Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив стягнути на свою користь з відповідача відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 15 860,30 грн. завданої внаслідок ДТП та 214,60 грн. судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 23 листопада 2010 року в м. Києві на проспекті Перемоги 108/1 відбулася дорожньо-транспортна пригода з вини [PERSON], який під час цієї ДТП керував автомобілем [NUMBER], [NUMBER], який належить позивачу був пошкоджений та позивачу було заподіяно матеріальну шкоду на суму 15 860,30 грн. Вина водія [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2010 року у справі №3-9080/2010 (а.с. 11). На момент вчинення ДТП, водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем [PERSON] і виконував трудові обовязки, а також керував автомобілем на законних підставах, що підтверджується рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2012 року у цивільній справі № 22-ц/2690/6370/12 (2-6073/2011) (а.с.32-34). Таким чином, позивач просить суд стягнути на свою користь з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 15 860,30 грн. завданої внаслідок ДТП та 214,60 грн. судових витрат. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач до суду двічі не зявився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с.43, 50), про причини своєї неявки судові не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача та відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Ухвалою суду з занесенням до журналу судового засідання від 29.10.2012 року залучено до участі у справі в якості 3-ї особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія». Третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON], та третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія»до суду не зявились, про день та час розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини своєї неявки судові не повідомили, а тому суд вважає за можливе слухати справу у їх відсутності. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно до п.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до положень пунктів 1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб; шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право,договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до положень п.п. 1 пункту 1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Пунктом 1 ст. 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. В частині 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»розяснено, що при розгляді справ про відшкодування шкоди за ст. 1172 ЦК України, суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 1172 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності та співставленні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2010 року у справі № 3-9080/2010 [PERSON] 23.11.2010 року о 15:00 год., керуючи транспортним засобом автомобілем [NUMBER] на проспекті Перемоги, 108/1 у м. Києві, під час об'їзду стоячого автомобілю [NUMBER], не дотримався безпечного бокового інтервалу до нього, внаслідок чого здійснив наїзд на даний автомобіль, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушив п 13.3 ПДР. Зазначеною постановою суду [PERSON] визнано винним у вчиненні згаданої ДТП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців (а.с. 11). З матеріалів справи вбачається, що на момент вчинення ДТП, водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем [PERSON] і виконував трудові обовязки, а також керував автомобілем на законних підставах, що підтверджується рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2012 року у цивільній справі № 22-ц/2690/6370/12 (2-6073/2011) (а.с.32-34). Судом встановлено, що відповідно до висновку експертного дослідження №90 від 04.05.2011 року вартість матеріального збитку понесеного власником т.з. «Хюндай»д.н.з. [NUMBER] становить 15 860,30 грн. (а.с. 13-15). Таким чином, оскільки транспортний засіб автомобіль [NUMBER], який належить позивачу на праві власності, був пошкоджений автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], а заподіювач шкоди [PERSON] на момент ДТП виконував свої трудові обовязки перед фізичною особою-підприємцем [PERSON], з відповідача на користь позивача підлягають стягнення у вигляді відшкодування майнової шкоди, яка заподіяна внаслідок ДТП 15 860, 30 грн. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved