Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд с даним позовом в якому вказав, що 2 жовтня 2007 року між ним та [PERSON] акціонерним товариством комерційний банк «Надра»було укладено договір «Автопакет»№05/10/2007/840-К/830 про надання кредиту в сумі 99000 доларів США на придбання автотранспортного засобу із сплатою 13 відсотків на рік. Пунктом 2.1 Договору було передбачено сплату щомісячного платежу в сумі 1825 доларів США. На забезпечення виконання цього Договору 02.10.2007 року було укладено договір застави автомобіля AUDI Q7, заводський номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований МРВ [PERSON] України в Одеській області 2.10.2007 року, свідоцтво про реєстрацію ВНС 076362, а також договір поруки №05/10/2007/840-П/830 від 02.10.2007 року з відповідачем [PERSON] 29 січня 2009 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра»було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №05/10/2007/840-К/830 від 02.10.2007 року, відповідно до якої було зменшено щомісячну суму мінімально необхідного платежу до 1398 доларів США а 20 серпня 2010 року було укладено Додаткову угоду №2 до договору «Автопакет»№05/10/2007/840-К/830 від 02.10.2007 року, відповідно до якої договір було викладено в новій редакції. Посилаючись на те, що договір «Автопакет»та додаткові угоди до нього не відповідають вимогам законодавства, зокрема Цивільному кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів»та іншим нормативним актам просив визнати договір недійсним та застосувати наслідки недійсного правочину. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявились, заперечення на позов не надали, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. За заявою представника позивача про згоду на ухвалення по справі заочного рішення суд розглянув справу за наявними матеріалами. У зв'язку з цим, на підставі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто через неявку відповідача, за даною цивільною справою, враховуючи письмову заяву позивача з цього приводу, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку. Судом встановлено наступні обставини, та відповідні ним правовідносини. 2 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] акціонерним товариством комерційний банк «Надра»було укладено договір «Автопакет»№05/10/2007/840-К/830 про надання кредиту в сумі 99000 доларів США, відповідно до якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити банку відсотки в розмірі 13 відсотків річних. Строк дії кредитного договору було встановлено до 01.10.2014 року. Пунктом 1.1.2 Договору передбачено, що ціль кредиту на придбання Автотранспортного засобу. Пунктом 2.1 Договору було передбачено сплату щомісячного платежу в сумі 1825 доларів США. На забезпечення виконання цього Договору 02.10.2007 року було укладено договір застави автомобіля AUDI Q7, заводський номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований МРВ [PERSON] України в Одеській області 2.10.2007 року, свідоцтво про реєстрацію ВНС 076362, а також договір поруки №05/10/2007/840-П/830 від 02.10.2007 року з відповідачем [PERSON] 29 січня 2009 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра»було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №05/10/2007/840-К/830 від 02.10.2007 року, відповідно до якої було зменшено щомісячну суму мінімально необхідного платежу до 1398 доларів США а 20 серпня 2010 року було укладено Додаткову угоду №2 до договору «Автопакет»№05/10/2007/840-К/830 від 02.10.2007 року, відповідно до якої договір було викладено в новій редакції, зокрема строк дії договору продовжено до 01.10.2017 року. Відповідно до п.23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»(далі Закон) споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Оскільки відповідно до договору кредит було надано для придбання автотранспортного засобу, тобто продукції, то цей кредит є споживчим та має відповідати вимогам, встановленим Законом стосовно споживчих кредитів. Статтею 11 Закону встановлено вимоги, яким має відповідати договір про надання споживчого кредиту, зокрема відповідно до частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. На порушення вказаних вимог Закону в Договорі №05/10/2007/840-К/830 від 02.10.2007 року детального розпису вартості кредиту для споживача не міститься. Відсутній цей детальний розпис і в Додатковій угоді №2 від 20.08.2010 року. Графік, який міститься в Додатку №2 до Додаткової угоди №2 від 20.08.2010 року не може вважатись детальним розписом вартості кредиту для споживача, з огляду на те, що він містить лише суми необхідних внесків. Крім того цей графік було складено лише 20.08.2010 року у той час як договір укладено 02.10.2007 року. Дата видачі кредиту у Договорі №05/10/2007/840-К/830 від 02.10.2007 року відсутня. Немає такої дати і в новій редакції Договору, яку викладено в Додатковій угоді №2 від 20.08.2010 року. Більш того, в пункті 1.1 Додаткової угоди №2 від 20.08.2010 року вказано, що «кредитор надає позичальнику…грошові кошти», тобто надасть у майбутньому, у той час як станом на 20.08.2010 року кредит майже три року як було надано. Договором від 02.10.2007 року було передбачено, що право дострокового повернення кредиту обмежується необхідністю письмово попереджати банк про намір дострокового повернення кредиту шляхом подачі відповідної заяви за десять днів (п.4.4.1). Відповідно до Додаткової угоди №2 від 20.08.2010 року право дострокового повернення кредиту було обмежено більше, та обумовлено не лише необхідністю письмово попередити банк про намір дострокового погашення кредиту за 5 днів (п.4.4.1), а ще й обовязком в разі дострокового погашення кредиту або його частини, сплатити банку комісію в розмірі 2% від суми, яка погашається достроково (п.2.11). Відповідно до частини 5 ст. 11 Закону до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими:…2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача… 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. У кредитному Договорі №05/10/2007/840-К/830 від 02.10.2007 року міститься умова стосовно обовязку Позичальника застрахувати предмет застави в страховій компанії, що входить до переліку акредитованих Банком (п. 4.3.17), тобто умова про необхідність для споживача інший договір з третьою особою, визначеною кредитодавцем. Відповідно до ч.5 ст. 11 Закону ця умова є несправедливою та дискримінаційною. Відповідно до Додаткової угоди №2 від 20.08.2010 року ця умова, передбачає не лише обовязок Позичальника оформити в акредитованій страховій компанії договір страхування транспортного засобу, а й обовязок надати банку копії договору страхування та платіжного документу про внесення страхового платежу (п. 4.3.2). Ці положення Договору прямо суперечать вимогам Закону. На порушення вимог п.4 ч.5 ст.11 Закону Договором №05/10/2007/840-К/830 від 02.10.2007 року (пункт 4.2.7) та Додатковою угодою №2 від 20.08.2010 року (пункт 4.2.8) встановлено дискримінаційні відносно споживача правила зміни відсотковою ставки. Зокрема передбачено право банку вимагати збільшення відсоткової ставки в разі розірвання Позичальником договору страхування із страховою компанією, яка співпрацює з банком по банківському продукту «Автопакет», а також якщо Позичальник припиняє перерахування заробітної плати або інших регулярних надходжень на рахунок, відкритий в банку. При цьому в разі незгоди Позичальника із новим розміром відсоткової ставки банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати відсотків та можливих штрафних санкцій. Вказана умова фактично означає право банку змінювати розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку, суперечить вимогам ч.2 ст. 1056-1 ЦК України та є дискримінаційною відносно споживача, оскільки не передбачає для нього можливості продовжувати користуватись кредитом при його незгоді із підвищенням кредитної ставки. З Договору №05/10/2007/840-К/830 від 02.10.2007 року та Додаткової угоди №2 від 20.08.2010 року (пункти 1.1) вбачається, що сума договору виражена виключно у іноземній валюті, без посилання на грошову одиницю України. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2009 року по справі №2-3235/2009 відносно відповідача [PERSON] акціонерного товариства комерційний банк «Надра»встановлено, що відсутність у кредитному договорі посилання на гривню не відповідає вимогам закону, тому кредитний договір на підставі вимог ч.1 ст. 203 ЦК України не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, оскільки правочин не може суперечити актам цивільного законодавства. Встановлений Декретом Кабінету Міністрів України №15-93 від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання та валютного контролю»порядок здійснення валютних операцій на території України, нормативні акти Національного Банку України, які регламентують порядок та умови використання іноземної валюти на території України, та наявність у банку банківської ліцензії, не виключають необхідності додержання при укладанні кредитних договорів вимог Цивільного кодексу України, зокрема ст. ст. 524, 533 ЦК України. Таким чином відсутність в Договорі №05/10/2007/840-К/830 від 02.10.2007 року та Додатковій угоді №2 від 20.08.2010 року вказівки на еквівалент суми договору, яка виражена в доларах США, в грошовій одиниці України не відповідає вимогам закону та обставинам, встановленим судовим рішенням відносно відповідача [PERSON] акціонерного товариства комерційний банк «Надра». Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про необхідність задоволення часткового позову про визнання договору недійсним з огляду на чисельні порушення вимог законодавства при укладенні Договору №05/10/2007/840-К/830 від 02.10.2007 року, Додаткової угоди №1 від 29.01.2009 року та Додаткової угоди №2 від 20.08.2010 року договору. Суд вважає, що без умов Договору, які є недійсними, Договір не було б укладено, тому недійсність цих положень тягне за собою недійсність Договору в цілому. Відповідно ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно в даному випадку позивач повинен повернути банку отриману ним суму в розмірі 99000 доларів США, а банк повинен повернути позивачу усе отримане на виконання недійсного договору. Оскільки в обох випадках мова йде про гроші, суд вважає за можливе застосувати залік взаємних вимог. За укладеним кредитним договором позивач отримав від банку 99000 доларів США. Відповідно до наданих суду документів з 20.11.2007 року по 01.08.2012 року позивач сплатив банку 52989,43 долара США. Таким чином залишок отриманої суми складає 46010,57 долари США. Відповідно до офіційного курсу долара США до гривні, встановленого Національним банком України на 21.08.2012 року, 100 доларів США становлять 799,300 грн. Таким чином сума яку позивач повинен повернути банку складає 367762,49 грн. (46010,57*799,3/100=367762,49). Зобовязання позивача укладеним кредитним договором було забезпечено заставою автомобіля AUDI Q7, та порукою відповідача [PERSON] Відповідно до п.1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у випадку припинення зобовязання, забезпеченого заставою. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Таким чином, оскільки судом визнано недійсним основний договір, мають бути розірвані і договори, які мають від нього похідний характер, а саме договір застави та договір поруки. На підставі викладеного,

Outcome: partial