Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-30 00:00:00

08 січня 2013 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачкою. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що останнім часом відповідачка почала зловживати спиртними напоями та з цього приводу виникали сварки, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили розірвати шлюб. Позивач суду пояснив, що причиною розірвання шлюбу є систематичне зловживання відповідачкою спиртними напоями, що негативно вплинуло на їхні взаємні стосунки і на виховання малолітньої доньки. В зв'язку з чим він з відповідачкою припинив шлюбні відносини і з серпня 2011 року вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, в кожного окремий бюджет. З грудня 2012 року він забрав до себе дочку, яка на даний час проживає разом з ним. Він тривалий час сподівався, що дружина змінить своє ставлення до спиртного, сімейних стосунків, але вона продовжує зловживати спиртними напоями, хоча неодноразово проходила курс лікування від алкоголізму, тому він категорично налаштований на розлучення. Відповідачка позов визнала повністю. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог та враховуючи їх визнання відповідачкою, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 25 грудня 2009 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 175. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Під час шлюбу в них народилась дочка - [PERSON], [INFO], батьком якої є позивач, а матір'ю - відповідачка, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи, яка на час розгляду справи проживає разом з позивачем. Як вбачається пояснень сторін, спільне сімейне життя у позивача та відповідачки не склалося. З серпня 2011 року проживають окремо, тобто з того часу шлюбні відносини припинились, перестали вести спільне господарство, в кожного свій окремий бюджет. Причиною того, що перестали підтримувати сімейні стосунки, стало те, що відповідачка почала зловживати спиртними напоями, внаслідок цього виникали сварки, що негативним чином вплинуло на виховання їх малолітньої дитини. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.18, п. 3 ст.51, ч. 3 ст.56, ч. 1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідачки. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з пояснень сторін, спору щодо розподілу сумісно нажитого майна у них немає. Спір щодо визначення постійного місця проживання дитини буде вирішуватися в судовому порядку. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно пояснень відповідачки після розірвання шлюбу вона бажає залишити за собою право на прізвище [PERSON] Понесені судові витрати позивач просив з відповідачки не стягувати. На підставі викладеного,

Outcome: approved