Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що під час шлюбу із відповідачем 03 травня 2007 року вони придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано на ім`я відповідача. Після припинення шлюбних відносин, позивачка вимушена була виїхати із спільною дитиною з даної квартири до своїх батьків, відповідач заяви, що квартира є його особистою, і заперечив проти її поділу. Позивачка просила суд визнати за нею та відповідачем право власності на вищезазначену квартиру по 1/2 частині за кожним. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали. Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що відповідачка не зможе виплачувати кредит за спірну квартиру, вона, отримувавши свою зарплату витрачала її на власні потреби тощо. Представники третіх осіб не зявилися до судового засідання, клопотань чи заперечень не надали. Вислухавши сторони, представника, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2002 року (копія свідоцтва про укладення шлюбу долучено до матеріалів справи). Відповідно до договору купівлі-продажу від 03.05.2007 року відповідач [PERSON] придбав трикімнатну квартиру [ADDRESS] (далі- -спірну квартиру) (копія договору долучена до матеріалів справи). Право власності відповідача зареєстровано за відповідачем у КП ДОР «Криворізьке БТІ» відповідно до витягу №14605005 від 18.05.2007 року, копія якого долучена до матеріалів справи). Згідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Доказів придбання даної квартири за особисті кошти відповідач не надав, отже враховуючи, що дане нерухоме майно придбано у шлюбі, не отримано у спадок чи у дар, воно є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Позивачка по даній справі не заявила вимог про присудження їй спірної квартири взамін попередньо внесеної на депозитний рахунок суду компенсації вартості Ѕ її частини на користь відповідача, не заявив таких зустрічних вимог і відповідач, відповідно і обов`язкової згоди на отримання грошової компенсації жодний з подружжя не давав, отже, враховуючи те, що дана квартира не може бути поділена в натурі, адже неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд приходить до висновку про необхідність визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності по 1/2 частині квартири, про що вказує і пункт 25 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, понесені нею та документально підтверджені при сплаті судового збору в сумі 1027,30 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved