Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ „Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат про відшкодування моральної шкоди, зазначивши, що з відповідачем, ВАТ Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат перебував у трудових відносинах з 1989 року до 18 травня 2006 року, остання професія на вказаному підприємстві чистильник зайнятий чисткою газоходів по 4-мк розряду електрометалургійного цеху. Звільнений був за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки. Починаючи з 2004 року хворіє, неодноразово звертався за медичною допомогою.У квітні 2009 його стан здоровя погіршився, у нього сталося загострення задишки при незному фізичному навантаженні, рідкий сухий кашель, біль у великих суглобах та кістках верхніх та нижніх кінцівок, зявився головний біль, запаморочення, біль в області серця, кровотеча ясен. Також лікарі виявили у нього плечолопатковий періартроз, деформуючий артоз ліктьових та колінних суглобів, хронічний рино фарингіт, хронічний генералізований парадантоз. 17.04.2009 року актом розслідування хронічного професійного захворювання було виявлено, що професійне захворювання виникло внаслідок недосконалості технологічного процесу. Починаючи з 15.01.2004 р. він знаходився на лікуванні в Запорізькій обласній клінічній лікарні у відділі профпатології та Українському науково-дослідному інституті промислової медицини в м.Кривий Ріг. Вже на протязі 8 років лікується від хвороби, яку отримав на виробництві. Всі витрати на ліки він оплачував самостійно. Йому кожного року необхідно лікуватися та проходити медичне обстеження (не менше двох разів на рік), купувати ліки, знаходитись на лікарняному з постійним доглядом за ним його близькими. З відповідачем він перебував у трудових відносинах 16 років, де працював в умовах впливу шкідливих факторів. За результатами розслідування хронічного професійного захворювання згідно п. 14 акту по формі П-4 йому встановлений медичний діагноз. Згідно з п. 17 вказаного акту причиною професійного захворювання у нього є: наявність у повітрі робочої зони: фтористого водню 1,32-1.68 мг/куб.м; солей фтористо-водневої кислоти 2.0-16,6 мг/куб.м; пилу глинозему 45-600 мг/куб.м; возгонів камянновугільного пеку 0,8 2,1 мг/куб.м..За результатами висновку останнього обстеження медико-соціальної експертної комісії № 003374 від 15.05.2009 року у результаті професійного захворювання, повязаного з виробництвом йому було встановлено третю групу інвалідності з 50% стійкої втрати професійної працездатності безстроково. При цьому визначена потреба у додаткових видах допомоги. Внаслідок цього захворювання він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У звязку з професійним захворюванням було порушено його нормальні життєві звязки, він був позбавлений реалізувати свої звички та бажання, у нього постійно виникають складнощі у звязку із загальною слабкістю, втомою, сильним болем в області голови, головокружінням. Весь час він знаходиться в роздратованому стані. Він не може вести повноцінний образ життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, у нього порушена душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному стані.Через стан здоровя він позбавлений можливості працювати за своєю спеціальністю. Це поставило його у незручне становище, оскільки він не може матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні, коли працював. Його заробітна плата була основним засобом існування його родини. Це додає йому багато неприємних відчуттів, йому приходиться витрачати кошти на відновлення здоровя. Просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, яка була йому завдана внаслідок професійного захворювання на виробництві, яку він оцінює в 100\~ 000 грн. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги позивача з підстав, викладених у позові. Представник відповідача позов не визнала, пояснивши, що при прийомі на роботу та впродовж трудової діяльності позивач повідомлявся власником про наявність шкідливих факторів та їх вплив на здоровя, однак був згоден продовжувати роботу на підприємстві в наявних умовах, не використовував можливості на додаткове профілактичне лікування в оздоровчих закладах, що вказує на недбале ставлення до свого ж здоровя і підтверджує, що позивач своїми діями сприяв погіршенню стану здоровя. Вина підприємства в моральних стражданнях позивача відсутня, тому в задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно з витягом з трудової книжки працював на ВАТ „ЗАЛК з 01.07.1991 по 18.05.2006 р.р. Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання від 17.04.2009 року, професійне захворювання у [PERSON] виникло внаслідок недосконалості технологічного процесу. За результатами висновку останнього обстеження медико-соціальної експертної комісії № 098358 від 12.12.2008 року у результаті професійного захворювання, повязаного з виробництвом йому було встановлено третю групу інвалідності з 50% стійкої втрати професійної працездатності безстроково. Згідно виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії № 120589 від 24.04.2009 року у результаті професійного захворювання, повязаного з виробництвом [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності з 50% стійкої втрати професійної працездатності безстроково. Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих звязків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного звязку між попередніми умовами. Відповідно до розяснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою ПВС України від 25.05.2001 року), згідно зі ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Суд вважає, що сам факт виникнення у позивача професійного захворювання з настанням таких негативних наслідків, як визнання його інвалідом 3-ї групи безстроково із остаточною втратою професійної працездатності 50 % свідчить про те, що позивач в силу частини 1 та пункту 1 частини 2 ст.23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнав позивач. Враховуючи характер, обсяг та тривалість страждань, глибину фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, можливості відновлення його немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у життєвих і трудових стосунках, обсягу зусиль, яких необхідно позивачу докласти для відновлення свого попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що слід визначити моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., у звязку з чим позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. підлягають частковому задоволенню

Outcome: partial