Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Шахти ім. «Засядька А.Ф.»та ВВД ФССНВВ у Волноваському районі Донецької області про перерахунок страхових виплат у зв`язку з нещасним випадком на виробництві та пошкодженням здоров`я. Позовні вимоги мотивовані тим, що в період з 24.12.1957 р. по 28.12.1967 р. позивач працював на шахті ім.. «Кона [PERSON] .»треста «Куйбишеввугілля», правонаступником якої стала шахта ім. « [PERSON] ». 17.01.1958 р. з ним трапився нещасний випадок на виробництві, а саме працюючи вагонщиком та перестрибуючи через вагони, він травмував собі таз. За наслідками розслідування нещасного випадку його визнано винним в травмуванні на 50% та на 50% підприємство. 14.10.1988 р. йому первинно було встановлено стійку втрату працездатності у розмірі 20%. Під час повторного огляду МСЕК 01.09.1994 р. йому встановлено -15% стійкої втрати працездатності безстроково. Наказом №1468 від 19.12.1988р. відповідач - шахта ім. «Засядька [PERSON] »призначила йому щомісячні виплати по відшкодуванню шкоди у зв`язку з травмою на виробництві в розмірі 46,60 руб., виходячи з середнього заробітку за 12 місяців, що передував визначенню стійкої втрати працездатності та дорівнював 466,04 руб. При проведені розрахунку щомісячної компенсації втраченого заробітку роботодавцем враховано його вину в нещасному випадку і тому середня заробітна плата була зменшена на 50%. Таким чином, розпочинаючи з грудня 1988р. по березень 2001р. суми відшкодування шкоди на підприємстві розраховувалися із заробітної плати зменшеної на 50%. З моменту передачі справи до ВВД ФССНВВ відшкодування шкоди було продовжено в раніше призначеному розмірі. Позивач вважає, що зв`язку зі зміною законодавства роботодавець з 01.05.1993р. повинен був здійснювати щомісячні виплати без урахування 50% його вини, і тому в квітні 2010 р. він звернувся до керівництва шахти ім. «Засядька`з проханням провести перерахунок раніше сплачених йому страхових виплат, але йому було відмовлено в цьому. За таких обставин позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав і просив суд зобов`язати шахту ім.« [PERSON] »з 01.05.1992 року по 31.03.2001 року та ВВД ФССНВВ в Волноваському районі Донецької області з 01.07.2007 року по 31.07.2010 року здійснити йому перерахунок та доплату щомісячних страхових виплат. Під час судового розгляду, позивач уточнив свої вимоги, та просив зобов`язати шахту ім.«Засядька А.Ф.»видати наказ згідно якого, продовжити виплати сум втраченого заробітку, згідно Постанови КМУ від 01.05.1992 р., № 276, виходячи з розрахунку 466,04 руб. (середній заробіток) х 20 % (втрата працездатності) = 93,21 руб. (сума без урахування провини 50%), відмінити наказ від 1994 року, та видати новий наказ, згідно якого , продовжити виплату втраченого заробітку, відповідно до висновку МСЕК,виходячи з розрахунку 466,04 руб. ( середній заробіток) х 15 % (втрата працездатності) = 69,91 руб. (сума без урахування провини 50%), зобов`язати шахту ім.«Засядька [PERSON] .», здійснити йому перерахунок сум відшкодування шкоди заподіяного здоров`ю у зв`язку з нещасним випадком на виробництві згідно Постанови КМУ № 276 від 26.05.1992р., виходячи з середньомісячного заробітку, відповідній професії, де він працював до ушкодження здоров`я без зменшення заробітної плати на 50 %, а саме з заробітку 93,21 руб., ( з урахуванням 20% втрати працездатності) з 01.05.1992 року по 07.09.1992 року. Зобов`язати, здійснити йому перерахунок сум відшкодування шкоди, заподіяного здоров`ю у зв`язку з нещасним випадком на виробництві згідно Постанови КМУ № 276 від 26.05.1992р., виходячи з середньомісячного заробітку, відповідній професії, де він працював до ушкодження здоров`я, без зменшення заробітної плати на 50 %, а саме з заробітку 69,91 руб., ( з урахуванням 15% втрати працездатності) з 08.09.1992 року по 31.03.2001 року. Стягнути з шахти ім.«Засядька [PERSON] », доплату різниці несплачених сум відшкодування шкоди з 01.05.1992р. по 31.03.2001 року. Просив зобов`язати ВВД ФССНВВ в Волноваському районі Донецької області, встановити новий розмір щомісячних страхових виплат в сумі 69,91 руб., з 01.04.2001 року, і у подальшому, та зробити перерахунок з урахуванням суми 69,91 руб., починаючи з 21.07.2007 року, та виплачувати у новому розмірі у подальшому, крім того просив стягнути з ВВД ФССНВВ в Волноваському районі Донецької області, різницю невиплачених щомісячних страхових сум, виходячи з середньомісячного заробітку 69,91 руб., починаючи з 21.07.2007 року по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги та їх обґрунтування, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] А.І., діючий на підставі угоди, підтримав позовні вимоги свого довірителя, та суду пояснив, що відповідач у відповідності до положень постанови КМУ № 276 від 26.05.1992 року повинен був провести перерахунок раніше призначеної суми відшкодування спричиненої шкоди його довірителю з 01.05.1992 року, дія якої розповсюджувалась на усіх потерпілих, яким втрату працездатності встановлено до1992 року. Розрахунки повинні були бути проведені виходячи із середньомісячного заробітку за відповідною професією, розрядом або посадою, де потерпілий працював до каліцтва за січень-квітень 1992 року, відкоригованого на величину фактичного підвищення тарифних ставок. В наслідок того, що відповідач не здійснив перерахунок відшкодування, особиста справа позивача була в такому ж стані передана до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, де відшкодування втраченого заробітку було продовжено в раніше визначеному розмірі, що суперечить діючому законодавству. Позивач не втратив права на звернення до суду, так як на дані правовідносини позовна давність не розповсюджується. Крім того представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги позивача. Представник відповідача, Шахти ім.«Засядька», [PERSON] , діюча на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, суду пояснила, що позивач [PERSON] дійсно з 14.10.1957 р. по 28.12.1967 р. знаходився в трудових відносинах з Шахтоуправлінням ім. «Ф.Кона», правонаступником якої є ПАО «Шахта ім.. А.Ф. Засядька». Висновком МСЕК від 14 жовтня 1988 року йому вперше встановлено 20 % втрати професійної працездатності внаслідок нещасного випадку від 17.01.1958 р. Під час повторних оглядів на МСЕК, позивачу в подальшому встановлювалось: 06.09.1990 р. 20 %; 14.10.1992 р. 15 %; та 01.09.1994 р.- 15 % безстроково. Даний нещасний випадок стався внаслідок грубого порушення позивачем правил безпеки в вугільних шахтах. Вимоги позивача про здійснення йому перерахунку страхових виплат відповідно до Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим на це органом шкоди, спричиненої працівнику ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків від 23.06.1993 р. за №472 та Постанови КМУ від 26.05.1992року №276 «Про заходи щодо виконання Постанови ВР України від 29.04.1992 року «Про підвищення соціальних гарантій для населення`є необґрунтованими. Згідно п.11 Правил відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, спричиненої працівникам та службовцям каліцтвом або іншим пошкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ними трудових обов`язків, затверджених постановою Ради Міністрів РСРС від 03.07.1984 року №690, для розрахунку розміру відшкодування шкоди береться середньомісячний заробіток за останні 12 календарних місяців, які передували трудовому каліцтву або настанню втрати працездатності в наслідок даного трудового каліцтва. Пунктом 14 Інструкції «Про порядок застосування Правил», затвердженої Постановою Державного комітету РСРС по праці та соціальним питанням від 13.02.1985 року №50/П-2 було передбачено, якщо трудове каліцтво настало не тільки по вині підприємства, але і в наслідок грубої необережності потерпілого, розмір відшкодування шкоди повинен був бути зменшеним в залежності від ступеню вини потерпілого. В наслідок зазначеного, згідно наказу №1468 [PERSON] було призначено щомісячні виплати відшкодування шкоди згідно довідки «Шахта Південнодонбаська №1», де позивач працював на момент визначення стійкої працездатності, з урахуванням відсотка втрати працездатності та відсотка його вини у нещасному випадку, та зазначила, що набранням чинності Правилами від 1993 року не скасовано Правила 1984 року. Оскільки з 06.01.1974р. по 19.10.1993р. позивач перебував в трудових відносинах з Шахтою «Південнодонбаська №1», здійснити перерахунок розміру сум щомісячних виплат по Постанові №276 відповідач не мав можливості із-за відсутності інформації стосовно середнього заробітку [PERSON] за січень-квітень 1992 р. та розміру підвищення коефіцієнту тарифних ставок на вищевказаній шахті, за вказаний час. Таким чином, при призначені та перерахунку сум щомісячного відшкодування шкоди [PERSON] зі сторони керівництва шахти, були відсутні які-небудь порушення законодавства. Крім того, коефіцієнт збільшення тарифних ставок і посадових окладів з 01.09.1996 р. 2,38, відповідно до наказу Міністра вугільній промисловості України від 04.03.1996 року № 72, не поширювався на збільшенні отримуваних щомісячних сум втраченого заробітку у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а лише був застосований з метою збільшення долі тарифів в середньомісячній заробітній платі в межах наявного фонду споживання. За дорученням Кабінету Міністрів України Верховним Судом України дано роз`яснення від 01.04.2002 року № 1-3/89, що оскільки коефіцієнт 2,38 збільшення тарифних ставок і посадових окладів працівників вугільної промисловості передбачає збільшення долі тарифу в середньомісячній заробітній платі в межах наявного фонду споживання, збалансованішим є перерахунок відшкодування збитку з урахуванням збільшеного середньомісячного заробітку. Тому застосування коефіцієнта 2,38 з 01.09.1996 року є не обгрунтованим, оскільки реально на шахті «ім.. А.