Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до [PERSON], у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 243 у буд. 92 по вул. Комкова у м. Херсоні. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло №17127 від 30.11.1994 року вона є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований, але не мешкає відповідач, який є колишнім чоловіком позивачки та вже понад два роки не мешкає в даній квартирі. Крім того, [PERSON] повинна сплачувати комунальні послуги за двох проживаючих не зважаючи не скрутне матеріальне становище. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила \~ позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце та час слухання справи повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та свідка, суд вважає необхідним позов задовольнити, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №17127 від 30.11.1994 року. Згідно довідки ТОВ Україна №575111 від 28.11.2012 р. за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON]. Як вбачається з акту від 06.12.2012 р., складеного комісією у складі майстра ТОВ Україна у квартирі 243 за адресою: м. Херсон, вул. Комкова, 92 зареєстрований, але не проживає з 2010 р. [PERSON], [INFO]. Факт не проживання відповідача за вищевказаною адресою підтвердив у судовому засіданні свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача та пояснила, що відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивачки. З 2010 року він в квартирі позивачки не мешкав і не зявлявся. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність показань свідка, даних про його особисту зацікавленість у результатах розгляду справи не виявлено. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження майном. Ст.319 ЦК України надає право власнику володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок \~ (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2 ст.156 ЖК України за згодою \~ власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним \~ жиле приміщення інших \~ членів \~ сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Конституцією України ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне право користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України, ст.48 Закону України Про власність). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Обєктом власності особи може бути, зокрема житло, житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved