Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позов до відповідачів у якому вказала, що з травня 1993 року вона перебувала у трудових відносинах з Промисловим об'єднанням «АтоЗАЗ»(на сьогоднішній день -Публічне акціонерне товариство «ЗАЗ»), працюючи за спеціальністю архіваріус. 18 серпня 1993 року з нею на роботі стався нещасний випадок, внаслідок якого вона отримала травму, що підтверджується актом форми Н-1 №115 від 28.08.1993 року. За висновком МСЕК №114114 від 22.08.2000 року їй встановлено 80% втрати професійної працездатності, друга група інвалідності, безстроково. У зв'язку з нещасним випадком на роботі позивач вважає, що їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 100000 гривень та просить суд стягнути її солідарно з відповідачів. Позивач та її представник, будучи належним чином повідомленими судом про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Позивач надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача -Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Запоріжжі в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, відсутність у позивача права на відшкодування моральної шкоди на час її отримання, про що надав суду письмові заперечення (а.с.35-38). Представник відповідача -Публічного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівний завод»в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що його підприємство не несе відповідальності по зобов'язанням промислового об'єднання «АтоЗАЗ», з яким позивач перебувала у трудових відносинах у 1993 році. Заслухавши представників відповідачів, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 18 серпня 1993 року з [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві. 10 вересня 1993 року комісією з розслідування нещасного випадку створеною на підприємстві було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві №115 від 10 вересня 1993 року. 20 січня 1994 року згідно з випискою акту огляду ВТЕК, позивачу було первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності в розмірі 50%. Таким чином, судом встановлено та сторонами справи визнано, що стійка втрата професійної працездатності у зв'язку з травмуванням позивача на виробництві, у його відношенні вперше встановлена 20 січня 1994 року. За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце. Кодекс законів про працю України Законом №1356-ХІV від 24 грудня 1999 року був доповнений статтею 237-1, якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди. Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Таким чином, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, завданої працівникові при виконанні ним трудових обов'язків, станом на 20 січня 1994 року, передбачене не було. Відповідно до пункту третього розділу ХІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника -Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Доказів ліквідації юридичної особи, з якою позивач перебувала у трудових віносинах на час нещасного випадку, матеріали справи не містять, відповідні клопотання позивачем та її представником з цього приводу не заявлялися. Крім того, згідно зі статутними документами -ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод», що зареєстрований 04 січня 2003 року (а.с.45), є правонаступником Спільного українсько-корейського підприємства з іноземною інвестицією у формі закритого акціонерного товариства «АвтоЗАЗ-Деу»та Закритого акціонерного товариства з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод»(а.с.48). Отже, позивачем та її представником не доведено, що відповідач ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» є правонаступником промислового об'єднання «АвтоЗАЗ»чи відкритого акціонерного товариства «Авто-ЗАЗ», на час роботи на якому з [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві. Відповідні клопотання позивачем та її представником з цього приводу не заявлялися. Згідно листа Управління реєстрації та єдиного реєстру Запорізької міської ради від 18.06.2012 року №128/03-12 на теперішній час ПАТ «АвтоЗАЗ»є правонаступником всіх прав та обовязків ВАТ «Запорізький автомобілебудівельний завод»у звязку з перейменуванням. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим в задоволені позову [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed