Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги наступним: 05.10.2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра»та відповідачем було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до якого останній отримав кредитну картку VІSA № 77963391 з лімітом кредитування в розмірі 4 000,00 грн. Відповідно до п. 5.2.4, 5.2.5 договору відповідач зобов'язувався здійснювати оплату послуг згідно тарифів позивача у строки, передбачені умовами даного договору, здійснювати погашення обов'язкових мінімальних платежів з першого дня наступного розрахункового періоду до 15 числа наступного місяця включно. При цьому для відповідача встановлюється розмір щомісячного обов'язкового мінімального платежу в відсотках від фактичної суми кредитної заборгованості згідно обраного тарифного пакету. Відповідач свої зобовязання щодо повернення кредиту належним чином не виконав, порушивши умови договору щодо погашення кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, яка станом на 29.12.2011 року становить 8 714,09 грн. Позивач неодноразово повідомляв відповідача про факт виникнення заборгованості та її розмір, однак на даний час кредитна заборгованість не погашена. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки вважає, що позивачем не правильно нараховані відсотки за кредитним договором та штраф. Також зазначив, що кредитні кошти він отримав, але у звязку із фінансовою кризою перестав сплачувати кошти за кредитним договором. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: 05.10.2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та відповідачем було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до якого останній отримав кредитну картку VІSA № 77963391 з лімітом кредитування в розмірі 4 000,00 грн. Відповідно до п. 11.4, 11.6 договору банк нараховує позивачу відсотки за користування кредитом щомісячно в білінговий день на суму фактичної кредитної заборгованості з дати фактичного списання коштів з карткового рахунку до дати погашення кредиту. Згідно положень п. 5.2.4, 5.2.5 договору відповідач зобовязувався здійснювати оплату послуг згідно тарифів позивача у строки, передбачені умовами даного договору, та здійснювати погашення обов'язкових мінімальних платежів з першого дня наступного розрахункового періоду до 15 числа наступного місяця включно. Відповідач свої зобовязання щодо повернення кредиту належним чином не виконує, у звязку з чим у нього перед банком виникла заборгованість. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. З поданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 29.12.2011 року заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 3 998,96 грн., за основними відсотками - 1 444,49 грн. Зважаючи на те, що відповідачем визнано факт невиконання обовязку повернення кредиту та не подано доказів невірності даного розрахунку, суд приходить до висновку про те, що зазначена сума заборгованості по тілу кредиту та нарахованим відсоткам підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В той же час суд критично відноситься до вимоги позивача про стягнення 2 533,01 грн. заборгованості по відсоткам, що утворилася внаслідок дії додаткової відсоткової ставки, та 737,63 грн. штрафу. Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. Як в самому позові, так і в додатках до нього позивач належним чином не обґрунтовує вимогу про стягнення додаткових відсотків та пені. Жодним чином не зазначено, яким чином, за які порушення, в який період та з якої суми були нараховані позивачем вказані додаткові відсотки та штраф. Фактично позивач обмежився простим декларуванням зазначеної заборгованості позивача перед банком, не давши з цього приводу жодного розрахунку, що унеможливлює перевірку даної обставини судом. В судове засідання представник позивача також не зявився, пояснення з цього приводу не надав. Зважаючи на наведене суд приходить до висновку про недоведеність позовної вимоги про стягнення з відповідача 2 533,01 грн. заборгованості по відсоткам, що утворилася внаслідок дії додаткової відсоткової ставки, та 737,63 грн. штрафу. Таким чином загальна сума заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 5 443,45 грн. В іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Outcome: approved