Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-09 00:00:00

ВАТ «Полтавський ГЗК» звернулось до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати [PERSON] та неповнолітню [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в кімнаті № 734 гуртожитку № 1 в будинку № 1 по вул. Портовій в м. Комсомольську. Зазначені вимоги, обґрунтовуються посиланням на те, що відповідач разом з донькою не проживають у вказаному житловому приміщенні без поважних причин понад встановлені Законом строки, з огляду на що мають бути визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Представник позивача в судове засідання не зявилась, направила до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує протии розгляду справи в заочному провадженні. Відповідач до суду не зявилась, про час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку. (а.с. 36) Представник органу опіки та піклування в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи, повідомлений у встановленому законом порядку. Приймаючи до уваги наявні у справі докази, а також позицію позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що 09.07.1996 року відповідачу на підставі ордеру СО № 2993, виданому за спільним рішенням адміністрації та профкома ВАТ ПГЗК була виділена кімната № 734 в гуртожитку № 1 по вул. Портовій в м. Комсомольську (ст. 12). Зазначену кімнату надано в звязку з роботою на ВАТ «Полтавський ГЗК», де відповідач [PERSON] працювала кухарем. (а.с. 10). Згідно довідки від 30.11.2010 р. гуртожиток № 1 по вул.. Портовій в м. Комсомольську включений до Акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу ВАТ «Полтавський ГЗК» від 27.12.1994 р. та знаходиться на його балансі. (а.с. 8). Як вбачається з наданої довідки, на час розгляду справи судом у спірному житловому приміщенні значаться зареєстрованими відповідач: [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. (а.с. 8). Приймаючи до уваги, що спірні відносини не врегульовані Законом, суд відповідно до положень ч. 7 ст. 11 ЦПК України застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини в даному випадку аналогію закону і погоджується з позицією представника позивача щодо можливості застосування до спірних відносин положень ст.ст. 71, 72 ЖК України, які регулюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно по положень ст. 72 ЖК України провадиться в судовому порядку. Як вбачається із змісту наданих актів, датованих 05.11.2011 р., 06.04.2012 р. [PERSON], [PERSON] в наданому житловому приміщенні не проживають більше трьох років. В зазначеній кімнаті проживає [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14, 37). Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, провівши аналіз представлених сторонами доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в суді знайшов підтвердження факт непроживання відповідача у спірному жилому приміщенні понад встановлені ст. 71 ЖК України строки. Відповідно до розяснень, що містяться в постанові ПВСУ № 2 від 12.04.1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України у справах про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Судом встановлено, що в спірному житловому приміщенні відповідач не проживає протягом такого тривалого строку і в будь-який спосіб не вирішила питання з власником житлового фонду щодо збереження за нею права на житло, що є переконливим свідченням прояву її абсолютної байдужості до спірної кімнати і дає суду підставу дійти остаточного висновку про відсутність у [PERSON] поважної причини для непроживання в спірному приміщенні та формального збереження житла за собою, що відповідно до положень ст.72 ЖК України є підставою для задоволення вимог позивача в повному обсязі. Питання про судові витрати по справі вирішено судом відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved