Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач являється його знайомим, який часто бував у нього в гостях. Так, 21.08.1997 року [PERSON] попросив у нього в борг 2500 доларів США для закінчення будівництва будинку, який він купив в недобудованому стані в с. Бохоники, по вул. Дачна, 9 Вінницького району Вінницької області та зобов`язався повернути кошти на вимогу позивача, в підтвердження чого видав йому розписку. Через 5 днів 26.08.1997 року відповідач звернувся до позивача з проханням дати в борг ще 500 доларів США, тому, що за його підрахунками, йому не вистачало коштів для закінчення будівництва будинку. Позивач надав відповідачеві в борг ще 500 доларів США, про що останній розписався в вищезгаданій розписці. 04.09.1997 року на ті ж цілі відповідачем було отримано від позивача в борг ще 500 доларів США, про що останній розписався у розписці. Таким чином, загалом відповідач позичив у позивача 3500 доларів США. 29.03.2012 року позивач направив відповідачу письмову вимогу про повернення отриманих ним коштів, яка була отримана [PERSON] 11.04.2012 року. Однак, на дану вимогу відповідач в телефонному режимі повідомив, що кошти йому повернув, що не відповідає дійсності. Згідно курсу НБУ 100 доларів США еквівалентно 798 грн. 57 коп., тобто, загальна сума боргу відповідача в національній валюті становить 27949 грн. 95 коп. За наведених обставин позивач просить стягнути на його користь з відповідача борг, який станом на день звернення до суду становить 27949 грн. 95 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, мотивуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, зокрема, позивач [PERSON] суду пояснив, що в 1997 році позичив відповідачу [PERSON] кошти в сумі 3500 доларів США: 2500 доларів США одразу, а потім ще два рази по 500 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути на його вимогу, про що було складено відповідну розписку. Зазначена сума коштів, зі слів відповідача, необхідна була для того, щоб добудувати будинок, а в зв`язку із скрутним матеріальним становищем коштів на це не вистачало. В минулому році, коли він звернувся до відповідача про повернення боргу, той відповів, що борг повернув йому повністю, тоді ж він і дізнався про порушення своїх прав. Про те, що відповідач звертався із заявою до правоохоронних органів йому не відомо. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, зокрема, відповідач [PERSON] суду пояснив, що дійсно брав в борг у позивача спочатку 2500 доларів США, потім ще 500 доларів США, а чи позичав ще 500 доларів США, він не пам`ятає. Через місяць, в 1997 році позивач звертався до нього за поверненням боргу, тоді він особисто їздив до Львова, позичав у знайомого гроші, і повернув весь борг [PERSON], а той в свою чергу говорив, що розписку він загубив, не пам`ятає, де вона, обіцяв порвати її, а він по своїй необізнаності, не наполягав, щоб повернути розписку. Позивачу він дуже довіряв, як партизану, герою Соціалістичної Праці. В 2009 році позивач приїжджав до нього, погрожував, щоб він віддав гроші, які у нього брав його колишній зять. В 1997 році вся сума боргу була ним повернута позивачу, вони ще за це розпили коньяк. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON], просив суд відмовити в задоволенні позову в зв`язку з тим, що позивачем був пропущений строк подання даного позову, в межах якого [PERSON] міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, так як вимога про повернення коштів була висунута ним 17.02.2009 року, а не 29.03.2012 року, оскільки відповідач 20.02.2009 року написав заяву на ім`я депутата Вінницької обласної ради [PERSON] про те, що позивач вимагає та висловлює погрози в разі неповернення коштів по борговій розписці від 1997 року. Дана заява була адресована для перевірки в порядку ст. 97 КПК України до Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області, за наслідками якої в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] 20.03.2009 року було відмовлено. Таким чином, представник відповідача вважає, що строк позовної давності по даній категорії справи сплинув 18.02.2012 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона являється дружиною відповідача та знає, що [PERSON] приходив до її чоловіка, спочатку вони розмовляли на вулиці, потім він говорив, щоб вони віддали йому 1/2 їх території, що жити вони там не будуть. Це було чи в 1997 році, чи 1998 році, точно вона не пам`ятає. Особисто вона не бачила, як гроші віддавалися, знає, що чоловік їздив до Львова, там позичав гроші, щоб віддати. Також, вона не бачила і не знає, як саме позичалися гроші, але знає, що позичалися. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.08.1997 року [PERSON] надав [PERSON] письмову розписку про отримання ним позики в розмірі 2500 доларів США. Згодом, 26.08.1997 року у даній розписці [PERSON] підписався про отримання ним позики в розмірі 500 доларів США. Потім, 04.09.1997 року, поставивши свій підпис у вищезгаданій розписці, [PERSON] підтвердив факт надання йому [PERSON] позики в розмірі 500 доларів США, тобто між сторонами був укладений договір позики, передбачений ст. 1046 ЦК України, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] гроші в обумовленій сумі, з поверненням коштів на вимогу позикодавця (а.с. 2, 26). Дані правовідносини між сторонами виникли в 1997 році. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України (в ред. 2003 року, який набув чинності 01.01.2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір є укладеним з моменту передання грошей. Укладений договір позики відповідає вимогам ч.1 ст. 1047 ЦК України, оскільки є укладеним в письмовій формі та відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України позивач на підтвердження укладення договору та його умов представив суду оригінал розписки позичальника. 20.02.2009 року відповідач [PERSON] звернувся до депутата Вінницької обласної ради [PERSON] з заявою, в якій вказав, що позивач вимагає та висловлює погрози в разі неповернення коштів по борговій розписці від 1997 року. Дана заява була адресована для перевірки в порядку ст. 97 КПК України до Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області, за наслідками якої в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] 20.03.2009 року було відмовлено (а.с.22 - 25). 29.03.2012 року позивач направив відповідачу письмову вимогу про повернення боргу, яка була отримана ним 11.04.2012 року (а.с.3 - 4). На вимогу позивача відповідач борг не повернув, таким чином свої зобовязання за договором позики не виконав. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. На підставі ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За правилами ч.1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно повідомлення Національного Банку України, станом на 23.04.20122 року курс долара США відносно української гривні становить: 100 доларів США = 798.5700 грн. (а.с.5). Тобто, на день звернення з даним позовом до суду, визначена в гривнях загальна сума боргу відповідача, що підлягає примусовому стягненню на користь позивача у звязку з порушенням строку виконання грошового зобовязання за укладеним між ними договором позики складає 27949 грн. 95 коп. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON] на застосування спливу строків позовної давності, оскільки підстави, зазначені представником відповідача не підтверджені матеріалами справи. Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Оскільки судом встановлено, що відповідач не дотримує умов укладеного договору позики, в порядку та в строки, передбачені зазначеним договором борг не повернув, а право позивача невиконанням зобов`язання порушено, тому воно підлягає судовому захисту. Як вбачається з матеріалів справи, згідно посвідчення серії Є №129704 від 05.07.2005 року позивач [PERSON] являється інвалідом І-ї групи, а тому, згідно п.9 ст. 5 Закону України Про судовий збірзвільнений від сплати судового збору (а.с.6). Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved