Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-15 00:00:00

у липні 2012 року позивач [PERSON] звернувся у суд з позовом до відповідачів ПАТ "[PERSON] Аваль" та [PERSON] про визнання кредитного договору від 03.04.2007 року недійсним, оскільки, вважає позивач, цей договір був укладений під впливом психічного насисльства. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов повністю і пояснив, що в квітні 2007 року шляхом насильства, шахрайства, шантажу зі сторони відповідача [PERSON] його змусили укласти договір кредиту з ПАТ "[PERSON] Аваль". Привезли до банку, взяли паспорт, він розписалася в договорі кредиту, у квитанції про одержання грошей, але грошей в руки не брав,гроші забрала дружина [PERSON] Тепер вияснилось, що кредит не погашено і банк вимагає повернення кредитуБабієм В.І. Позивач [PERSON] вважає, що кредитний договір, укладений між ним та ПАТ [PERSON] Аваль" 03.04.2007 року, необхідно визнати недійсним, оскільки він грошей в кредит не отримував, гроші банку повинен повертати [PERSON], який психологічно тиснув на нього і примушував взяти кредит.Він працював у ФГ "Поділля інввест", головю якого був [PERSON], який сказав, що якщо [PERSON] не оформить на себе кредитний договір і не передасть гроші на розвиток господарства, то він його звільнить з роботи, не дасть документи для реєстрації в центрі зайнятості.Обіцяли гроші погасити без позивача, але до цього часу не погасили.Позивач звертався зі скаргами у прокуратуру, у міліцію, але ніхто до відповідальності [PERSON] не притягнув.Просить задовольнити позов. Представник відповідача ПАТ "[PERSON] Аваль" [PERSON] надав суду письмові заперечення на позов ( а.с.9). Під час судового засідання позов не визнав і пояснив, що 03.04.2007 року між позивачем та ПАТ "[PERSON] Аваль"був укладений кредитний договір строком на 36 місяців, відповідно до якого позивач отримав 15000 гривень . Ні зі сторони банку, ні зі сторони [PERSON] до позивача не застосовувалося будь-яке насильство для укладення кредитного договору.Позивач свідомо добровільно отримав кредит у банку, ним підписаний кредитний договір, він отримала кредит і розпорядився ним на свій [PERSON] не укладав договір кредиту з ПАТ "[PERSON] Аваль", не підписував його, не отримував гроші в банку, а тому не може бути відповідачем. Оскільки позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили, що позивач уклав кредитний договір з ПАТ "[PERSON] Аваль " під впливом насильства, пропустив строк позовної давності звернення до суду , то представник відповідача [PERSON] просить позов залишити без задоволення. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] також не визнав позов і пояснив, що [PERSON] взагалі не належний відповідач по цій справі, оскільки кредитний договір між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ "[PERSON] Аваль" був укладений з дотриманням всіх вимог, передбачених ст.203 ЦК України. [PERSON] не заперечує, що між позивачем [PERSON]та працівниками ФГ "Поділля Інввест" було укладено усний договір позики кредитних коштів [PERSON], які вклали у виробництво та згодом частково повернули з доходів господарства. Оскільки ФГ "Поділля інввест" продало свої корпоративні права [PERSON], що мешкає в м.Вінниця, який обізнаний з залученням коштів громадян, і в п.7 договору купівлі-продажу ( а.с.18) зазначено щодо розрахунків з позичальниками, то , вважає [PERSON], позивач з вимогою повернення грошей має право звернутися до нового власника ФГ "Поділля інввест" [PERSON] Представник відповідача [PERSON] [PERSON] також вважає, що позивачем без поважних причин пропущено строк позовної давності звернення до суду за захистом свого права, просить позов залишити без задоволення. Вислухавши сторони та їх представників,вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення по слідуючим підставам. Як вбачається з договору ( а.с.33-34 ) 03.04..2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ "[PERSON] Аваль" було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач отримав 15000 гривень кредиту. Цей договір позивач просить визнати недійсним, оскільки, на його думку, цей договір був вчинений проти йогої волі, внаслідок психічного насильства зі сторони відповідача [PERSON] Відповідно до до ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивач [PERSON], крім своїх голослівних тверджень, що відповідач [PERSON] вчинив до нього психічне насильство та примушував укласти кредитний договір з ПАТ "[PERSON] Аваль", пообіцявши звільнити з роботи та не видати документів для реєстрації в центрі зайнятості, не надав суду жодних доказів, які б свідчили про це. Навпаки, як вбачається з тексту позовної заяви, який не заперечив у суді позивач, у квітні 2007 року позивачу [PERSON] відповідач [PERSON] запропонував оформити кредитний договір з ПАТ "[PERSON] Аваль", а грошові кошти, що будуть надані банком, передати господарству для забезпечення його виробничих потреб, пообіцяв самостійно погашати кредит та відсотки за його користування, на що він добровільно згодився. З показів позивача вбачається, що такі кредити взяла більшість працівників ФГ "Поділля інввест", що свідчить про те, що відповідач [PERSON] не міг чинити психічний тиск майже на весь колектив фермерського господарства, бо колектив за бажанням мав можливість вчинити опір цьому тиску.Тобто, позивач не надав суду доказів, які б свідчили, що зі сторони відповідача [PERSON]до нього було застосовано такий психічний тиск, під дією якого він не міг відмовитися від отримання кредиту в банку . Відповідно до вимог ст.203 ЦК України правочин є чинним , якщо особа, яка вчиняє правочин, має необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі; правочин вчинено у формі, встановленій законом; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків. З показів сторін у суді , з матеріалів справи вбачається, що вказаний кредитний договір відповідає всім вимогам Закону і підстав для визнання його недійсним немає. Позивач та його представник у суді не надав суду жодних доказів, які б свідчили, що зі сторони працівників ПАТ "[PERSON] Аваль" або з боку іншої особи до нього був застосований фізичний чи психічний тиск. З оглянутої у суді архівної судової справи №2-Н-95/09 вбачається, що 03.11.2009 року Чечельницьким районним судом за заявою ПАТ "[PERSON] Аваль" було видано наказ про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] 14519.55 гривень кредиту. Копія наказу та всі додані до нього документи позивач отримав 09.11.2009 року, що підтверджується поштовим повідомленням. З заявою про скасування цього наказу позивач до суду не звертався, що свідчить про визнання ним боргу на той час. Суд вважає, що позивач [PERSON]. пропустив передбачений ст.257 ЦК України трирічний строк звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права,що є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відповідно до ч.2 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства.З позовної заяви, з показів позивачки у суді вбачається, що насильство до позивачки [PERSON] було застосовано у квітні 2007 року. Позивач також пропустив спеціальний п"ятирічний строк позовної давності звернення до суду, перед бачений ч.3 ст.258 ЦК України, чинною на момент укладення договору 03 . 04.2007 року.

Outcome: dismissed