Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-15 00:00:00

23.08.2012 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем одружилися 09 лютого 1999 року. Шлюб перший. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] . З квітня 2012 року сторони припинили спільне життя, причиною розпаду родини з`явилися різні погляди на життєві проблеми, втрата розуміння та поваги один до одного. Майнових суперечок немає, доньки проживають разом з нею. Позивач вважає, що шлюб розпався остаточно й родину зберегти неможливо. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Свій намір розірвати шлюб вона обдумала та приміритися не бажає. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і заперечував проти їх задоволення, оскільки бажає зберегти сім`ю. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 лютого 1999 року у відділі РАГС м. Краматорська Донецької області, актовий запис за № 53, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.4). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.5). За клопотанням відповідача, судом був наданий сторонам місячний строк для примирення, але за цей період сторони не примирились, позивачка продовжує підтримувати позовні вимоги та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя \~подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги міри, прийняті судом для примирення сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, оскільки подальше спільне життя чоловіка і жінки та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved