструкція №102) середня місячна заробітна плата викладачам вищих навчальних закладів I-II рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладів визначається шляхом множення годинної ставки викладача на встановлений йому обсяг річного навантаження і ділення цього добутку на 10 навчальних місяців. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячної ставки заробітної плати на середньомісячну норму навчального навантаження (72 години). Встановлена середньомісячна заробітна плата виплачується викладачу за роботу протягом навчального року, включаючи час роботи в період канікул, що не збігається з відпусткою. Згідно до п.63 Інструкції №102 навчальне навантаження викладачам вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладів визначається один раз на рік до початку навчального року, тобто до 1 вересня. В судовому засіданні встановлено, що позивача поновлено на роботі відповідно до рішення Костопільського районного суду від 06.09.2010 р. на підставі якого видано наказ №146-к по [PERSON] БТТ НУВГП від 21.09.2011 року про поновлення на посаді викладача фізичного виховання з 04.01.2011 року. Тарифікаційним списком на 2010-2011 навчальний рік [PERSON] було встановлено педагогічне навантаження в кількості 738 годин на рік з викладанням уроків фізичного виховання. Після поновлення на роботі, позивача не було забезпечено належною кількістю годин педагогічного навантаження на 1,0 ставки викладача, тобто позивачу не було відновлено попередні істотні умови праці. Про дані обставини свідчать службова записка [PERSON] від 22.09.2011 року, заява [PERSON] від 26.09.2011 р, листи адміністрації №431 від 22.09.2011 р. та №460 від 06.10.2011р. Крім того, наказом № 372 від 20.10.2011 року "Про зміну істотних умов праці викладача" позивачу з 22 грудня 2011 року змінено істотні умови праці - встановлено режим неповного робочого дня та переведено на 0,75 ставки про що попереджено [PERSON] листом за №476 від 20.20.2011 року. З новими умовами праці позивач не згодився про, що зазначив після ознайомлення з наказом №372 від 20.10.2011 року. Відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП у звязку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією і посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 ст.36 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, в [PERSON] БТТ в 2010-2011 навчальному році працювали на посадах викладачів фізичного виховання: два викладача на умовах безстрокового договору ([PERSON] та викладач №1) та один викладач на умовах строкового договору (викладач №2), що підтверджено витягом з тарифікації на 2010-2011 навчальний рік. Дану обставину не заперечували представники відповідачів по справі. З витягу тарифікації на 2010-2011 навчальний рік та довідки про навантаження викладачів фізичного виховання на 2010-2011 навчальний рік вбачається, що позивач мав навантаження 738 год., що складало 1,025 ставки, викладач №1 - 686 год., що складає 0,953 ставки та викладач №3 - 284 год., що складає 0,394 ставки. Згідно тарифікації на 2011-2012 навчальний рік та довідки про навантаження викладачів фізичного виховання на 2011-2012 навчальний рік педагогічне навантаження викладачів фізичного виховання зменшилось та склало: викладач №1 - 738 год., що складає 1,025 ставки, викладач №2 - 722 год., що складає 1,003 ставки педагогічного навантаження та вакансія 92 год. Аналізуючи дані тарифікації, суд приходить до висновку, що зміни в організації виробництва і праці у викладачів [PERSON] БТТ не відбулися, тому покликання представників відповідача про те, що в 2011-2012 навчальному році зменшилось навчальне навантаження (кількість годин) фізичного виховання , що слугувало підставою для винесення спірного наказу про зміну істотних умов праці, суд рахує необґрунтованим. Дані доводи непереконливі і такі, що не дають права на зменшення педагогічного навантаження позивачу, оскільки [PERSON] поновлений на роботі на попередніх умовах безстрокового договору на цілу ставку, яка передбачена в тарифікації на 2011-2012 навчального року. Крім того, при підрахунку загальної кількості ставок викладачів фізичного виховання (0,75 +0,3+0,95 = 2 ) вбачається різниця з даними зазначеними в тарифікації - 2,15 ставки. В даному випадку жодної виробничої необхідності зміни педагогічного навантаження [PERSON] не було, оскільки при його поновленні в адміністрації [PERSON] БТТ була можливість застосувати норму п.6 ст.40 КЗпП України і розірвати договір з викладачем, який зайняв посаду позивача після його звільнення або запропонувати йому переведення на вакантну посаду, про наявність якої свідчить витяг із тарифікації. За вказаних підстав вимоги позивача про визнання незаконним наказ №373 від 20 жовтня 2011 року "Про зміну істотних умов праці викладача" є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Не можна погодитись із законністю наказу від 21.12.2011 р. № 188-к про звільнення [PERSON]А з посади на підставі п. 6 ст.36КЗпП України . Згідно п. 6 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці. Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»(зі змінами) розяснив, що припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо). Отже, законодавством передбачено, що підставою такого звільнення може бути лише відмова працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами, якщо такі відбулися. Оскільки наказ про зміну істотних умов праці викладача [PERSON], суд вважає незаконним - відсутня правова підстава для звільнення за ч.6 ст.36 КЗпП України. За таких обставин, суд рахує, що позивача звільнено з роботи з порушенням установленого законом порядку. Наказ директора [PERSON] будівельно-технологічного технікуму Національного університету водного господарства та природокористування № 188-к від 21 грудня 2011 року про звільнення є незаконним і позивач підлягає поновленню на роботі. Відповідно до ст.367 ЦПК України рішення про поновлення на роботі суд допускає до негайного виконання. Відповідно до ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі одночасно приймається рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку. Згідно поданої довідки про середній заробіток - заробіток позивача становить 2098.50 грн і відповідно середньоденна заробітна плата 69.95 грн. Виходячи із цього суд проводить її стягнення за 100 днів (з 22.12.2011р. по 30.03.2012 р.) вимушеного прогулу в сумі 6995 грн.( 69.95 грн. х 10 д.). Згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд визначає суму стягнення без утримання податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Крім того, в результаті незаконного звільнення було порушено права позивача у сфері трудових відносин, що призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та потребувало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто йому було заподіяно моральну шкоду. В статті 237-1 КЗпП України зазначено, що у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, то власником проводиться відшкодування моральної шкоди. При вирішенні питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з положень ч.3 ст.23 ЦК України засад розумності, виваженості і справедливості та з врахуванням характеру порушення законного права на працю з боку адміністрації навчального закладу, глибини душевних страждань, суд визначив розмір її грошового відшкодування в сумі 1500 грн. В решті позову в цій частині слід відмовити за їх необґрунтованістю. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати по справі, що складаються з судового збору в сумі 321,90 грн.( 214,60 +107,30). На підставі викладеного,

Outcome: partial