Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-10 00:00:00

Харківський міжрайонний прокурор Харківської області, що діє в інтересах держави в особі Державного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» Інституту рослинництва імені [PERSON] Національної академії аграрних наук; Національної академії аграрних наук звернувся до суду з позовом, який уточнив та остаточно просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області № 1118 від 04 квітня 2008 року «Про передачу у власність земельної ділянки [PERSON]М.», визнати недійсним державний акт серії ЯЕ № 494327 зареєстрований 18 червня 2008 року за № 010870300208 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6325157300:03:004:0010, визнати недійсним договір купівлі-продажу від 26 червня 2009 року укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 3203, також просить скасувати запис про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку зареєстровану на підставі договору купівлі-продажу від 26 червня 2009 року укладеного між [PERSON] та за [PERSON], повернути у постійне користування Державного підприємства ««Дослідне господарство «Елітне» Інституту рослинництва імені [PERSON] Національної академії аграрних наук земельну ділянку з кадастровим номером 6325157300:03:004:0010. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що розпорядженням Харківської районної державної адміністрації Харківської області № 1118 від 04 квітня 2008 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) за межами населеного пункту на території Кулиничівської селищної ради та передано у власність вказану земельну ділянку загальною площею 0,9188 га ріллі. На виконання зазначеного розпорядження [PERSON] видано державний акт серії ЯЕ № 494327, зареєстрований 21 травня 2008 року за № 010870300208 на право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,9188 га за межами населеного пункту, на території Кулиничівської селищної ради з кадастровим номером 6325157300:03:004:0010. Зазначена земельна ділянка була відчужена [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26 травня 2009 року укладеного з [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 3203. В результаті проведеної прокуратурою перевірки встановлено, що зазначена земельна ділянка фактично знаходиться на території Державного підприємства «Дослідного господарства «Елітне» Інституту рослинництва імені [PERSON] Національної академії аграрних наук та надана господарству для ведення дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду, для ведення сільського господарства університету, для проведення навчальної, технологічної і виробничої практики студентів, забезпечення проведення науково-дослідних робіт, таким чином, розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області № 1118 від 04 квітня 2008 року не відповідає чинному законодавству та відповідно, договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки є таким, що суперечить цивільному та земельному законодавству, оскільки на підставі цього договору було відчужено земельну ділянку, яка незаконно вибула з комунальної власності та перебувала у приватній власності з порушенням чинного законодавства, тому Харківський міжрайонний прокурор Харківської області звернувся до суду з позовом. Харківський міжрайонний прокурор Харківської області у судовому засіданні підтримав вимоги заявлені в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства у Харківській області, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON], представник Харківської районної державної адміністрації Харківської області у судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справу сповіщені належним чином. Представник третьої особи Міськрайонного управління Держкомзему в місті Люботин і Харківському районі Харківської області у судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Реєстраційна служба Харківського районного управління юстиції Харківської області у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Суд, за згодою Харківського міжрайонного прокурора Харківської області ухвалив про розгляд справи за відсутності осіб, які не зявились у судове засідання. Суд заслухавши Харківського міжрайонного прокурора Харківської області, дослідивши надані докази встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що Рішенням Кулиничівської селищної ради народних депутатів Харківського району Харківської області № 320 від 14 серпня 2001 року Інституту рослинництва імені [PERSON] [PERSON] академії аграрних наук надано у постійне користування 2245,4 га землі для ведення дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду, для ведення сільського господарства та 31 грудня 2001 року видано Державний акт на право постійного користування землею І-ХР № 001202. Відповідно до пункту № 1, акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 2012 року (дата та місяць є нечитабельними), що складений головним управлінням Держкомзему у Харківській області, [PERSON] академією аграрних наук розглянуто звернення Інституту рослинництва імені [PERSON] УААН про вилучення земельних ділянок у користувача Державного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» Інституту рослинництва імені [PERSON] Національної академії аграрних наук, і [PERSON] [PERSON] Аграрних Наук постановою надала згоду на вилучення із землекористування Державного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» Інституту рослинництва імені [PERSON] [PERSON] національної академії аграрних наук земельної ділянки площею 176,2 га. для надання працівникам та пенсіонерам Державного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» Інституту рослинництва імені [PERSON] УААН та Інституту рослинництва імені [PERSON] під ведення особистих селянських господарств. Розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації № 2021 від 17 вересня 2007 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» надано 13 громадянам дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок (для передачі у власність) орієнтовною площею 13 га ріллі, за рахунок земель запасу категорії сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь, розташованих за межами населеного пункту на території Кулиничівської селищної ради для ведення особистого селянського господарства. Розпорядженням Харківської районної державної адміністрації № 1118 від 04 квітня 2008 року, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність відповідачу [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) за межами населеного пункту на території Кулиничівської селищної ради та безоплатно передано у власність вказану земельну ділянку загальною площею 0,9188 га ріллі. 21 травня 2008 року Відділом земельних ресурсів у Харківському районі на імя [PERSON] видано державний акт серії ЯЕ № 494327, на право власності на земельну ділянку площею 0,9188 га з кадастровим номером 6325157300:03:004:0010 на території Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області для ведення особистого селянського господарства, державний акт зареєстрований 21 травня 2008 року за № 010870300208. На підставі договору купівлі-продажу від 26 червня 2009 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] продала, а [PERSON] купила земельну ділянку площею 0,9188 га кадастровим номером 6325157300:03:004:0010 на території Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області, призначенням для ведення особистого селянського господарства, реєстр № 3203, про що свідчить договір купівлі-продажу та витяг з Державного реєстру правочинів, сформований 26 червня 2009 року, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Суду в якості доказів надані: статут Державного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» Інституту рослинництва імені [PERSON] Національної академії аграрних наук, затверджений Президентом Національної академії аграрних наук України 17 листопада 2010 року; витяг № 5925 від 20.09.2007 року з державного земельного кадастру про присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам на території Кулиничівської селищної ради : ОСГ [PERSON]; ОСГ [PERSON]; ОСГ [PERSON]; ОСГ [PERSON]; ОСГ [PERSON]; ОСГ [PERSON]; ОСГ [PERSON]; ОСГ [PERSON]; ОСГ [PERSON]; ОСГ [PERSON]; ОСГ [PERSON]; ОСГ [PERSON]; ОСГ [PERSON]; ОСГ [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, за ч. 2 вказаної статті у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава гарантує захист прав на землю, тобто наявних у особи і дійсних прав на землю, зареєстрованих у встановленому законом порядку, а також встановлює способи такого захисту. Статтею 378 ЦК України визначено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Спеціальним законом, що регулює земельні правовідносини Україні є Земельний Кодекс України. Підстави припинення права власності на земельну ділянку визначені ст. 140 Земельного Кодексу України, відповідно до якої, такими підставами є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Підстави примусового припинення права на земельну ділянку саме у судовому порядку передбачено статтею 143 Земельного Кодексу у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об'єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров'ю населення) в терміни, встановлені вказівками спеціально уповноважених органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов'язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в статті 203 ЦК України, якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної діяльності; волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з правилом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини). Підставою недійсності правочину відповідно до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Прокурор, діючи на захист прав позивача, як землекористувача, зазначає, що відповідач [PERSON] незаконно «набула земельну ділянку» оскільки межі земельної ділянки не погоджені з позивачем, земельна ділянка у встановленому законом порядку не вилучалась у землекористувача та не перевірено наявність відповідного дозволу [PERSON] аграрних наук України на відчуження земельної ділянки, тому розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області, яким відповідачу [PERSON] передано у власність земельну ділянку є незаконним та підлягає скасуванню. Суд, аналізуючи норми діючого законодавства у їх застосуванні до правовідносин, що виникли між сторонами, враховуючи надані докази, приходить до висновку, що прокурор, діючи на захист прав позивача, як землекористувача, не довів, що з боку відповідачів мало місце порушення прав позивача, як землекористувача, тому повністю відмовляє в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] [PERSON] Аграрних Наук на звернення Інституту рослинництва імені [PERSON] [PERSON] національної академії аграрних наук земельної своєю постановою надала згоду на вилучення із землекористування Державного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» Інституту рослинництва імені [PERSON] [PERSON] національної академії аграрних наук земельної ділянки площею 176,2 га. для надання працівникам та пенсіонерам Державного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» Інституту рослинництва імені [PERSON] УААН та Інституту рослинництва імені [PERSON] під ведення особистих селянських господарств. Таким чином, фактично, відчуження земельної ділянки, яка находилась в землекористуванні позивача, відбулось за його згодою, більш того, на його прохання за листом № ?-а-25/4640 від 18 квітня 2007 року, що встановлено перевіркою дотримання вимог земельного законодавства, яка проведена у 2012 році Головним Управлінням Держкомзему у Харківській області, тому безпідставними є посилання прокурора на те, що Державне підприємство «Дослідне господарство «Елітне» Інституту рослинництва імені [PERSON] Національної академії аграрних наук незаконно позбавлено права користування земельною ділянкою. Судом також встановлено, що на підставі оскаржуваного розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області № 1118 від 04 квітня 2008 року «Про передачу у власність земельної ділянки [PERSON]М.», відповідачу [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку, тому відсутні підстави для його скасування, оскільки вказане розпорядження, як ненормативний правовий акт органу виконавчої влади індивідуальної дії, передбачає конкретні приписи, звернені до окремого субєкта, застосовується одноразово і після реалізації, тобто після видачі державного акту на право власності на землю вичерпав свою дію фактом його виконання. При цьому, суд, вважає за необхідне зазначити, що скасування розпорядження на підставі якого особі видано державний акт на право власності на землю не має наслідком припинення права власності на земельну ділянку такої особи, тому що не є обставиною, що визначена статтями 140 і 143 Земельного Кодексу України як підстава припинення права на земельну ділянку, в тому числі у примусово у судовому порядку, а перелік таких обставин є вичерпним. Судом також встановлено, що оскаржуваним розпорядженням затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її у власність, таким чином на земельну ділянку була виготовлена технічна документація, що включає в себе і погодження меж земельної ділянки, тому безпідставними є посилання прокурора на те, що межі земельної ділянки не погоджені з позивачем, при цьому доказів відсутності такого погодження прокурор не надав. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження Харківської районної державної адміністрації № 1118 від 04 квітня 2008 року про передачу у власність земельної ділянки [PERSON], тому відмовляє у їх задоволенні, при цьому також враховує, що сам по собі факт відсутності в органах держкомзему документу під назвою «розпорядження про вилучення земель та про передачу їх до земель запасу», не свідчить, що таке рішення Харківською районною державною адміністрацією Харківської області не приймалось. Також суд відмовляє в задоволенні вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 червня 2009 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON], реєстр № 3203, оскільки прокурор не надав доказів на підтвердження того, що земельна ділянка «незаконно вибула з комунальної власності та перебувала у приватній власності в порушення чинного законодавства», при цьому і не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України і яка відповідно до ст. 215 ЦК України, є підставою недійсності правочину. Вимога про скасування записів про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6325157300:03:004:0010, відповідачів як [PERSON] так і [PERSON], також задоволенню не підлягають, оскільки є похідними і залежать від доведеності незаконності підстав для його видачі і реєстрації, а судом таких підстав не встановлено, тому суд відмовляє в задоволенні вказаних вимог. Враховуючи викладене, безпідставною є вимога про повернення у постійне користування позивача спірної земельної ділянки, тому відмовляє в задоволенні вказаної вимоги, при цьому також зазначає, що нормами діючого законодавства, як ст. 16 ЦК України та і ст. 152 Земельного Кодексу України не передбачено такого способу захисту прав на земельну ділянки, як «повернення у постійне користування земельної ділянки». Таким чином, прокурор не надав доказів, що з боку відповідачів мало місце порушення прав позивача, як землекористувача, а суд, відповідно до ст. 11 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів, тому суд, повністю відмовляє в задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю та безпідставністю.

Outcome: dismissed