Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-16 00:00:00

У вересні 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у розмірі 50% від заробітку відповідача щомісячно на утримання їхніх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Мотивуючи свої вимоги позивач зазначає, тим, що сімейне життя відповідачем поступово погіршувалося, що призвело до припинення між ними шлюбно-сімейних відносин, та вона переконана в тому, що збереження їх шлюбу суперечило б її інтересам, але відповідач відмовляється підтримувати матеріально їх неповнолітніх дітей, які залишилися на її вихованні та утриманні. Позивач підтримала позов і просила розглянути справу без її участі, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач не повідомив суду причину своєї неявки, хоча про дату і місце розгляду справи був повідомлений під розписку відповідно до ч.3 ст.191 ЦПК України, про що свідчить приєднаний до матеріалів справи довідковий лист від 27 листопада 2012 року. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 06 серпня 1994 року у Довгопристанській сільській Раді Первомайського району Миколаївської області, актовий запис № 4 ; від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Однак сімейне життя сторін не склалося, що повязано з тим, що кожен з сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю. Будучи незадоволеними таким сімейним життям, сторони в квітні 2012 року припинили шлюбно-сімейні відносини, а станом на теперішній час позивач остаточно переконалася в тому, що збереження шлюбу з відповідачем суперечило б її інтересам. З огляду на наведене та враховуючи положення ч.1 ст.24 СК України, згідно з якою шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторонами не заявлені. Проте між сторонами не досягнуто згоди щодо суми коштів, необхідних для нормального виховання та розвитку їх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які залишилися на вихованні матері позивача [PERSON] У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно положень ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Позивач [PERSON] працює у Одеській міській інфекційній лікарні на посаді сестри-господарки, але грошей, які вона заробляє, їй з дітьми не вистачає Як вбачається з довідки про доходи від 16.08.2012 року, відповідач С.Л. працює контролером в ДП „Одеський морський торговельний порт, та його середньомісячна заробітна плата за період з лютого по липень 2012 року складала 3 523,80 грн. (21142,80грн./6міс.=3523,80грн.). Інших неповнолітніх дітей або непрацездатних утриманців у сторін немає. З огляду на наведене, суд вважає, що неповнолітні діти сторін потребують матеріальної допомоги батька, який може надавати дітям таку допомогу. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 107,30 грн., повязані зі сплатою нею судового збору, а також стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 214,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved