Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-09 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом, який було уточнено в процесі судового розгляду (а.с.13-18), про виділ в натурі 1\\2 частки квартири та визнання права власності на 1\\2 частину квартири. Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 21 травня 1972 року. Під час сумісного проживання ними придбано [ADDRESS], в яку були вселені у квітні 1977 року на підставі ордеру на жиле приміщення від 19 квітня 1977 року. Згідно з довідкою ЖБК „Харчовик 3 сума пайового внеску за квартиру в розмірі 6\~709 руб 70 коп. сплачена 25 травня 1992 року у повному обсязі. 25 листопада 2006 року на ім.я відповідача видано свідоцтво про право власності на квартиру. Вважаючи, що спірне майно є спільною сумісною власністю сторін і між ними не досягнуто згоди про поділ майна, позивач просить виділити в натурі 1\\2 частини квартири та визнати за ним право власності на 1\\2 частину квартири. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявилася, направлено письмову заяву про визнання позову в повному обсязі з проханням розглядати справу за її відсутності. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечував представник позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 травня 1972 року. Під час сумісного проживання придбано [ADDRESS], в яку були вселені у квітні 1977 року на підставі ордеру на жиле приміщення від 19 квітня 1977 року, виданого на трьох осіб виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів на підставі рішення виконавчого комітету від 21 березня 1977 року № 434. Згідно з довідкою, наданою ЖБК „Харчовик 3 за № 227 від 10 жовтня 2006 року, сума пайового внеску за квартиру в розмірі 6\~709 руб 70 коп. сплачена у повному обсязі 25 травня 1992 року 25 листопада 2006 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на ім.я відповідача [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру. Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами, майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно зі ст. 60 СК України (введеного в дію з 1 січня 2004 року і діючого на час вирішення справи судом), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Ст. 28 КпШС України, ч. 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на імя одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Статтею 71 СК України передбачено спосіб та порядок поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір вирішується судом. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З огляду на викладене, вимоги позову є законними, обґрунтованими в частині визнання за позивачем права власності на 1\\2 частину [ADDRESS], а тому підлягають задоволенню. Що стосується вимог щодо виділу в натурі 1\\2 частини [ADDRESS], суд виходить з наступного. \~Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу),\~співвласник,\~який бажає виділу,\~має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Доказів на підтвердження зазначених вимог позову, а саме яким чином підлягає виділенню у власність частка квартири в натурі, не надано. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведеного, підстав для задоволення позову в частині виділу частки із майна, не вбачається. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору - 589,75 грн. та інформаційно-технічного забезпечення судового розгляду справи 37 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial