Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Приватного підприємства «ФВ», в якому просить стягнути з Приватного підприємства «ФВ»на її користь 12029,20грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04 липня 1995 року між [PERSON] (Покупець) та ТОВ «Паралакс»(Продавець) укладено договір № Н13-2600 купівлі-продажу квартири № 23 «Г», розташованої за адресою м. Харків, вул. Героїв Праці, 25/71. На вимогу продавця грошові кошти за квартиру у розмірі 1.202.920.000 карбованців були сплачені Приватному підприємству «ФВ». Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2001 року у цивільній справі за позовом приватної фірми «Урей»до [PERSON] та ТОВ «Паралакс»визнано недійсним договір купівлі-продажу № Н13-2600 від 04.07.1995 року[ADDRESS] Г по вул. Героїв Праці, 25/71 в м. Харкові, укладений між ТОВ «Паралакс»та позивачем; визнано за ПФ «Урей»право власності на квартиру № 23 «Г»по вул. Героїв Праці, буд. 25/71 в м. Харкові; зобовязано МіськБТІ м. Харкова анулювати реєстрацію квартири № 23 «Г»по вул. Героїв Праці. 25/71 в м. Харкові за [PERSON]; витребувано квартиру з володіння позивача. 16 серпня 2010 року Московський районний суд м. Харкова скасував рішення від 01.10.2001р. у цивільній справі № 2-137/2001р. за нововиявленими обставинами, а ухвалою від 10 січня 2011 р. провадження у цивільній справі за позовом ПФ «Урей»до [PERSON] та ТОВ «Паралакс»закрито. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 20.09.2011р. у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про витребування майна (квартири № 23 «Г», розташованої за адресою м. Харків, вул. Героїв Праці, 25/71) з чужого незаконного володіння відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.10.2011 року відмовлено у відкритті касаційного провадження, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.04.2012 р. відмовлено у допуску до перегляду Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.10.2011р. 05.07.2012р. позивач направила відповідачу заяву про повернення отриманих коштів, яка ним залишена без відповіді та задоволення. З огляду на викладене, посилаючись на приписи ст. 1212 ЦК України, просить стягнути з Приватного підприємства «ФВ»на її користь 12029,20грн. отриманих останнім без достатньої правової підстави. В судове засідання позивач не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином; направив на адресу суду заяву, в якій зазначив, що просить розглядати справу без його участі, позов підтримав в повному обсязі. Крім цього, в заяві позивач зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Приватним підприємством «ФВ» до матеріалів справи надана заява, в якій відповідач просить застосувати до позовних вимог строки позовної давності та з цим підстав відмовити в задоволенні позову. Доводи зазначеної заяви обґрунтовує тим, що грошові кошти, які просить стягнути позивач були начебто перераховані 20.06.1995р. на розрахунковий рахунок ПП «ФВ»на виконання договору купівлі-продажу квартири №23 «Г»в будинку №25/71 по вул.Героїв Праці в м. Харкові, укладеного 04.07.1995р. між [PERSON] та ТОВ «Паралакс», який було визнано недійсним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.10.2001р. по цивільній справі за позовом ГІФ «Урей»до [PERSON] та ТОВ «Паралакс», яке набрало законної сили. Про порушення свого права [PERSON] дізналась 01.10.2001р. оскільки приймала участь у розгляді зазначеної цивільної справи. Тобто [PERSON] звернулась до суду з вимогою про стягнення грошових коштів, які були начебто сплачені нею на виконання умов зазначеного договору, майже через 11 років після того, як вона дізналась про порушення свого цивільного права. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, доказів поважності неявки у судове засідання не надав. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що 19 червня 1995 року [PERSON] уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Паралакс»(який є дольщиком у будівництві житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Героїв праці, 25/71 (секції В,Г) за договором №3/2 від 10.04.1995року з ОПЗП «Харківвторресурси») договір про дольову участь в будівництві житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Героїв праці, 25/71 (секції В,Г). У відповідності до умов зазначеного договору позивач зобов'язалась внести на будівництво житла - 1.202.920.000 (один мільярд двісті два мільйони дев'ятсот двадцять тисяч) карбованців, а ТОВ «Паралакс»зобов'язувалось передати їй одну двокімнатну квартиру, № 23 «Г»на шостому поверсі секції «Г», житловою площею 27, 88 кв. м., загальною площею 49,30 кв. м. На підтвердження виконання умов договору щодо внесення грошових коштів позивачем до матеріалів справи надано копію листа ТОВ ВКФ «Паралакс»від 20.06.1995 року, згідно якого ТОВ ВКФ «Паралакс»в рахунок оплати квартири № 23 «Г»житловою площею 27, 88 кв. м., загальною площею 49,30 кв. м., розташованої на шостому поверсі секції «Г»по вул. Героїв Праці, 25/71 у м. Харкові, просить [PERSON] перерахувати грошові кошти у розмірі [NUMBER] карбованців на рахунок ПП «ФВ»; копію довідки АКБ «Україна» від 30.06.1998 року № 110-11 про перерахування позивачем на рахунок ПП «ФВ»[NUMBER] карбованців; копію меморіального ордеру від 04.07.1995 року про перерахування на рахунок ПП «ФВ»8852000крб. 04 липня 1995 року між позивачем та ТОВ «Паралакс»укладено договір № Н13-2600 купівлі-продажу спірної квартири, зареєстрований на біржі «Слобода». 21 серпня 1995 року квартира була зареєстрована за позивачем на праві власності в Харківському міському бюро технічної інвентаризації та видано технічний паспорт. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2001 року у цивільній справі за позовом приватної фірми «Урей»до [PERSON] та до ТОВ «Паралакс»визнано недійсним договір купівлі-продажу № Н13-2600 від 04.07.1995 року[ADDRESS] Г по вул. Героїв Праці, 25/71 в м. Харкові, укладений між ТОВ «Паралакс»та [PERSON]; визнано за ПФ «Урей»право власності на квартиру № 23 «Г»по вул. Героїв Праці, буд. 25/71 в м. Харкові; зобовязано МіськБТІ м. Харкова анулювати реєстрацію квартири № 23 «Г» по вул. Героїв Праці. 25/71 в м. Харкові за [PERSON]; витребувано квартиру з володіння позивача. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2010 року скасовано рішення від 01.10.2001р. у цивільній справі № 2-137/2001р. за нововиявленими обставинами, а ухвалою від 10 січня 2011 р. провадження у цивільній справі за позовом ПФ «Урей»до [PERSON] та ТОВ «Паралакс»закрито. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 20.09.2011р. у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] теперішнього власника квартири № 23 Г по вул. Героїв Праці, 25/71 в м. Харкові, про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ віл 14.10.2011 року відмовлено у відкритті касаційного провадження, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.04.2012 р. відмовлено у допуску до перегляду Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.10.2011р. Посилаючись на те, що будь-які договірні відносини між [PERSON] та ПП «ФВ»відсутні, грошові кошти у розмірі [NUMBER] карбованців перераховані на рахунок ПП «ФВ»безпідставно, ПП «ФВ»утримує зазначені кошти без належної правової підстави, [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Згідно до приписів частин 1, 2 та 3 ст. 1212 ЦК України, на підставі якої позивач просить стягнути з відповідача зазначену вище грошову суму, особа , яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За змістом вказані нормі ЦК України передбачають можливість виникнення недоговірних майнових зобовязань двох видів: 1) унаслідок безпідставного набуття майна за рахунок іншої особи; 2) унаслідок безпідставного збереження майна за рахунок іншої особи. Зобов'язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: по-перше, щоб мало місце набуття або зберігання майна, по-друге, щоб набуття або зберігання здійснено за рахунок іншої особи, по-третє, щоб були відсутні правові підстави для набуття або зберігання майна. У ч. 2 ст. 1212 ЦК встановлюється правило, відповідно до якого виникнен ня зобовязань з безпідставного набуття майна не обмежується поведінкою тільки потерпілого або набувача майна. Дане зобовязання може виникнути у результаті дій третіх осіб або бути наслідком події. Вимога про «повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні»(п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК) означає, що у разі припинення зобовязання через неможливість його виконання, яке виникло внаслідок обставин, за які жодна із сторін не від повідає, або у звязку із добровільною відмовою від зобовязання обох сторін, сторона, що виконала своє зобовязання повністю або частково, має право вима гати повернення виконаного. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про повернення позивачеві грошових коштів, отриманих ПП «ФВ»без достатньої правової підстави. На підтвердження перерахування грошових коштів позивачем до матеріалів справи надано копію довідки АКБ «Україна»від 30.06.1998 року № 110-11 про перерахування позивачем на рахунок ПП «ФВ»[NUMBER] карбованців; копію меморіального ордеру від 04.07.1995 року про перерахування на рахунок ПП «ФВ»8852000крб. При цьому суд зауважує, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 20.09.2011 року, яке набрало законної сили, встановлено, що довідка АК АПБ «Україна»від 30.06.98 року, з якої вбачається, що 20.06.95 року позивачем здійснено перерахування коштів у розмірі [NUMBER] карбованців ПП фірмі «ФВ» не є належним доказом по справі, оскільки Інструкцією НБУ № 7 «Про безготівкові розрахунки в господарському обороті України»така форма розрахунку як довідка не передбачена. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно меморіального ордеру від 04.07.1995 року [PERSON] перерахувала на користь ПП «ФВ» 88520000карбованців. Відповідно до п. 3 Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні»від 15.08.1996р. № 762/96 українські карбованці підлягають обміну на гривні (банкноти та розмінну монету) за курсом 100000 карбованців на 1 гривню. Таким чином, 88520000карбованців відповідають на даний час 885,20гривень, які підлягають стягненню на користь позивача. Доводи заяви відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строків позовної давності не прийняті судом до уваги, оскільки умовою виникнення зобовязань, передбачених главою 83 ЦК України, є відсутність правової підстави юридичного факту для набуття, збереження майна однією особою за рахунок іншої особи. Причому обовязок з повернення такого майна виникає з моменту, коли особа дізналась про безпідставність одержання цього майна. 05.07.2012 року позивачем на адресу відповідача направлена вимога про повернення безпідставно отриманих грошових коштів, яка отримана ПП «ФВ»12.07.2012 року, а тому суд зазначає, що строк звернення до суду позивачем не пропущено. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial