Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку в ході судового розгляду справи уточнив, до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. Позов мотивує тим, що 29.10.1988 року [PERSON] та відповідачка [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-КЕ №077871 від 27 лютого 2012 року. За час шлюбу у 1991 році сторони придбали житловий будинок у селі Погреби по вулиці Леніна, 14 Глобинського району Полтавської області. У серпні 2010 року позивачу стало відомо, що відповідачка продала будинок без його погодження. Вважає угоду недійсною, оскільки будинок є майном подружжя, згоду на реалізацію будинку позивач дружині не надавав, а тому він і змушений був звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити, послався на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, прохала відмовити в його задоволенні, вказала, що в період шлюбу нею та позивачем було придбано будинок по вул.Леніна, 14 в с.Погреби Глобинського району, де вони проживали разом з дітьми. Після того, як сім'я розпалася і позивач виїхав жити до Росії, вона змушена була продати будинок для того, щоб забезпечити кращими умовами проживання дітей. Договір купівлі-продажу будинку було вчинено через її представника [PERSON] з покупцем [PERSON] Пояснила, що продаж спірного будинку вона здійснила без відому позивача, оскільки знала, що [PERSON] ніколи не дасть їй згоду на продаж будинку. Також пояснила, що у неї не було необхідності подавати позов про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей, оскільки позивач добровільно надавав матеріальну допомогу дітям та зв'язок з дітьми у позивача був завжди. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали повністю, прохали відмовити в його задоволенні. Представник відповідача суду пояснив, що об'єктом спірного договору купівлі-продажу був будинок, розташований в с.Погреби Глобинського району Полтавської області по вул.Леніна,14. 05.11.2009 року відповідач [PERSON] придбав вказаний будинок за договором купівлі-продажу у [PERSON], під час укладення якого продавець та її представник не повідомляли покупця про існування будь-яких обставин, що унеможливлюють укладення цього договору, в зв'язку з чим відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем спірного будинку. Також вказав, що на даний час спірного будинку не існує в зв'язку з його знищенням, та на виділеній відповідачеві сільською радою земельній ділянці побудований новий будинок. Вказав, що укладення спірного договору купівлі-продажу будинку не потребувало додаткового узгодження щодо його вчинення з позивачем [PERSON] а тому позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими. Представники третіх осіб: Погребівської сільської ради Глобинського району Полтавської області - сільська голова [PERSON] та служби у справах дітей Глобинської районної державної адміністрації - [PERSON] в судовому засіданні позов не підтримали, прохали відмовити в його задоволенні, вказали, що відповідач [PERSON] змушена була продати спірний будинок, який був непридатний для проживання, для того, щоб придбати інше житло своїм дітям. Представник третьої особи приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не підтримала, прохала відмовити в його задоволенні, вказала, що договір купівлі-продажу спірного будинку нотаріусом було посвідчено правомірно на підставі наданих документів, які відповідали всім вимогам. Представник третьої особи Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, надав до суду заяву з проханням всі судові засідання проводити без їх участі та розглянути справу без їх представника. В прийнятті рішеня покладалися на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи в межах наданих письмових доказів, повністю і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку, що уточнений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.З ст.10, ч.ч.1,2 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 1988 року до 5 вересня 2008 року, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-КЕ №077871 та копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-КЕ №044531. Також не оспорюється сторонами, що в 1991 році, під час зареєстрованого шлюбу, подружжям в особі [PERSON] було придбано житловий будинок у селі Погреби по вулиці Леніна, 14 Глобинського району Полтавської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 08 червня 1991 року. Право власності на вказане майно було зареєстроване за дружиною, [PERSON]. Відповідно, до довідки виконавчого комітету Погребівської сільської ради Глобинського району Полтавської області за №129 від 04.03.2009 року, [PERSON] зареєстрований [INFO] разом з [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], але він за вказаною адресою не проживає. У відповідності до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічним чином регулювалися вказані правовідносини статтею 22 КпШС України, згідно якої майно, нажите подружжям за часи шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном (в редакції 1969 року). Таким чином, суд вважає, що спірне майно, а саме житловий будинок №14, який знаходиться в селі Погреби Глобинського району Полтавської області належить [PERSON]П та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, як таке, що набуте подружжям за час шлюбу. Згідно ч.З ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Разом з цим, судом встановлено, що у 2009 році відповідачка [PERSON] продала вказаний будинок, що підтверджується договором купівлі-продажу від 05 листопада 2009 року, згідно до умов якого продавець [PERSON], від імені якої по дорученню діяв [PERSON], та покупець [PERSON] уклали договір купівлі-продажу будинку №14, який знаходиться в селі Погреби Глобинського району Полтавської області. Договір зареєстрований у реєстрі за №8136 та посвідчений приватним нотаріусом Кременчукого міського нотаріального округу [PERSON] У відповідності до ч.ч.1,2,3 ст.65 CK України, дружина, чоловік розпоряджуються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Як встановлено в судовому засіданні, такої згоди позивач [PERSON] на продаж спірного будинку не давав, що підтверджено у судовому засіданні поясненнями представника позивача та підтверджено самою відповідачкою [PERSON], оскільки, як нею вказано, [PERSON] про продаж будинку вона не повідомляла, бо знала, що він ніколи не дав би на це згоди. Відповідно до ч.З ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсності на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.4 ст.396 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Разом з цим, при винесенні рішення судом не приймаються до уваги доводи відповідача [PERSON], що вона вчиняючи угоду з продажу спірного будинку діяла лише в інтересах дітей, які потребували поліпшення житлових умов, оскільки як вказано в поясненнях останньої, позивач [PERSON] після від'їзду з України постійно надавав матеріальну допомогу дітям, в зв'язку з чим у неї не було необхідності подавати позов про стягнення аліментів. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] розпорядилася спільною власністю подружжя без погодження з чоловіком [PERSON], який не надав своєї згоди на відчуження спільного майна подружжя, що є підставою для визнання угоди недійсною.

Outcome: approved