Ф. Засядька», цей коефіцієнт не застосовувався оскільки не привів до фактичного підвищення заробітної плати. Просила відмовити в задоволенні позову, Представник відповідача, ВВД ФССНВНВ в Волноваському районі Донецької області [PERSON] , діюча на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду надала заперечення та пояснила, що згідно довідки про розмір втраченого заробітку на 01.04.2002 р. щомісячна страхова виплата складає 41,44 грн., що більш ніж новий розрахунковий розмір (26,19 грн), а розмір страхових виплат на 01.04.2001 р., складатиме 146,34х15%= 21,95 грн., у зв`язку з цим відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Щодо позовних вимог про зобов`язання відділення Фонду встановити новий розмір щомісячних страхових виплат у сумі 69,91 рублів, пояснила, що Відділення Фонду не має правових підстав самостійно встановлювати новий розмір щомісячної страхової виплати, відділення фонду продовжує здійснення страхових виплат у розмірі визначеному довідкою про розмір втраченого заробітку на дату передачі справи ( довідка складається підприємством та передається за актом), крім того суми визначені в рублях, а не у гривнях. Дослідивши матеріали справи, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що при виконанні трудових обов`язків 17.01.1958 року позивач отримав травму тазу, що підтверджено актом про нещасний випадок на виробництві від 17.01.1958 року. Рішенням ВТЕК від 06.09.1990 року позивачу встановлено 20 % стійкої втрати професійної працездатності строком на 2 роки. Рішенням ВТЕК від 14.10.1992 року позивачу встановлено 15 % стійкої втрати професійної працездатності строком на 2 роки. Рішенням ВТЕК від 01.09.1994 року позивачу встановлено 15 % стійкої втрати професійної працездатності безстроково. (а.с. 10-12) Наказами підприємства шахти ім. А.Ф. Засядько від 19.12.1988 року № 1468 та від 24.09.1990 року за № 572 про відшкодування шкоди у зв`язку з каліцтвом позивачу призначено відшкодування шкоди в розмірі 46 (сорок шість) руб. 60 коп. Наказом підприємства від 19.03.1992 року № 855 про відшкодування шкоди у зв`язку з каліцтвом позивачу здійснено перерахунок відшкодування шкоди, яка за період з 01.01.1992 року по 08.09.1992 року стала дорівнювати 221 (двісті двадцять один) руб. 84 коп. Наказом підприємства від 30.09.1994 року № 1132 про відшкодування шкоди у зв`язку з каліцтвом позивачу нараховане відшкодування в сумі 121,10руб, яке повинно було йому виплачуватися з 09.09.1994 року, безстроково. (а.с. 14-17) Згідно довідок підприємства від 25.04.2002 року № 1294 та №1535 позивачу за період з 01.04.2001 року по 31.03.2002 року здійснювалося відшкодування спричиненої шкоди в розмірі 34,74грн. (а.с. 18, 19) Відповідно постанови Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Київському районі м. Донецька від 07.06.2002 року № 3621 позивачу продовжено виплату раніше призначеної щомісячної грошової суми з 01.04.2002 року - безстроково. (а.с.20) В судовому засіданні встановлено та ніким не спростовано, що позивачу висновком МСЕК від 14 жовтня 1988 року первинно визначено стійку втрату працездатності в розмірі 20%, та наказом по підприємству шахта ім. А.Ф.Засядько №1468 від 19.12.1988 року, у відповідності до Правил відшкодування шкоди №690 від 03.07.1984 року, призначено відшкодування шкоди в сумі 46,60руб.,виходячи з наступного розрахунку: 466,60руб. х 50%(вина потерпілого в нещасному випадку) = 233,02руб. 233,02руб. х 20%(відсоток стійкої втрати працездатності) = 46,69руб. Відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України № 276 від 26.05.1992 року «Про заходи щодо виконання Постанови Верховної Ради України «Про підвищення соціальних гарантій для населення`підприємства, установи і організації повинні були провести з 1 травня 1992р. перерахування розмірів відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, виходячи із середньої заробітної плати відповідних працівників підприємств, установ, організацій за січень-квітень 1992 р., відкоригованого на величину фактичного підвищення тарифних ставок і посадових окладів. Згідно доказів наданих позивачем, які не були оскаржені відповідачем, перерахунок відшкодування шкоди у відповідності до вище зазначеної норми проведено не було, позивач, як отримував відшкодування шкоди з урахуванням 50% вини в нещасному випадку так і продовжив її отримувати, як це було передбачено діючим на час призначення виплати законодавством Відповідно до наданих документів та пояснень представника відповідача шахти ім. А.Ф.Засядько, підприємство було і є орендним підприємством і заробітна плата на ньому на час призначення та подальшої виплати [PERSON] , відшкодування була більшою ніж передбачено постановою КМ України № 276 від 26.05.1992 року ( за січень квітень 1992 року) Крім того, коефіцієнт збільшення тарифних ставок і посадових окладів з 01.09.1996 р. 2,38, відповідно до наказу Міністра вугільній промисловості України від 04.03.1996 року № 72, не поширювався на збільшенні отримуваних щомісячних сум втраченого заробітку у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а лише був застосований з метою збільшення долі тарифів в середньомісячній заробітній платі в межах наявного фонду споживання. За дорученням Кабінету Міністрів України Верховним Судом України дано роз`яснення від 01.04.2002 року № 1-3/89, що оскільки коефіцієнт 2,38 збільшення тарифних ставок і посадових окладів працівників вугільної промисловості передбачає збільшення долі тарифу в середньомісячній заробітній платі в межах наявного фонду споживання, збалансованішим є перерахунок відшкодування збитку з урахуванням збільшеного середньомісячного заробітку. Тому застосування коефіцієнта 2,38 з 01.09.1996 року є не обгрунтованим, оскільки реально на шахті «ім.. А.Ф. Засядька», цей коефіцієнт не застосовувався оскільки не привів до фактичного підвищення заробітної плати. Середня заробітна плата вагонщика по шахті «ім.. А.Ф. Засядька», за період січень грудень 1996 року склала: Січень -16668,00 карб. Лютий 20016,00 карб. Березень 22018,00 карб. Квітень 22118,00 карб. Травень 21454,00 карб Червень 20810,00 карб. Липень 20810,00 карб. Серпень 19353,00 карб. Вересень 193,61 грн. Жовтень 194,91 грн. Листопад 207,16 грн. Грудень 209,03 грн. . Згідно п.28 „ Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків" (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993р. №472 з наступними змінами) перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться у разі: - зміни ступеня втрати професійної працездатності; зміни складу сім`ї померлого; - підвищення розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян в порядку, визначеному законодавством; - підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств. З 01 квітня 2001р. набув чинності Закон України „Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності",згідно п.3 Прикінцевих положень якого уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим законом підприємства не відшкодували матеріальної та моральної шкоди, виплачується цими підприємствами, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Особиста справа [PERSON] була передана відповідачем Шахта ім. «Засядька А.Ф.»до Відділення виконавчої дирекції Фонду в Київському районі м. Донецька, де йому були продовжені страхові виплати з 07.06.2002 року, про що винесено постанову за№3621. (а.с.20) Згідно п.2 ст. 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності`від 22 лютого 2001 року, Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Згідно частини 2 ст.29 Закону України „Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», розмір відшкодування шкоди позивачу з врахуванням роз`яснень Пленуму Верховного Суду України підлягає перерахуванню з 01 березня наступного року на коефіцієнт росту середньої заробітної плати у галузях національної економіки, тобто з 01 березня 2003р. - на коефіцієнт 1,182, у 2004 році - 1, 152, у 2005 році - 1, 238, у 2006 році - 1, 203, у 2007 році - 1.183, у 2008 році 1,125, у 2009 році -1,000. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає. Як вбачається з письмових заперечень відповідача ВВД ФССНВНВ в Волноваському районі Донецької області, та наведених в них роз`ясненнях, які перевірені судом, в разі виконання вимог позивача та його представника , страхову виплату необхідно зменшити до 21,95 грн, що фактично заборонено діючим законодавством. За таких обставин в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі ( а.с 180 ) Жодним нормативним актом чи законом України не передбачено збільшення страхових виплат на відсотки вини постраждалого, якщо вони були враховані при призначенні виплат відповідно до діючого на той період законодавства. На основі викладеного,

Outcome: dismissed