Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-07 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом, з подальшими змінами та уточненнями, про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди в розмірі 25 513 грн. і моральної шкоди в розмірі 150 000 грн., завданої смертю потерпілого, а саме : з [PERSON] на користь [PERSON] 510 грн. франшизи і 47 750 грн. моральної шкоди, на користь [PERSON] 47 750 грн. моральної шкоди, на користь [PERSON] 47 750 грн. моральної шкоди ; з ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» на користь [PERSON] 25 000 грн. матеріальної шкоди і 2 250 грн. моральної шкоди, на користь [PERSON] 2 250 грн. моральної шкоди, на користь [PERSON] 2 250 грн. моральної шкоди. В обгрунтування своїх вимог покликаються на те, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 18.12.2008 року [PERSON] засуджено за вчинення злочину передбаченого ст.286 ч.2 КК України, який 06.09.2008 року керував автомобілем [NUMBER], рухаючись у м. Львові по вул. Пасічній в напрямку до вул. Личаківської, порушивши вимоги ПДР України, перевищив встановлене обмеження швидкості руху, у зв'язку з чим не зміг зупинити автомобіль при появі перешкоди, здійснив наїзд на пішохода [PERSON], що переходила проїжджу смугу в забороненому місці, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла померла [INFO] року в лікарні швидкої медичної допомоги. [PERSON] -донька позивача [PERSON], мати інших позивачів з 06.09.2008 року по [INFO] року перебувала в лікарні і позивачі оплачували лікування, медичні препарати на що понесли витрати в розмірі 7182,56 грн. Надалі у зв'язку із смертю понесли інші матеріальні збитки : копання ями та замовлення катафалку в сумі 684 грн., придбання домовини, хреста, таблички, покривала та вінків в сумі 3447 грн., виготовлення та встановлення пам'ятника в сумі 23700 грн. Всього матеріальна шкода становить 35 013 грн. З врахуванням представлених відповідачем розписок про одержання позивачами 9 500 грн., сума, яка підлягає відшкодуванню складає 25 513 грн. Оскільки відповідальність [PERSON] застрахована у ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО», позивачі просять стягнути із страхової компанії 25 000 грн. матеріальної шкоди (в межах ліміту відповідальності), а 510 грн. франшизи стягнути з [PERSON] Також згідно умов договору страхування просять стягнути із ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО»по 2 250 грн. моральної шкоди (в межах ліміту) на кожного із позивачів та стягнути з [PERSON] як винної особи по 47 750 грн. моральної шкоди на кожного із позивачів. Завдання моральної шкоди обґрунтовують тим, що [PERSON] втратила дочку, яка була для неї опорою та допомогою, [PERSON] та [PERSON] втратили матір, яка виховала їх одна і була найдорожчою людиною. Вони були однією сім»єю, проживали всі разом. Після смерті психологічна обстановка змінилася, позивачі емоційно пригнічені, хвилюються за долю малолітнього брата Даниїла, [INFO], який в даний час проживає з своїм батьком. Крім того, фізичний стан [PERSON] та [PERSON], який є інвалідом 2-ї групи, значно погіршився. У судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] позов підтримали повністю і дали аналогічні пояснення зазначеним в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, оскільки за віком та станом здоров»я не може приймати участі в розгляді справи, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] та його повноважний представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили та пояснили, що вироком суду від 18.12.2008 року [PERSON] засуджений за ч.2 ст. 286 КК України, яким встановлено факт керування підсудним автомобілем з порушенням п. 12.4. та п.12.9Б. ПДР України, що спричинило наїзд на пішохода та її смерть внаслідок отриманих тілесних ушкоджень. При цьому, звертають увагу, що злочин вчинено з необережності, а також на винні дії потерпілої, яка переходила проїжджу смугу в забороненому місці. Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.11.2007 року на час ДТП відповідальність [PERSON] була застрахована у ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант»(зараз ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО») і транспортний засіб, яким він керував мав статус забезпеченого. Таким чином, згідно вимог закону матеріальна шкода покладається на страхову компанію і в даному випадку франшиза не застосовується. Вимоги позивачів про відшкодування матеріальної шкоди вважають обґрунтованими, натомість витребування СК у потерпілих ряду документів, які не передбачені законом є безпідставним, тому ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО»зобов'язана відшкодувати матеріальну шкоду в повному обсязі. Окрім цього, страховик відшкодовує моральну шкоду, завдану смертю потерпілого, не більше ніж 5 відсотків ліміту. Завдання позивачам моральної шкоди не оспорюють, але вказана компенсація є достатньою, тому підстав для стягнення моральної шкоди з [PERSON] не вбачають, і просять врахувати його матеріальний стан, стан здоров»я, а також те, що до судового розгляду відповідач сплатив потерпілим 9 500 грн. завданої шкоди. Представник відповідача ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО»- Сухарина В.С. в судовому засіданні заперечив проти позову та пояснив, що дійсно згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВА/1866993 від 17.11.2007 року на час ДТП відповідальність [PERSON] була застрахована у ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант»(зараз ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО»). Потерпілий [PERSON] звернувся до СК із заявою про виплату страхового відшкодування. На що листом від 19.05.10р. у нього витребувано ряд документів, які на даний час в матеріалах страхової справи відсутні і без одержання яких ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО»заперечує проти виплати страхового відшкодування. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 18.12.2008 року, який набрав законної сили (а.с.5) [PERSON] визнано винним та засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки, за те, що [PERSON] 06.09.2008 року керував автомобілем [NUMBER], рухаючись у м. Львові по вул. Пасічній в напрямку до вул. Личаківської, порушивши вимоги п. 12.4, п. 12.9Б ПДР України, перевищив встановлене обмеження швидкості руху, при встановленій максимальній швидкості 40 км/год., рухався зі швидкістю 70-73 км/год., у зв'язку з чим не зміг зупинити автомобіль при появі перешкоди, здійснив наїзд на пішохода [PERSON], що переходила проїжджу смугу в забороненому місці, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла померла [INFO] року в лікарні швидкої медичної допомоги. Дані обставини підтверджуються матеріалами кримінальної справи № 1-367/08, дослідженими в судовому засіданні, з яких вбачається, що причиною ДТП є те, що пішохід [PERSON] переходила проїзну частину дороги в забороненому місці, а водій [PERSON] внаслідок перевищення швидкості руху позбавив себе можливості уникнути наїзду та вчинив злочин з необережності. У відповідності до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, при розгляді цивільної справи не підлягає доказуванню те, що вироком суду встановлено вину відповідача [PERSON] у заподіянні шкоди, завданої смертю потерпілої [PERSON], яка являється донькою позивача [PERSON] та матір»ю позивачів [PERSON] та [PERSON] (а.с.33). Відтак, в силу ст. 1200 ЦК України вони мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Як вбачається з полісу № ВА/1866993 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.11.2007 року (а.с.54) відповідач [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант»(зараз ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО»), за яким забезпечений його автомобіль [NUMBER]. За даним договірним зобов'язанням на підставі ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(п.9.3.) встановлено обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, що становить 51 000 гривень на одного потерпілого. У відповідності до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 27 вказаного Закону право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. У зв'язку із смертю годувальника в результаті дорожньо-транспортної пригоди право на страхове відшкодування мають: діти (в тому числі усиновлені) - до досягнення ними повноліття; непрацездатна вдова (вдовець), непрацездатні батьки - до відновлення ними працездатності, а також працездатна вдова (вдовець), якщо у сім'ї є діти віком до восьми років; інші члени сім'ї, які знаходилися на утриманні потерпілого. Страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого в результаті дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком такої дорожньо-транспортної пригоди. Витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати. Враховуючи наведене, страховик зобов'язаний був сплатити страхове відшкодування позивачам. Однак, листом від 19.05.2010 року на повідомлення [PERSON] про страховий випадок ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант»(зараз ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО») зобов'язала його представити наступні документи : копії свідоцтва платника податку та квитанції про сплату цього податку за вересень або 3 квартал 2008р. СПД «[PERSON]», акт виконаних робіт за послуги катафалку, копію свідоцтва про народження [PERSON], довідку ДАІ або РВ про ДТП та інформацію про взаєморозрахунки з [PERSON] (а.