Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання заяви про передачу гаражного боксу недійсною посилаючись на те, що ним 06.07.1979 року було укладено шлюб з [PERSON] 19.05.1999 року [PERSON] набула членства у ГБК «Водник-2», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бережанська, 12-б та стала власником гаражного боксу № 10. 19.05.2007 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. 29.01.2008 року [PERSON] без згоди і відома позивача відчужила гаражний бокс № 10 у ГБК «Водник-2»[PERSON] на підставі заяви, а кошти привласнила. Позивач вважає, що є законні підстави для визнання зазначеної заяви спірного гаражного боксу недійсною. Під час судового розгляду справи позивач неодноразово уточняв свої позовні вимоги і в кінцевому результаті просив суд постановити рішення, яким визнати гаражний бокс № 10 у ГБК «Водник-2»спільною сумісною власністю подружжя, визнати заяву [PERSON] від 29.01.2008 року про передачу гаражного боксу [PERSON] недійсною, зобов’язати [PERSON] звільнити гаражний бокс та не чинити йому перешкод у користуванні ним. В судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] позов не визнала з підстав його необґрунтованості і просила відмовити у його задоволенні. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на те, що з 06.07.1979 р. по 24.04.2007 року позивач перебував у шлюбі з [PERSON] 19.05.1999 р. за заявою [PERSON], остання, правлінням ГБК «Водник-2», була прийнята до членів автокооперативу і за нею був закріплений у порядку користування гаражний бокс №10, який до цього перебував у користуванні члена кооперативу [PERSON] Належних доказів в підтвердження того, що спірний гаражний бокс №10, перебував у приватній власності [PERSON] і був придбаний за спільні кошти подружжя позивачем не надано. Власником спірного гаражного боксу на момент виходу [PERSON] із членів кооперативу був ГБК «Воднік-2». Заяву від 29.01.2008 р. про передачу закріпленого за [PERSON] гаражного боксу [PERSON] не можна визнати одностороннім правочином, оскільки рішення про вибуття або набуття прав члена ГБК і закріплення гаражного боксу за іншими членами кооперативу, приймалися не відповідачами, а виключно правлінням кооперативу з затвердженням цього рішення загальними зборами членів ГБК «Водник-2»у відповідно до вимог Статуту цього кооперативу. Гаражний бокс № 10 перейшов у користування до [PERSON] разом з пайовим і вступними внесками, сплаченими і переданими гр. [PERSON], спільним майном подружжя ніколи не був, оскільки не був придбаний за сімейні кошти, а був переданий у користування, власником якого, був і є ГБК «Водник-2». Ніякого договору про відчуження гаражного боксу між [PERSON] і гр. [PERSON], а також між [PERSON] і [PERSON] не укладалося. Заява [PERSON] від 29.01.2008 року про передачу гаражного боксу [PERSON] не є правочином, а тому і не може визнаватися недійсною. Вимагати від [PERSON] звільнення гаражного боксу та не чинити перешкоди у його користуванні у позивача не має правових підстав. Також представник відповідачів вказав, що не відповідають дійсності і твердження позивача, що [PERSON] при вступі до кооперативу стала власником двохповерхового гаражного боксу № 10, який був переданий у користування [PERSON], оскільки, другий поверх спірного гаражного боксу був побудований в березні-квітні 2008 р. особисто [PERSON], що свідчить про те, що позивач ніякого відношення до будівництва спірного гаражного боксу № 10 і другого поверху цього гаражу не мав і не має, тому вимоги позивача про його повернення - безпідставні. Під час розгляду справи судом до участі в справі в якості третьої особи був залучений ГБК «Водник-2», представник якого в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказав, що згідно заяви від 19.05.1999 [PERSON], в якій вона просить переоформити гаражний бокс вбачається, що оформлення гаражного боксу № 10 відбувалося в період, коли [PERSON] і [PERSON] перебували у шлюбі. Однак, [PERSON] самовільно розподілились спільною сумісною власністю подружжя, у зв'язку з чим, майнові права [PERSON] було грубо порушено. Гаражний бокс № 10 на той час був закріплений за [PERSON] і [PERSON] і вони мали право розпоряджатися ним лише спільно, за взаємною згодою. Те, що гаражний бокс № 10 був закріплений спільно за [PERSON] і [PERSON] вбачається зокрема з наказу від 23.12.1999 ГБК «Водник-2», виданого головою правління [PERSON], згідно якого дозволяється проїзд автомобіля «Опель кадет», реєстраційний номер [NUMBER], який також був спільною власністю подружжя [PERSON], на територію кооперативу, оскільки за [PERSON] і [PERSON] закріплений гаражний бокс № 10. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача [PERSON], представника відповідачів, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.07.1979 року [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва за № 2380. 19.05.2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом РАЦС ОРболонського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 437. Як вбачається з матеріалів справи, 19.05.1999 року за заявою [PERSON], правлінням ГБК «Водник-2»її було прийнято до членів автокооперативу і за нею був закріплений на праві користування гаражний бокс №10, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бережанська, 12-б і до цього перебував у користуванні члена кооперативу [PERSON] Гаражний бокс № 10 перейшов у користування до [PERSON] разом з пайовим і вступними внесками, сплаченими і переданими гр. [PERSON] у відповідності до вимог ст. ст. 7, 11, 12, 14 Закону СРСР «Про кооперацію в СРСР»від 26.05.1988 р. № 8998-ХІ, діючого на момент вступу [PERSON] до членів автокооперативу, відповідно до якого, власністю кооперативу є засоби виробництва та інше майно, які належать йому і необхідні для здійснення статутних завдань. Майно кооперативу формується за рахунок грошових і матеріальних внесків його членів, виробленої ним продукції, доходів, одержуваних від її реалізації та іншої діяльності, надходжень від продажу акцій, інших цінних паперів кооперативу і кредитів банку. Найвищим органом управління кооперативу є загальні збори, які для керівництва поточними справами обирають голову, а у великих кооперативах також правління. Загальні збори: приймають статут кооперативу, вносять до нього зміни і доповнення; обирають голову кооперативу, правління і ревізійну комісію кооперативу, заслуховують звіти про їхню діяльність; вирішують питання про прийняття у члени кооперативу, виключення з нього, а також питання, пов'язані з виходом з кооперативу. Наведені правові норми дають підстави стверджувати те, що спірний гаражний бокс перейшов у користування [PERSON] правомірно і спільним майном подружжя ніколи не був, оскільки не був придбаний за сімейні кошти, а був переданий у користування, власником якого, відповідно до ст. 7 Закону СРСР «Про кооперацію в СРСР»був ГБК «Водник-2». На підставі заяви [PERSON] від 29.01.2008 року, гаражний бокс №10, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бережанська, 12-б був переданий відповідачу [PERSON] Стаття 9 Статуту ГБК «Водник-2»вимагає погодження з чоловіком (дружиною) заяви про виключення члена кооперативу за власним бажанням. Однак, на день прийняття рішення правлінням ГБК «Водник-2»про добровільний вихід з членів кооперативу [PERSON], шлюб між нею та [PERSON]О був розірваний, а тому, посилання позивача на обов’язковість його згоди на це є необґрунтованими. Згідно довідки КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна»№ 5166 від 08.02.2012 року, гаражні бокси в ГБК «Водник-2», що розташований за адресою6 м. Київ, вул. Бережанська, 12-б, на праві власності не зареєстровані. Таким чином, твердження позивача, що спірний гаражний бокс, на момент написання [PERSON] заяви від 29.01.2008 року, перебував у її власності не відповідають дійсності. Крім того, заяву [PERSON] від 29.01.2008 року про передачу закріпленого за нею гаражного боксу [PERSON], не можна вважати правочином згідно ст. ст. 202, 203 ЦК України, оскільки рішення про вибуття або набуття прав члена ГБК і закріплення гаражного боксу за іншими членами кооперативу, приймалося не членами ГБК «Водник-2», а виключно правлінням кооперативу з затвердженням цього рішення загальними зборами членів ГБК «Водник-2»у відповідності до вимог Статуту цього кооперативу. Згідно п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»від 06.11.2009 року не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Отже, заява від 29.01.2008 року про передачу закріпленого за [PERSON] гаражного боксу № 10 [PERSON] та вступ до членів ГБК не є правочином відчуження нерухомого майна у розумінні ст. 203 ЦК України, тому не може бути визнана недійсною, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed