Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] сільськогосподарського підприємства Обрій про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, в якому стверджує, що 24.03.2008 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди землі за № 269, відповідно до умов якого вона передала відповідачу у строкове платне користування земельну ділянку, площею 2,7076 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області та належить їй відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 051905, виданого Бершадською районною державною адміністрацією на підставі Розпорядження № 318 від 25.11.2002 року, зі сплатою відповідачем орендної плати у грошовій формі в сумі 1175,15 грн. на рік. Починаючи з дати укладення договору відповідач приступив до використання земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва та отримання продукції і доходів від її реалізації, що підтверджується [PERSON] приймання-передачі обєкта оренди від 24.03.2008 року, а також сплачував їй орендну плату за користування земельною ділянкою у натуральній формі - сільськогосподарською продукцією. При цьому договір оренди був зареєстрований у ДП Центр ДЗК 28 вересня 2010 року за № 041003600290. Відповідно до п. 19 договору оренди передача земельної ділянки орендарю здійснюється у п'ятиденний термін після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Користуючись її необізнаністю та неграмотністю в даних договірних відносинах, в порушення умов договору оренди, відповідач ввів її в оману щодо обставин, які мають істотне значення та 24 березня 2008 року ініціював передачу йому земельної ділянки і складення акту приймання-передачі об'єкта оренди. Відповідач порушив вимоги ст. 17, 25 Закону України Про оренду землі, згідно якої орендар зобов'язаний приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі і в свою чергу не виконав умови п.п. 19, 30 договору оренди земельної ділянки. В зв'язку з тим, що відповідач порушив істотні умови договору оренди земельної ділянки, якою згідно зі ст. 15 Закону України Про оренду землі є умови та строки передачі земельної ділянки орендарю, то згідно ч. 2 ст. 15 Закону України Про оренду землі порушення вимог ст. 17 цього Закону є підставою для визнання договору недійсним. В зв'язку з цим позивачка [PERSON] просила визнати договір оренди земельної ділянки № 269 від 24 березня 2008 року, зареєстрований в ДП Центр ДЗК 28 вересня 2010 року за № 041003600290 недійсним та зобов'язати відповідача повернути їй орендовану земельну ділянку за актом приймання-передачі. Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши заяву, в якій повідомив, що позов підтримує та просить справу розглянути у відсутності позивачки [PERSON] та у його відсутності за наявними у справі доказами. Представник відповідача [PERSON] сільськогосподарського підприємства Обрій, с. Тирлівка Бершадського району Вінницької області [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення, згідно з якими вважає, що немає підстав для визнання договору оренди недійсним, оскільки він зареєстрований в ДП Центр державного земельного кадастру Вінницької регіональної філії Бершадського району і містить всі передбачені законодавством істотні умови. Відповідно до Закону договір оренди земельної ділянки набирає чинності після його реєстрації, тому перебіг строку оренди починається саме з дати державної реєстрації договору, а розбіжності в моменті реєстрації договору і в моменті передачі ділянки не можуть впливати на його дійсність. До набрання чинності договором оренди земельної ділянки, його умови виконувались сторонами добровільно, що підтверджується тим, що позивачка [PERSON] в період з 2008 р.- 2010 р. отримувала орендну плату в розмірі, обумовленому договором, що вона не заперечує у своїй позовній заяві. 29.09.2008 року ПСП"Обрій" уклало договір з Центром державного земельного кадастру, за умовами якого Центр ДЗК зобов'язався за плату надати послуги з ведення державного реєстру земель. На виконання умов цього договору відповідач відповідно до платіжного доручення №443 від 04.12.2008 року здійснив оплату послуг в сумі 6372 грн. Однак, з незалежних від ПСП "Обрій", с. Тирлівка причин договір оренди землі від 24.03.2008 року було зареєстровано у Державному реєстрі земель лише 28.09.2010 року за № 041003600290. Враховуючи те, що згідно п.8 умов договору, він є укладеним строком на п'ять років, та оскільки відповідно до ч.1 ст. 210 ЦК України та п.19 договору даний правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації, тобто з 28.09.2010 року, то він є чинним до 28 вересня 2015 року. Крім того, всі істотні умови договору сторонами виконані, а тому підстав для визнання недійсним договору оренди землі № 269 від 24.03.2008 року немає. Виходячи з вищевикладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПСП Обрій с. Тирлівка про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 051905, виданого 25 грудня 2002 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,7076 га, що розташована на території Тирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області ( а.с.6). 24 березня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] сільськогосподарським підприємством Обрій укладено договір оренди землі № 269, згідно якого в оренду ПСП Обрій передана належна позивачці [PERSON] земельна ділянка площею 2,7076 га. Договір зареєстрований у Бершадському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП Центр ДЗК 28 вересня 2010 року за № 041003600290 ( а.с. 8-9). 24 березня 2008 року між сторонами було підписано акт визначення меж земельної ділянки на місцевості ( а.с.7) та акт приймання-передачі обєкта оренди ( а.с.9 на звороті). Позивачка [PERSON], обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначила, що договір оренди слід визнати недійсним: з підстав, передбачених ст.. 230 ЦК України, зазначивши, що відповідач, користуючись її необізнаністю та неграмотністю в даних договірних відносинах в порушення умов договору оренди, ввів її в оману щодо обставин, які мають істотне значення і 24 березня 2008 року ініціював передачу земельної ділянки й складення акту приймання-передачі земельної ділянки та з підстави порушення відповідачем істотних умов договору оренди землі щодо умов та строків передачі земельної ділянки. Згідно з ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Істотні умови договору оренди землі визначені ч. 1 ст. 15 Закону України Про оренду землі. Згідно ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст. 20 Закону України Про оренду землі, в редакції, що діяла на момент укладення оспорюваного правочину, укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Згідно зі ст. 18 цього Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. За правилами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу (ч. 1). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3). Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено можливість зміни або розірвання договору у разі істотного порушення договору другою стороною. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 20 постанови Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 6 листопада 2009 року № 9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт оману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає, оскільки цивільним законодавством не передбачено визнання недійсним правочину, зокрема договору оренди земельної ділянки з підстав невиконання однією із сторін істотних умов договору, а саме щодо строків передачі земельної ділянки, також позивачкою [PERSON] не доведено, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки був укладений нею під впливом обману зі сторони відповідача ПСП Обрій, так як вона, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, з власної волі уклала із відповідачем оспорюваний нею договір оренди землі №269 від 24 березня 2008 року, підписавши договір, сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору, зокрема і щодо умов та строків передачі земельної ділянки в оренду, а саме: договором встановлено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у пятиденний термін після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі, водночас 24.03.2008 року сторони підписали акт приймання-передачі обєкта оренди, крім того сторонами у справі визнано той факт, що починаючи з березня 2008 року відповідачем використовувалась земельна ділянка та позивачка [PERSON] одержувала від відповідача орендну плату за її використання у натуральній формі-сільськогосподарською продукцією.

Outcome: dismissed