с.66). Як ствердив в судовому засіданні позивач [PERSON] всі перелічені документи, окрім свідоцтва платника податку, так як такий надається лише вкінці року, були надані в розпорядження страхової компанії, але вона не вирішила питання відшкодування потерпілим завданої шкоди. Статтею 35 згаданого Закону передбачено вичерпний перелік документів, які додаються до заяви про страхове відшкодування. Так, довідку РВ про ДТП та інші необхідні документи позивачем були надані у встановленому порядку (а.с.65). Інші документи, які зазначені в листі СК не містяться в переліку тих, які необхідно було подати. Відтак, заперечення представника ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО»про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування у зв'язку з відсутністю зазначених документів є необґрунтованими та безпідставними. За таких обставин, суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення матеріального та морального відшкодування з ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО»на користь позивачів. Так, розмір матеріальної шкоди підтверджений належними письмовими доказами : квитанціями та чеками про придбання медпрепаратів на лікування [PERSON] до часу її смерті, що становить 7182,56 грн., товарним чеком № 8 від [INFO] року про придбання матеріалів на похорон в розмірі 3447 грн., квитанцією про викопування ями та придбання катафалку в сумі 684 грн., товарним чеком від 02.09.2011 року про придбання та встановлення пам'ятника на суму 23700 грн. Всього на загальну суму 35 013 грн. (а.с.30-32). Згідно розписок позивачів (а.с.18-21) відповідачем [PERSON] до судового розгляду сплачено потерпілим кошти в сумі 9 500 грн. Тому не відшкодована матеріальна шкода становить 25 513 грн., яка в повному обсязі підлягає до стягнення із ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО»на користь [PERSON], що є в межах ліміту відповідальності. При цьому, суд звертає увагу, що в силу ст.12 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров'ю потерпілих, не застосовується. В самому полісі зазначено, що страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, якщо шкода заподіяна майну потерпілих. Відтак, матеріальне відшкодування підлягає відшкодуванню страховою компанією в повному обсязі, без зменшення такого на суму франшизи. Щодо відшкодування моральної шкоди, то згідно наведених норм закону страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту на одного потерпілого, тобто така сума становить 2 550 грн. на кожного позивача та безумовно підлягає стягненню з ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО». Поряд з цим, моральна шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. У відповідності до ст. 23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно з вимогами ст.ст. 1167,1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім»єю. Відповідно до ст. 1200 ЦК України передбачено підстави відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого. При визначенні розміру відшкодування суд також виходить із ст. 1193 ЦК України та враховує вину потерпілої, яка під час ДТП переходила проїзну частину дороги в забороненому місці, матеріальне становище винної особи [PERSON], який не працює, хворіє (а.с.45-48), однак як за віком так і за станом здоров»я є працездатним, і має змогу отримувати заробіток та відшкодовувати шкоду потерпілим. Беручи до уваги наявність вини відповідача у заподіянні шкоди, завданої смертю особи, втрату матері та доньки для позивачів, що безперечно призвело до великих страждань та вимушених змін у життєвих стосунках, так як [PERSON] на час життя проживала разом з потерпілими і після її смерті позивачі втратили матеріальну, моральну, емоційну підтримку, зважаючи, що життя людини є найвищою цінністю в суспільстві, суд приходить до висновку, що позивачі мають право на відшкодування моральної шкоди зі сторони винної особи [PERSON] При визначенні розміру моральних збитків суд виходить також з п.п. 3,5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Враховуючи наведене та вимогу позивачів про відшкодування моральної шкоди одноразово, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути по 10 000 грн. завданої моральної шкоди на користь кожного з потерпілих, оскільки такий розмір об'єктивно відповідає завданим потерпілим моральним стражданням. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial