Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вимоги обґрунтовані тим, що він на підставі контракту від 23.04.2007 № 1-185 обіймав посаду директора Республіканського вищого училища фізичної культури. Наказом Міністерства освіти і науки України від 29.11.2010 № 500-к «Про дострокове розірвання контракту з директором Республіканського вищого училища культури [PERSON]»позивача було звільнено з займаної посади на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України. Посилаючись на те, що зазначений наказ про його звільнення з посади виданий в період його тимчасової непрацездатності, просив визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства освіти і науки України від 29.11.2010 № 500-к; поновити його на посаді директора Республіканського вищого училища фізичної культури; стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 29.11.2010 до дня поновлення на роботі. До початку судового розгляду до участі у справі у якості співвідповідача було залучено Республіканське вище училище фізичної культури. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримав повністю, просив суд задовольнити позов в повному обсязі з підстав викладених у ньому. Представники відповідачів - Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, Республіканського вищого училища фізичної культури, та третьої особи –Тимчасово виконуючий обов’язки Міністра освіти і науки України проти задоволення позовних вимог заперечили в повному обсязі з підстав їх необґрунтованості та безпідставності, зазначивши, що звільнення відбулося виключно в межах і спосіб визначених законодавством. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх сукупність, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, третьої особи, свідка, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 23.04.2007 року між Міністерством освіти і науки України та позивачем було укладено контракт № І-185, згідно з яким останній був призначений на посаду директора Республіканського вищого училища культури. На підставі зазначеного контракту у позивача як керівника училища виникли трудові відносини з Міністерством освіти і науки України як органом управління майном підприємства. Наказом Міністерства освіти і науки України від 24.04.2007 р. № 378-к «Про призначення [PERSON]»позивача було призначено директором Республіканського вищого училища фізичної культури з 23 квітня 2007 року терміном на п'ять років по 23 квітня 2012 року як обраного за конкурсом, згідно пункту 2 статті 39 Закону України «Про вищу освіту», на умовах, викладених у контракті (копія наказу додається). Таким чином, позивача було призначено на посаду директора на умовах, визначених контрактом. Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні контракту. Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Отже, особливістю контрактної форми трудового договору є встановлення сторонами в ньому додаткових підстав, які не передбачені законодавством, для його дострокового розірвання. Згідно ст. 20 Законом України «Про освіту» керівники навчальних закладів, що є загальнодержавною власністю і підпорядковані Міністерству освіти України, обираються за конкурсом і призначаються на посаду Міністерством освіти України шляхом укладання з ними контракту відповідно до порядку, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до укладеного з позивачем контракту, Міністерство зобов'язувалося створити позивачу належні умови для його роботи та здійснювати його оплату праці (п. 1.1). Водночас, позивач за контрактом зобов'язувався: здійснювати поточне управління навчальним закладом, забезпечувати його ефективну діяльність, реалізовувати державну політику в галузі освіти (п. 1.1.); вирішувати всі питання поточного керівництва діяльністю навчального закладу (п. 2.1.); забезпечити проведення навчально-виховного пронесу щодо підготовки фахівців на рівні державних стандартів (п. 2.З.1.); забезпечити виконання державного замовлення та інших договірних зобов'язань навчального закладу (п. 2 3.2.); забезпечити високоефективне і стійке фінансово-економічне становище навчального закладу (п. 2.3.3.); забезпечити проведення підготовки та перепідготовки педагогічних, науково-педагогічних працівників і спеціалістів навчального закладу, їхнього економічного, правового і професійного навчання, включаючи обов'язкове особисте підвищення кваліфікації або перепідготовку, але не рідше одного разу на п'ять років (п. 2.3.5.); забезпечити виконання показників ефективності використання державного майна і доходу, а також показників майнового стану навчального закладу, та його збереження (п. 2.3.8.); забезпечити своєчасні розрахунки з установами, організаціями, банками, постачальниками та іншими організаціями. Своєчасне і повне внесення платежів до бюджету, включаючи внески до Пенсійного фонду, виконання кошторисів доходів і видатків навчального закладу, недопущення заборгованості заробітної плати, за спожиті енергоносії і комунальні послуги та дотримання споживання їх в межах доведених лімітів (п. 2.3.9.). Пунктом 4.1 контракту передбачено підстави дострокового припинення контракту. Наказом Міністерства освіти і науки України від 29.11.2010 р. № 500-к «Про дострокове розірвання контракту з директором Республіканського вищого училища культури [PERSON]», з позивачем, як директором училища, за систематичне невиконання обов'язків, покладених на нього контрактом, зокрема п. 2.3.1., 2.3.2., 2 3.5., 2.3.8., 2.3.9, було вирішено достроково розірвати контракт №1-185 від 23 квітня 2007 року та звільнити його з посади директора училища 29 листопада 2010 року на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП, відповідно до якої, підставою припинення трудового договору є підстави, зазначені в контракті. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов’язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичків, при укладенні контракту закон надав право сторонам самим встановлювати їх права, обов’язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору. Таким чином, невиконання обов’язків, передбачених контрактом є, відповідно до п. 4.1 контракту, підставою для його дострокового припинення з керівником училища. Крім того, відповідно до ч. 3 ст 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Зазначена норма розміщена в статті 40 КЗпП України, яка регулює питання і встановлює підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Із змісту статті 36 КЗпП України, яка встановлює всі можливі в трудовому законодавстві підстави припинення трудового договору, вбачається розмежування різних підстав припинення трудового договору. Вказаною нормою (пункт 4 ст. 36 КЗпП) прямо виділено таку підставу, як розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41 КЗпП) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45 КЗпП). Поряд з цим, пунктом 8 ст. 36 КЗпП України виділено самостійну підставу припинення трудового договору - «підстави, передбачені контрактом». Таким чином, підстави припинення трудового договору з ініціативи працівника або уповноваженого ним органу передбачені лише статтями 40, 41 КЗпП України. А відтак, встановлена статтею 40 КЗпП України заборона на звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності чи перебування у відпустці поширюється лише, на випадки звільнення з підстав, передбачених статтями 40 і 41 КЗпП України. Всі інші підстави припинення трудового договору не відносяться до підстав припинення трудового договору саме з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Крім того, звільнення працівника з підстав, передбачених контрактом, не є випадком розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства. На підтвердження обставин, зазначених у наказі, підставою для дострокового розірвання контракту з позивачем, Міністерство освіти і науки, молоді та спорту України, надало доповідну записку, інформаційну довідку робочої групи, рішення експертної комісії, резолюцію Віце-прем'єр-міністра [PERSON] Також на підтвердження порушень з боку позивача було надано акт перевірки Республіканського вищого училища фізичної культури щодо створення належних умов для навчання, виховання та проживання учнів і студентів від 27.05.2010, акт КРУ м. Києва щодо ревізії фінансово-господарської діяльності РВУФК № 030-30/586 від 11.04.2011. Також, в своїй позовній заяві незаконність свого звільнення позивач обґрунтовує порушенням відповідачем встановленої статтею 40 КЗпП України заборони на звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності. В свою чергу, керівництвом Республіканського вищого училища фізичної культури було надано суду докази, які засвідчують, що відповідач,в період його тимчасової непрацездатності, фактично перебував на робочому місці та підписував ряд документів, а саме договори, накази та ін. Як було зазначено вище, позивача було звільнено не з підстав порушення ним трудової дисципліни, а саме з підстав невиконання ним умов контракту внаслідок його недостатніх ділових, професійних якостей як керівника училища, внаслідок чого він не зміг забезпечити належне виконання обов'язків керівника, покладених на нього пунктом 2.3. контракту. В свою чергу причини, через які позивач не в змозі був виконати зазначені умови контракту (зокрема, тривала хвороба чи відпустка тощо), правового значення для розірванні не мають. Тому у цьому випадку Міністерство освіти і науки, молоді та спорту України вправі було розірвати з позивачем контракт і у період його тимчасової непрацездатності. Крім того, обов'язок звільнити керівника училища достроково у випадку порушень законодавства та умов контракту прямо покладено на Міністерство освіти і науки, молоді та спорту України контрактом від 23 квітня 2007року №1-185. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопаді 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39 - 41 КЗпП). Як було зазначено вище, позивача було звільнено саме з підстав, передбачених в укладеному сторонами контракті від 23 квітня 2007року №1-185, а не з підстав, передбачених трудовим законодавством, тобто з підстав, визначених статтями 36 та 39-41 КЗпП. Отже, звільнення позивача з посади директора училища відбулося з підстав визначених контрактом, на підставі підтверджених в установленому порядку належними доказами фактів неналежного виконання позивачем умов контракту, що дало Міністерству освіти і науки, молоді та спорту України всі правові підстави для припинення з позивачем трудових відносин. Таким чином, позивача було звільнено з роботи, з посади директора училища з законної підстави, порушення процедури, тому, згідно із ст. 235 КЗпП України,відсутні правові підстави для визнання звільнення позивача незаконним і поновлення його на роботі та стягнення у зв'язку з цим середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На підставі викладеного, оцінюючи подані позивачем докази, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed