Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-14 00:00:00

13 липня 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Нива», третя особа на боці відповідача [PERSON] про скасування наказу про звільнення з роботи за прогули, поновлення на роботі, стягнення коштів за вимушений прогул та моральних збитків в сумі 10000 грн. Вимоги обґрунтовує тим, що з квітня 2001 року до 15.06.2012 року він являвся членом СВК «Нива» та працював головним інженером вказаного господарства. Наказом голови СВК «Нива» від 14.06.2012 року був звільнений з роботи з 15.06.2012 року, відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Своє звільнення вважає незаконним та з порушенням положень Кодексу законів про працю України. В судовому засіданні позивач та представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечуючи проти позову зазначив, що [PERSON] було звільнено з займаної посади у зв'язку з відсутністю на робочому місці з 10.05.2012 року по 12.05.2012 року включно, про що складений відповідний акт та доповідна від 14.05.2012 р.; письмові пояснення з приводу відсутності на роботі [PERSON] не надавав, письмові вимоги та листи щодо надання пояснень [PERSON] не надсилалися. На усну вимогу правління господарства надати пояснення своєї відсутності на роботі [PERSON] 24.05.2012 р. було надано довідку Марївського ФАПу про перебування на амбулаторному лікуванні з 11 по 12 травня 2012 року. Щодо відсутності на роботі 10 травня 2012 р. [PERSON] пояснив, що в той день був на роботі, однак працівники господарства спростовують цей факт. 30.05.2012 р. [PERSON] було надано відпустку строком 14 календарних днів. У зв'язку з відсутністю на робочому місці без поважних причин, [PERSON] був звільнений з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України з дотриманням чинного законодавства. Вимоги [PERSON] про поновлення на роботі та стягнення відповідних сум вважає неправомірними, такими що задоволенню не підлягають. Третя особа в судовому засіданні пояснив, що займає посаду голови СВК «Нива». 10.05.2012 р. о 7-00 год. ранку він проводив нараду, на якій [PERSON] було в усній формі надано наряд організувати роботу по бригадам. Після наради [PERSON] був відсутній на роботі весь день з 7-30 год. до 16-00 год. Крім цього, 11 та 12 травня 2012 р. [PERSON] також не зявлявся на роботі, причини неявки не повідомляв, на телефонні дзвінки не відповідав. Довідку ФАПу про перебування на лікуванні за 11 та 12 травня 2012 р. [PERSON] надав лише 24.05.2012 р., яку вважає безпідставною, оскільки в разі хвороби працівника повинен бути виданий лікарняний лист. Просив відмовити в задоволенні позову, оскільки відсутність працівника на роботі більше 3-х годин є прогулом та підставою для звільнення. Суд, вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, свідків, приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.04.2001 року [PERSON] прийнятий в члени СВК «Нива», 19.04.2001 р. прийнятий зав гаражем (наказ № 9а від 18.04.2001 р.), з 03.04.2006 р. головним інженером (наказ № 12 від 03.04.2006 р.), що підтверджується записами в трудовій книжці. Наказом голови СВК «Нива» № 44 від 14.06.2012 року [PERSON] звільнено з роботи в СВК «Нива» за прогули відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України з 15.06.2012 р. (а.с.8). З даним наказом [PERSON] було ознайомлено 15.06.2012 року, про що свідчить власноручна відмітка останнього на наказі. Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня ) без поважних причин. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 18, 22 постанови № 9 від 06.11.1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом і перевіряти їх відповідність законові. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно проявилось правопорушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п.1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника. Статтею 149 КЗпП України врегульований порядок застосування дисциплінарних стягнень, згідно з яким до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмового пояснення. При обранні стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Згідно зі ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення, як догана чи звільнення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Із пояснень представника відповідача та третьої особи в суді видно, що останній не з'ясовував у [PERSON] причини відсутності на роботі з 10.05.2012 р. до 12.05.2012 р., не відбирав у позивача письмових пояснень з цього приводу, а тому при обранні виду стягнення не міг в повній мірі врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок та чи дійсно мало місце порушення [PERSON] трудової дисципліни. Відсутність працівника на роботі мають підтверджувати відповідні документи. Зокрема: доповідна записка безпосереднього керівника працівника та один або кілька актів (де стоятимуть підписи кількох осіб) про відсутність працівника на робочому місці в сукупності більше 3-х годин протягом дня. Але доки власник не вживе всіх можливих заходів для з'ясування причин прогулу, то звільнити працівника за прогул не можна. Отже, перед тим як звільняти працівника за прогул, власник (уповноважений ним орган) повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмового пояснення (таке загальне правило прописано в ч. 1 ст. 149 КЗпП для всіх дисциплінарних стягнень), аби з'ясувати причини порушення трудової дисципліни. Як вбачається з матеріалів справи підставою для звільнення [PERSON] була доповідна від 14.05.2012 р. про відсутність [PERSON] на робочому місці 10,11,12 травня 2012 року, яка складена не безпосереднім керівником [PERSON], а його підлеглим - бригадиром тракторної бригади [PERSON], обліковцем [PERSON] та трактористом [PERSON] Акт про відсутність працівника на робочому місці в день відсутності 10, 11 та 12 травня 2012 р. не складався, а наданий суду акт від 14.05.2012 р. складений працівниками СВК «Нива», підписи яких ніким не завірені, не може бути визнано належним доказом. Факт відсутності позивача на роботі у період з 10.05.2012 року по 12.05.2012 року підтверджується табелем обліку робочого часу, поясненнями свідків [PERSON], Кус пакова В.А., [PERSON], які в судовому засіданні показали, що в травні 2012 року була посівна, 10.05.2012 р. приблизно о 10 год. ранку зламалася сівалка, в звязку з чим намагалися розшукати [PERSON], але на території господарства його не було, на телефонні дзвінки він не відповідав, та протягом всього дня працівники СВК «Нива» не бачили [PERSON] ні на території с. Марївка (тракторна бригада № 1), ні на території с. Зелене (тракторна бригада № 2), ні на центральному складі запчастин, ні у рем майстерні, ні в адмінбудівлі господарства. Відсутність 11 та 12 травня 2012 р. не заперечується самим позивачем. Суд вважає, що надана позивачем довідка Марївського ФАПу від 12.05.2012 р. про перебування на амбулаторному лікуванні з 11.05.2012 р. по 12.05.2012 р. не є підставою для звільнення від роботи, оскільки тимчасова непрацездатність працівника засвідчується листком непрацездатності згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя України від 13.11.2001 р. № 455, в звязку з чим суд приходить до висновку, що прогул дійсно мав місце. Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на час звільнення являвся членом профспілкового комітету та був обраний представником профспілкового комітету в правлінні СВК «Нива», про що свідчить протокол № 1 засідання профспілкового союзу працівників СВК «Нива» від 06.11.2011 р. 01.06.2012 р. голова правління СВК «Нива» звернувся до виборного органу первинної профспілкової організації СВК «Нива» з клопотанням про надання дозволу на звільнення головного інженера [PERSON], за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, так як він був відсутній на робочому місці без поважних причин з 10.05.2012 року по 12.05.2012 року, про що складено відповідний акт та доповідну. Згідно відповіді на клопотання про звільнення профспілкового комітету СВК «Нива» від 06.06.2012 р. згоди на звільнення [PERSON] не вбачається. Профкомом було запропоновано надати [PERSON] іншу роботу та не нараховувати зарплату за 10,11,12 травня 2012 р. При цьому у зазначеній відповіді відсутнє посилання на протокол засідання профспілкового комітету, стаття КЗпП України, за якою надана пропозиція надання працівнику іншої роботи, не зазначено коли відбулося засідання та обставини, які розглядались на засіданні профспілкового комітету. При цьому суду не надано витягу з протоколу засідання профспілкового комітету, в звязку з чим суд приходить до висновку про відсутність згоди профспілкового комітету СВК «Нива» на звільнення [PERSON] Згідно ч.2 статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою органу якого вони є, а також вищестоящої профспілки, тобто райкому профспілки. Згода районного профспілкового органу на звільнення позивача з роботи в матеріалах справи також відсутня, що підтверджується повідомленням Компаніївського райкому профспілки працівників агропромислового комплексу від 24.07.2012 р. № 37. З встановлених обставини вбачається, що при звільнені [PERSON] з роботи за п.4 статті 40 КЗпП України допущені грубі порушення норм діючого законодавства про працю, в звязку з чим вимога про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі підлягає задоволенню. Відповідно до статті 235 КЗпП України, при винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи. Суд вважає за необхідне стягнути з сільськогосподарського виробничого кооперативу «Нива» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 3259 (три тисячі двісті пятдесят девять) гривень 78 коп. При визначені суми яка підлягає стягненню, суд виходив із тривалості вимушеного прогулу та суми середнього заробітку позивача. Вимушений прогул із дати звільнення до дати постановлення рішення по справі становить два місяці (з 15.06.2012 р. по 15.08.2012 р.). Середній заробіток за один місяць становить 1629,89 грн.(Довідка від 09.08.2012 № 158). Згідно правил, передбачених пп. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначив згадані в рішенні суми, що підлягають стягненню на користь позивача, без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обов'язок доводити наявність моральної шкоди покладено на позивача (ст. 60 ЦПК України). Разом з тим, позивач не обґрунтував та не навів доказів на підтвердження того, що саме протиправні дії (бездіяльність) відповідача викликали певні зміни у його житті - порушили звичайний для нього спосіб життя; ці зміни примушують його докладати додаткових зусиль для організації свого життя; таких доказів не встановлено і під час розгляду справи. В судовому засіданні не встановлено даних, які б свідчили, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачу спричинені моральні страждання, відповідно відсутні підстави, передбачені ст.237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про судовий збір", ст. ст. 79-80, 88 ЦПК України судовий збір у сумі 321,90 грн., від сплати якого позивач був звільнений у встановленому законом порядку, підлягає стягненню з відповідача. Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по справі в сумі 1322,40 грн.

Outcome: partial