Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та визнання права власності на самочинно збудовані там споруди, а саме, гараж, сарай, погріб, що розташовані за адресою: м.Карлівка, вулиця Пушкіна,54/5 свої вимоги мотивуючи наступним. 18.09.1990 року помер її батько - [PERSON], 23.08.2001 року померла її мати - [PERSON] та 11.07.2011 року помер її брат - [PERSON]. На даний час вона являється єдиним спадкоємцем житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: м. Карлівка, вулиця Пушкіна,54/5. Право власності в порядку спадкування на земельну ділянку під вищевказаним будинком позивач вже оформила, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 20.03.2012 року. Оскільки в позивача відсутній право установчий документ на вищевказаний житловий будинок і нотаріус відмовила їй в оформленні свідоцтва про право на спадщину, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач та її представник позовні вимоги в судовому засіданні підтримали повністю та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, згідно якої він позовні вимоги визнає повністю і не заперечує проти їх задоволення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 29.05.1964 року [PERSON] отримав в дар 3/5 частини житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані за адресою м.Карлівка, провулок Лісний,5, але даний договір не був зареєстрований належним чином. 18.09.1990 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть ІІ-КЕ №459434. Після його смерті спадкова справа не відкривалась, оскільки ніхто із спадкоємців не звертався до нотаріуса із заявами про прийняття чи про відмову від спадщини. Як вбачається із довідки виданої Карлівською міською радою за №2900 від 10.11.2011 року та будинкової книги будинку №54/5, що знаходиться в м.Карлівка по вулиці Пушкіна, спадкоємцями, які прийняли спадщину відповідно до норм ст.548 ЦК Української PCP шляхом постійного проживання стали його дружина [PERSON] та його син [PERSON]. Згідно свідоцтва про право на спадщину [PERSON] успадкувала від своєї сестри [PERSON] 2/5 частини житлового будинку, розташований за адресою м.Карлівка, провулок Лісний,5, але дане свідоцтво не зареєстроване у відповідності до вимог закону. 23.08.2001 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть І-КЕ №196077. Спадкоємцями, які прийняли спадщину після її смерті шляхом і постійного проживання з нею стали її дочка [PERSON] (прізвище до укладення шлюбу - [PERSON]) [PERSON] та її син [PERSON]. Після смерті матері позивач [PERSON] оформила свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою м. Карлівка, вулиця Пушкіна,54/5. Згідно листа за №36 від 30.12.2011 року відділу містобудування, архітектури, житлово- комунального господарства вбачається, що домоволодіння по провулку Лісному,5 знаходиться за новою адресою вулиця Пушкіна, 54/5 в м.Карлівка. 11.07.2011 року помер брат позивача [PERSON]. Після його смерті спадкоємцем стала його рідна сестра [PERSON]. Згідно свідоцтво про право на спадщину вбачається, що [PERSON] оформила свої спадкові права на 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою м. Карлівка, вулиця Пушкіна,54/5. Відповідно до листа №368/01-16 від 19.04.2012 року Карлівської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки відсутній право установчий документ на вищевказаний будинок. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику в справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За таких обставин суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на 7/20 частин після померлої 23.08.2001 року матері [PERSON] та на 13/20 частин після померлого 11.07.2011 року брата [PERSON] на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: м. Карлівка, вулиця Пушкіна,54/4 Полтавської області. В частині задоволення позовних вимог щодо визнання права власності в порядку спадкування на самочинно збудовані будівлі, а саме гараж «Г», сарай «Д», погріб «д», що розташовані за адресою: м.Карлівка, вулиця Пушкіна,54/4 суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з таких підстав. Відповідно до статті 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Згідно положень ст. 376 ЦПК України житловий будинок, будівля, споруда, інше майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як вбачається з матеріалів справи спірні будівлі самочинно зведені на земельній ділянці, яка позивачу під їх будівництво не виділялася, ніяких дозволів на будівництво позивач не втримувала, гараж, сарай та погреб збудувані без належно затвердженого проекту, дані споруди встановленому законом порядку в експлуатацію не прийняті і тому є самовільно збудованими. Відповідно до п.п.1 п. «б»ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється шляхом їх реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю на підставі декларації про готовність об'єкту до експлуатації і право на експлуатацію об'єкту є складовою частиною права власності на нього та набувається при виникненні права власності на будівлю. Судовим розглядом встановлено, що позивач не зверталася до органів місцевого самоврядування для отримання дозволу, рішення про прийняття в експлуатацію самочинно побудованих будівель не приймалося. Доказів того, що позивачу було відмовлено в прийнятті об'єкта в експлуатацію чи звернення до органів місцевого самоврядування в матеріалах справи відсутні.

Outcome: partial