Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-24 00:00:00

07 листопада 2012 року позивачка [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що у листопаді 2011 року від неї відповідач отримав передоплату в сумі 4000 гривень, зобовязався у строк до 31 грудня 2011 року доставити та встановити вікно. Відповідач свої зобовязання не виконав, тому власноручно написав розписку про намір повернути вказану суму передоплати у строк до 31 січня 2012 року, однак до теперішнього часу гроші не повернув. До теперішнього часу відповідач не здійснив жодних дій по поверненню взятих коштів, у звязку з чим вона вимушена звертатись до суду. Просила суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу в сумі 4000 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 500 гривень та витрати по оплаті судового збору у сумі 214,60 гривень. Позивачка [PERSON] до судового засідання не зявилася, направивши до суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення рішення у заочному порядку не заперечувала. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільно-процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України), згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що між сторонами склалися правовідносини позики, за якими відповідач [PERSON] отримав від позивачки передоплату в сумі 4000 гривень, зобовязався у строк до 31 грудня 2011 року доставити та встановити вікно, свої зобовязання не виконав, тому власноручно написав розписку про намір повернути вказану суму передоплати у строк до 31 січня 2012 року. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року №435-ІV (що діє з 01 січня 2004 року, зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ст.1049, ст.1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.624, ст.625 ЦК України боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів, встановлений договором. Відповідач [PERSON] у зазначений термін позику не повернув, тому за закінченням даного строку позивач набув право вимагати повернення боргу. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем порушені умови договору позики щодо повернення суми боргу, тому суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та стягує з відповідача, як особи відповідальної за невиконання зобовязання, вказану суму боргу. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Як встановлено ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 3 цієї статті передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема витрати на правову допомогу. Тому суд стягує з відповідача на користь позивачки судовий збір у сумі 214,60 гривень та витрати, понесені позивачкою за надання їй правової допомоги в розмірі 500 гривень, що підтверджено відповідними квитанціями. На підставі ч.1 ст. 612, ст.624-625, ст.1046, ст.1049, ст.1050 ЦК України,

Outcome: approved