overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на гаражний бокс № 4-44, який знаходиться на четвертому поверсі будівлі [ADDRESS]. Посилався на те, що за умовами договору він сплатив вартість гаражного боксу, а відповідач збудував цей гаражний бокс у березні 2009р. та ввів його в експлуатацію. Стверджував, що він фактично користується спірним гаражним боксом, але відповідач не здійснює ніяких дій для передачі гаражного боксу у власність позивача, чим порушує права останнього. В судове засідання сторони не зявилися та надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, а представник відповідача позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Як вбачається з угоди (а.с.5-6), сторони 27.01.2003 р. уклали договір за умовами якого відповідач зобовязався збудувати до 30.07.2003р. гаражний бокс за рахунок залучених від позивача коштів і передати збудований бокс у власність позивачу. Згідно квитанції, довідки (а.с.6,7,8) позивач в порядку виконання угоди оплатив вартість будівництва гаражного боксу в сумі 27 731,00 грн. Як вбачається з плану та акту (а.с.18-19,25-31) гаражний комплекс по [ADDRESS] був збудований і прийнятий в експлуатацію в березні 2009 року, але відповідач не передав позивачу ніяких правовстановлюючих документів для оформлення спірного гаражного боксу у власність. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва та введення його в експлуатацію а згідно ст. 876 ЦК України власником обєкта будівництва є замовник, якщо інше не передбачено договором. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», розміщення інвестицій у будь-яких об'єктах, крім тих, інвестування в які заборонено або обмежено цим Законом, іншимиактами законодавства України, визнається невід'ємним правом інвестора і охороняється законом. Інвестор самостійно визначає цілі, напрями, види й обсяги інвестицій, залучає для їх реалізації на договірній основі будь-яких учасників інвестиційної діяльності. Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій. Відповідно до ст. 9 вищевказаного Закону, основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦПК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи те, що договір є обовязковими для виконання сторонами та те, що нерухоме майно прийнято до експлуатації, його будівництво проінвестовано позивачем у повному обсязі й передано йому в користування, а тому суд вважає, що позивач набув права власності на результат інвестування - гаражний бокс 4-44, який знаходиться на четвертому поверсі будівлі [ADDRESS]. Вирішуючи позов таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати в сумі 277,31 грн. На підставі вищевикладеного ст. ст. 331, 876 ЦК України, ст..7,9 Закону України «Про інвестиційну діяльність»та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося, вони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем суперечать інтересам сімї. За таких обставин збереження шлюбу та подальше сумісне життя, як і примирення є неможливим. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, не заперечує проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 2009 року, про що зроблено актовий запис № 1474 Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сімї /а.с. 8/. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] /а.с. 9/. Після розірвання шлюбу малолітній син [PERSON] залишиться проживати з позивачкою. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство. Судом встановлено, що спору про поділ майна на даний час не існує. Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що шлюб може бути розірваний. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 107 грн. 30 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-09 00:00:00

[PERSON] у листопаді 2012 р. звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] вказуючи, що шлюб виявився невдалим через непорозуміння і постійні сварки. Останній час вони проживають окремо, не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства. Посилаючись на неможливість примирення, просила розірвати шлюб та покласти на відповідача судові витрати. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Пояснила, що через несумісність характерів з відповідачем вони з середини осені 2012 року стали проживати окремо і з того часу не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства. Спору щодо утримання дітей, які залишаються проживати з нею, у них немає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, подавши заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Вислухавши позивача та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 квітня 2011 року (а.с. 4), та від шлюбу мають спільну малолітню дитину -сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5) та усиновленого дружиною малолітнього сина чоловіка [PERSON], [INFO] (а.с. 6-7). Судом встановлено, що між сторонами відсутні кохання та взаєморозуміння, з жовтня 2012 року вони проживають окремо, не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу, який існує формально, суперечило б інтересам сторін та їх малолітніх дітей. На підставі ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені у зв*язку зі сплатою судового збору в розмірі 107,30 грн. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-09 00:00:00

У звязку зі складністю написання повного рішення, суд вважає за необхідне написати та оголосити вступну та резолютивну частини рішення, а описову та мотивувальну частини рішення скласти у пятиденний строк. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про розірвання договору довічного утримання. В обгрунтування вимог вказувала, що відповідач не виконує взяті на себе зобов»язання, тому просила розірвати договір довічного утримання, який укладено між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, з підстав вказаних в заяві. При цьому пояснили, що відповідач починаючи з червня 2010 року перестав виконувати свої обов`язки, згідно договору не надає жодної допомоги, а вона як людина похилого віку потребує такої допомоги, внаслідок чого отримує допомогу по її утриманню від свого сина, невістки та соціального працівника . Відповідач в судовому засіданні позов не визнав посилаючись на те, що виконувати взяті на себе обов`язки згідно укладеного договору він не може через небажання отримувати таку допомогу з боку позивачки. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню виходячи із слідуючого. Згідно положення ст. 774 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання /догляду/ одна сторона /відчуджувач/ передає другій стороні /набувачеві/ у власність житловий будинок, квартиру або їхню частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов»язується забезпечувати відчужувача утриманням та /або/ доглядом довічно. Встановлено, що між сторонами було укладено договір довічного утримання , який зареєстрований державним нотаріусом 18 жовтня 2006 року, згідно якого [PERSON] набув право власності на квартиру належну позивачці на умовах вказаного договору, та був зобов`язаний повністю утримувати її, забезпечувати харчуванням, доглядом та необхідною допомогою. Як встановлено в судовому засіданні в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків передбачених договором який оспорюється, позивачкою були укладені договора від 23 жовтня 2009 року та від 22 листопада 2012 року про соціальне обслуговування її відділенням соціальної допомоги як одинокого громадянина згідно яких їй надається соціально-побутова допомога соціальним працівником до теперішнього часу, про що свідчать копії таких договорів доданих до справи. Внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків відповідачем, між сторонами склалися неприязнені взаємовідносини, які призвели до того, що відповідач взагалі прикоротив виконання своїх обов`язків з листопада 2012 року, що стверджується також самими поясненнями відповідача. Таким чином, коли договір довічного утримання набувачем не виконується, а відчужувач-позивачка по справі наполягає на його розірванні, такий договір має бути розірваним незалежно від вини відповідача. Відповідно до ст.755 ЦК України договір довічного утримання /догляду/ може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов»язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання /догляду/ припиняється зі смертю відчужувача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-09 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~19 грудня 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання угоди купівлі-продажу квартири [ADDRESS] дійсною. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У судове засідання позивач не з»явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку. За письмовою згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Третя особа Північноукраїнська товарна біржа в судове засідання не з»явилася, хоча про час та місце розгляду справи сповіщалася у встановленому законом порядку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 29 квітня 1998 року у [PERSON] купив квартиру [ADDRESS], тобто [PERSON] передав квартиру, а [PERSON] заплатив за неї обумовлену суму, заселився та проживає в ній. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що договір купівлі-продажу спірної квартири є дійсним, оскільки відповідає вимогам здійснення такого правочину, ніким не оспорювався.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-09 00:00:00

17 грудня 2012року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послалася на те, що 04 жовтня 1974року у Палаці урочистих подій м. Миколаєва вона уклала шлюб з відповідачем. Шлюбні відносини між ними не склалися та погіршувалися на протязі останніх років через постійні сварки, втрату поваги один до одного, різні погляди на життя. Шлюбні відносини між сторонами існують формально, ними давно прийнято рішення про розірвання шлюбу. Позивач зазначила, що неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, пояснила що на примирення не згодна. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій просив справу розглядати в його відсутність та вказав що позов визнає. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 жовтня 1974року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1ФП №297310 виданим 04 жовтня 1974року Палацом урочистих подій м. Миколаєва. Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. Шлюбні стосунки між подружжям не склалися, позивач на примирення не згодна та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач згоден на розірвання шлюбу.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований 04 жовтня 1974року між сторонами - розірванню. Оскільки позивачем не заявлено клопотань щодо зміни прізвища після розірвання шлюбу, суд приходить до висновку що їй слід залишити шлюбне прізвище «Кравченко».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-09 00:00:00

Позивачі звернулися із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, вказуючи на те, що вони є власниками квартири № 42 будинку № 37 а по пр. Будівельників в Приморському районі м. Маріуполя, в якій також прописаний [PERSON]. Фактично відповідач не проживає в будинку з 2010 року, ніяких особистих речей в будинку не має. Просили визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Маріуполь, пр. Будівельників, б. № 37 а[ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримали та просив позов задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач двічі у судове засідання не зявився, будучи повідомлений про дату та час судового розгляду справи, із будь-якими заявами на адресу суду не звертався, тому суд, за згодою позивача, ухвалив заочне рішення на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] є наймачем квартири № 42 в будинку № 37 апо пр. Будівельників в Приморському районі м. Маріуполя, згідно ордера № 006574 від 12.03.2010 року, виданого виконкомом Маріупольською міськради. (а.с.5). Згідно ордера на житлове приміщення [PERSON] є наймачем квартири № 42 в будинку № 37 апо пр. Будівельників в Приморському районі м. Маріуполя, згідно ордера № 006574 від 12.03.2010 року. (а.с.5). Відповідно з положеннями ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до довідки № 88 від 12.10.2012 року відповідач у квартирі № 42 в будинку № 37 апо пр. Будівельників у м. Маріуполі не мешкає. Але фактично мешкає за межами України з 2010 року. Про причини не проживання нікому не повідомляв, з зазначеного часу у будинку не зявлявся, чим підтверджується відсутність відповідача за місцем реєстрації на протязі більш ніж 1 року. (а.с.9). Таким чином, суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: м. Маріуполь, пр. Будівельників, б. № 37 а[ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-09 00:00:00

10.12.2012 року [PERSON] звернулися до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] та [PERSON], просив: поновити строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, визнати за ним (позивачем) право власності на 2/3 частини земельної частки (паю) відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Комуніст» Казанківського району Миколаївської області, серія [NUMBER], виданого Казанківської РДА 23.07.2012 року, після смерті спадкодавця. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Відповідачі в судовому засіданні проти позову заперечили, мотивуючи тим, що вони теж є спадкоємцями по Закону після смерті їх батька - [PERSON], який помер [INFO] року і мають право на частину спадщини. Суд заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, приходить до наступного висновку. До спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], який помер [INFO] року відноситься земельна частка (пай) надана як члену КСП «Комуніст» с. Миколо - Гулак Казанківського району Миколаївської області площею 5.89 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) та., за сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER]. виданого Казанківської РДА 23.07.2012 року, зареєстрованого 23.07.2012 року в Книзі реєстрації за № 196, після смерті спадкодавця. Позивач, як і відповідачі є спадкоємцями першої черги за законом і мають право на спадщину за законом після смерті [PERSON] в рівних частках. За таких обставин, відповідно до положень ст.ст.524. 529. 549ЦК УРСР 1963 р., позивач має право на 1/3 частку спадщини за законом після смерті [PERSON], а позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що зареєстрували шлюб з відповідачем 22 травня 2005 року. Шлюб у обох сторін перший. В шлюбі у них народилось двоє дітей -дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], які проживають біля неї. Причиною розпаду сім'ї є те, що у неї з відповідачем різні характери, різні погляди на життя через що між ними виникають сварки та непорозуміння. З листопада 2012 року вони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть. Вказала, що втратила до відповідача почуття поваги та любові, вважає, що шлюб укладений між нею та відповідачем [PERSON] розпався, носить формальний характер і просить його розірвати. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі, підтвердивши обставини викладені в ньому. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, на розірвання шлюбу згідний. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22.05.2005 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від сумісного життя у них народилось двоє дітей -дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO] р.н, що відповідно підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 28.11.2012 року (а.с. 7) та серії [NUMBER] від 28.11.2012 року (а.с.8). Малолітні діти за згодою сторін проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Причиною розпаду сім'ї є те, що у сторін різні характери, різні погляди на життя через що між ними виникають сварки та непорозуміння. З листопада 2012 року вони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сім'ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім'ї суперечить їхнім інтересам, шлюб розпався, носить формальний характер, а тому його слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-09 00:00:00

Заявниця просить встановити факт родинних відносин між нею та сином [PERSON], померлим 04.06.2012 року. Свої вимоги мотивує тим, що в свідоцтві про народження сина [PERSON] записи проведені російською мовою, а саме: зазначено прізвище дитини та батьків «Симерин», «Симерина». Однак при видачі паспорта прізвище заявниці на українську мову було перекладено як [PERSON], а прізвище сина [PERSON]. Факт родинних відносин підтверджується тим, що ці розбіжності виникли внаслідок різного написання прізвища на українській та російській мовах, а імя та по-батькові співпадають. Також даний факт підтверджується показаннями онука, сина покійного [PERSON] та братихи [PERSON] Встановлення вказаного факту має для неї юридичне значення, а саме: необхідно для прийняття спадщини після смерті сина, оскільки розбіжності між її прізвищем та прізвищем її сина не дозволяють нотаріусу зареєструвати прийняття спадщини. В судове засідання заявниця не зявилась. В заяві просить справу розглядати без її присутності, просить заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився також. В заяві просять справу розгляди у відсутності їх представника, справу просять вирішити на розсуд суду. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про народження «Симерин Сергей Андреевич»(мовою оригіналу) народився 20.09.1969 року в с. Джанкой Кримської області та батьками вказані «Симерин Андрей Григорьевич» і «Симерина Ольга Петровна»(а.с. 5). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер 04.06.2012 року, та на момент смерті останній був зареєстрований за адресою: 7-й [ADDRESS] один (а.с. 3, 6). Таким чином [PERSON] народився від шлюбу [PERSON] та [PERSON]. Розбіжності в свідоцтві про смерть та про народження суд має підстави вважати граматичною помилкою, яка виникла внаслідок перекладу з російської мови на українську. Беручи до уваги, що встановлення факту родинних відносин з сином для заявниці є підставою для реалізації її спадкових прав, суд вважає заяву [PERSON] обґрунтованою та задовольняє її у повному обсязі.

Outcome: approved