Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до [PERSON], у якому просить визнати відповідача та її неповнолітнього сина – [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком № 11 по вул. Серова у м. Херсоні. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі договору дарування від 11.10.1995 року вона є власником будинку № 11 по вул. Серова у м. Херсоні. У вказаному будинку зареєстровані, але з квітня 2012 року не мешкають відповідачка зі своїм сином. Крім того, [PERSON] повинна сплачувати комунальні послуги за двох не проживаючих осіб за вказаною адресою не зважаючи на скрутне матеріальне становище. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з’явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. В судове засідання з’явився представник відповідача [PERSON], позов визнала. До судового засідання представник третьої особи не з’явився, але надав заяву в якій просить слухати справу без їх присутності, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідка, суд вважає необхідним позов задовольнити, ухваливши рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку № 11 по вул. Серова у м. Херсоні, що підтверджується договором дарування від 11.10.1995 року. Згідно довідки Комсомольського виконкому №377 від 10.12.2012 р. за адресою: м. Херсон, вул. Серова, 11, зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Як вбачається з довідки Комсомольського виконкому №452 від 18.03.2013 р., у будинку за адресою: м. Херсон, вул. Серова, 11 зареєстровані, але не проживають з березня 2012 р. у зв’язку з виїздом [PERSON] та її сина [PERSON]. Факт не проживання відповідача за вищевказаною адресою підтвердив у судовому засіданні свідок [PERSON], яка вказала, що є рідною матір"ю [PERSON] та відповідно бабусею [PERSON]. З квітня 2012 року відповідачка з сином в будинку позивачки не мешкають і не з’являлися, у зв"язку з їх виїздом за кордон на постійне місце проживання. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність показань свідка, даних про його особисту зацікавленість у результатах розгляду справи не виявлено. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження майном. Ст.319 ЦК України надає право власнику володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2 ст.156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Конституцією України ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне право користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України, ст.48 Закону України «Про власність»). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об’єктом власності особи може бути, зокрема житло, житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім’ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved