Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, уточнила позовні вимоги та просить суд визнати неправомірним її звільнення з роботи згідно наказу № 4-к від 03 лютого 2012 року та поновити її на посаді директора дочірнього підприємства Моквинторф державного підприємства Рівнеторф, стягнути з ДП Рівнеторф на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку середньоденного заробітку 272 грн 25 коп з моменту неправомірного звільнення по день прийняття судового рішення, стягнути з ДП Рівнеторф на її користь 10000 грн на відшкодування завданої їй моральної шкоди, а також понесені нею судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 04 лютого 2011 року відповідач уклав з нею контракт на виконання обовязків директора дочірнього підприємства Моквинторф ДП Рівнеторф терміном дії до 11 травня 2013 року. Наказом № 4-к від 03 лютого 2012 року відповідач звільнив її з посади у звязку із закінченням строку дії контракту, що суперечить терміну дії контракту, а тому звільнення з такої підстави вважає незаконним. Крім того, вказує на ряд порушень трудового законодавства, які, на її думку, допустив відповідач при її звільненні, а саме: персонально не попередив її про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці, чим порушив вимоги ч.1 ст.49-2 КЗпП України; в день звільнення не видав їй належно оформлену трудову книжку та не провів повного розрахунку, чим порушив вимоги ст.47, ст.116 КЗпП України; не дотримався гарантій, встановлених для неї, як для одинокої матері, що має дитину віком до чотирнадцяти років, чим порушив вимоги ч.3 ст.184 КЗпП України. Також посилається на те, що своїми неправомірними діями відповідач завдав їй моральної шкоди, яку вона оцінює у 10000 грн. Представник ДП Рівнеторф [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, вважає їх незаконними та необґрунтованими і просить суд в позові відмовити повністю. На заперечення позовних вимог посилається на те, що звільнення позивача з посади директора дочірнього підприємства Моквинторф ДП Рівнеторф було проведено відповідачем у відповідності до вимог трудового законодавства. Контракт з позивачем був укладений на термін з 04 лютого 2011 року по 04 лютого 2012 року, а не по 11 травня 2013 року, як зазначає позивач, а тому звільнення позивача 03 лютого 2012 року саме по закінченню терміну дії контракту є цілком правомірним. Вказує на те, що у своєму примірнику контракту позивач здійснила підміну першого та четвертого аркушу, на яких зазначено термін дії контракту. Оскільки позивач була звільнена по закінченню строку трудового договору, що не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника, відповідач не зобовязаний був попереджувати її про майбутнє звільнення. Також зазначає, що відповідач, враховуючи положення ч.3 ст.184 КЗпП України, запрошував позивача зявитися для розгляду питання її подальшого працевлаштування, однак позивач це запрошення проігнорувала. Таким чином, подальше працевлаштування позивача не відбулося не з вини відповідача, а через її власне небажання. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а тому позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на посаді директора дочірнього підприємства Моквинторф ДП Рівнеторф відповідно до контракту, укладеного між нею та ДП Рівнеторф на термін з 04 лютого 2011 року по 04 лютого 2012 року. Наказом директора ДП Рівнеторф від 03 лютого 2012 року № 4-к Про звільнення [PERSON] була звільнена з посади директора дочірнього підприємства Моквинторф з 03 лютого 2012 року у звязку із закінченням строку дії контракту відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. Як на підставу незаконності свого звільнення з роботи позивач посилається на те, що відповідач уклав з нею контракт терміном з 04 лютого 2011 року по 11 травня 2013 року і, звільнивши її 03 лютого 2012 року у звязку із закінченням строку дії контракту, порушив умови контракту. Вказані позивачем обставини суд визнає недоведеними. З укладеного між сторонами контракту (п.32) слідує, що цей контракт був укладений в двох примірниках, які зберігалися у кожної із сторін. На вимогу суду кожна із сторін надала суду оригінал свого примірника контракту на пяти аркушах. На першому та четвертому аркушах контракту зазначено термін його дії: на примірнику, який надала позивач, - з 04 лютого 2011 року по 11 травня 2013 року, а на примірнику, який надав відповідач, - з 04 лютого 2011 року по 04 лютого 2012 року. У звязку з вказаними розбіжностями терміну дії контракту та посиланням представника відповідача на підміну позивачем першого та четвертого аркушів її примірника, за клопотанням представника відповідача судом було призначено судову технічну експертизу документів. Як слідує з висновку експерта від 31 жовтня 2012 року № 323, зображення друкованого тексту другого, третього, пятого аркушів контракту (примірник позивача) та всіх пяти аркушів (примірник відповідача) виконані на одному чорно-білому лазерному принтері чи ксероксі, а друкований текст першого та четвертого аркушів (примірник позивача) виконані на іншому чорно-білому лазерному принтері чи ксероксі. Наукова обґрунтованість висновку експерта не викликає у суду сумнівів у його правильності та достовірності, а тому вказаний висновок приймається судом до уваги. Враховуючи встановлені висновком експерта фактичні дані, які узгоджуються з фактичними даними, що містяться в інших письмових доказах по справі, та відповідають обставинам, на які посилається відповідач у своїх запереченнях проти позову, суд вважає встановленим, що контракт між сторонами був укладений на термін саме з 04 лютого 2011 року по 04 лютого 2012 року. За встановлених по справі обставин звільнення позивача з посади директора дочірнього підприємства Моквинторф з 03 лютого 2012 року у звязку із закінченням строку дії контракту відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України суд визнає таким, що відповідає вимогам чинного трудового законодавства, а тому є правомірним. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання неправомірним її звільнення з роботи згідно наказу № 4-к від 03 лютого 2012 року та поновлення її на посаді директора дочірнього підприємства Моквинторф ДП Рівнеторф суд визнає недоведеними та безпідставними, а тому вони задоволенню не підлягають. Оскільки решта позовних вимог [PERSON], а саме, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, вони також не підлягають задоволенню. При цьому суд враховує, що положення ч.1 ст.49-2 КЗпП України щодо персонального попередження працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці, на спірні правовідносини сторін не поширюється. Як слідує з умов контракту (п.25), за два місяці до закінчення терміну його дії він міг бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий чи інший термін. Суд також визнає, що при звільненні позивача з роботи відповідачем були дотримані і вимоги ч.3 ст.184 КЗпП України, якою встановлені гарантії для одиноких матерів, що мають дитину віком до чотирнадцяти років, а саме, обовязкове працевлаштування у випадку звільнення після закінчення строкового трудового договору. З наданих відповідачем письмових доказів (листів та акту) слідує, що позивачу пропонувалася робота на іншій посаді, однак від такої пропозиції позивач відмовилася. Вказана обставина позивачем в судовому засіданні не заперечувалася.

Outcome: dismissed