Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві позивач зазначає, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 21.08.1998 року по 12.12.2002 року. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] [INFO]. У зв'язку з ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме несплатою аліментів, ухиленням від зустріч з дитиною, просила суд позбавити відповідача батьківських прав та стягнути судові витрати. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, зазначав, що до сьогоднішнього дня відповідач заінтересованості у спілкування з дитиною не виявив, долею сина не цікавився, допомоги на утримання дитини не надає, ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Також зазначала, що 15.08.2009 року уклала шлюб з [PERSON] Після реєстрації шлюбу вона з чоловіком та сином переїхали до м. Київ. Після переїзду до м.Київа [PERSON] сина не навідував, матеріальної допомоги не надавав, телефонував лише на свята, духовним та фізичним розвитком не цікавиться. Усю допомогу сину надає чоловік позивача [PERSON], який має намір усиновити сина відповідача. Відповідач [PERSON] у судовому засідання позов визнав у повному обсязі, пояснюючи, що дійсно з сином не бачиться, допомоги на їх утримання не надає через тяжке матеріальне становище, наявність хвороб, фізичним і духовним розвитком не цікавиться, у м.Київі сина не навідував. Третя особа районна адміністрація по Орджонікідзевському районі Запорізької міської ради, як орган опіки та піклування з врахуванням визнання позову відповідачем підтримала свій письмовий висновок. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, у зв'язку з наступним. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. Згідно ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом під час розгляду справи, встановлено, що 21.08.1998 року між [PERSON].та [PERSON] укладено шлюб. Від даного шлюбу [INFO] року народився син [PERSON]. 12.02.2002 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя шлюб між сторонами розірвано, стягнуто з [PERSON] аліменти у розмірі ? частини усіх доходів на утримання сина, починаючи з 01.10.2002 року, але не менше ?? неподаткового мінімуму. Після розірвання шлюбу син лишився проживати разом із матір'ю. 15.08.2009 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та разом із сином переїхала до м. Києва. Малолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю, чоловіком матері та братом за адресою: [ADDRESS] (а.с.8), навчається у 7 класі школи №125 м. Києва. Як встановлено у судовому засіданні і не заперечується сторонами, батько матеріальної допомоги в утриманні дитини не надає тривалий час, що підтверджується довідкою Оржонікідзевського ВДВС (а.с.7), у школу не відводить і не забирає, духовним розвитком дитини не цікавиться, свої зобов'язання щодо виховання та розвитку дитини не здійснює. Згідно статті 150 СК України встановлено, що "батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарання, які принижують людську гідність дитини", а згідно статті 155 СК України встановлено, що "здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини", але відповідач свої зобов'язання щодо виховання та розвитку дитини не здійснює. Таким чином, найважливіший обов'язок матері та батька - це обов'язок виховувати, ростити дитину. Це обов'язок не лише перед дитиною, а й перед усім суспільством та державою. За змістом ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» детально визначають, які дії належить вчиняти батькам для розвитку дитини як особистості. Зокрема, у відповідності до норм цих законів, батьки зобов'язані виховувати у дітей працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до старших, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За приписами пп.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Стаття 18 Конвенції про права дитини передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В судовому засіданні з'ясовано, що [PERSON] не піклується про свого малолітнього сина, позбавив сина свого батьківського піклування, усунувся від його виховання та утримання. Фактично [PERSON] ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини. Вказані обставини підтверджені поясненнями відповідача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], характеристиками зі школи на дитину, заявою [PERSON] та іншими письмовими доказами , які містяться у матеріалах справи. Згідно із ст. 174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки наявними у справі доказами підтверджується факт ухилення відповідача від виховання та утримання дитини, відповідач вказані обставини визнає та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для прийняття заяви відповідача та про задоволення позовних вимог. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача сплачені судові витрати -107,30 грн. Виходячи з викладеного, відповідно до ст. ст. 150, 164, 166 СК України;

Outcome: approved