Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні свого сина [PERSON]. Заявниця посилалася на те, що встановлення вказаного факту їй необхідно для призначення матеріальної допомоги, яка передбачена в звязку з втратою кормильця, тобто сина [PERSON], який загинув 09.11.2011року. В обгрунтування вимог заявниця посилалася на те, що вона є інвалідом ІІ групи, доходи сина були значно більшими ніж її. Представник заявниці вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник Відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Суворовському районі м.Одеси вважав, що підстави для задоволення заяви відсутні. Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав. Судом було встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], 1948року народження, є інвалідом ІІ групи, згідно довідки МСЕК від 07.04.1998року. 09.11.2011року загинув її син [PERSON] внаслідок нещасного випадку на виробництві, де він працював комірником. До загибелі сина заявниці, вони мешкали разом з дружиною сина в квартирі [ADDRESS]. Дружина сина працювала, спільних дітей подружжя не мало. Заявниця також посилалася на те, що в неї був єдиний син та після його смерті її стан здоровя значно погіршився. Одночасно із цим, заявниця ствердужувала, що крім неї на утриманні сина нікого не було. Протягом розгляду справи судом було встановлено, що до 04.11.2011року заявниця була працевлаштована, що підтверджується копією трудової книжки заявниці, та отримувала заробітну плату, розмір якої згідно довідки №110 від 28.03.2012року перевищував рівень прожиткового мінімуму, одночасно із цим [PERSON] отрумувала пенсію по інвалідності. Відповідно до розяснень п. 8 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»віж 31 березня 1995року №5 із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25 травня 1998року, про те, що коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання, то в такому випадку одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні. Виходячи з принципу змагальності сторін, який розповсюджується і на справи окремого провадження, кожна сторона, а в даному випадку заявник, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень (ст.ст. 10, 62 ЦПК України). Свідки, допитані в судовому засіданні, пояснили що дійсно заявниця мешкала в одній квартирі із своїм сином та його дружиною, в звязку з тим, що заявниця є інвалідом ІІ групи, то двічі на рік потребувала підтримуючого лікування крапельниці та ліки. При цьому заявником та її представником до суду було надано рецепт, виданий лікарем невропатологом датований 14.01.2012року, а копії фіскальних чеків в підтвердження лікування містять дату набагато пізнішу, ніж період, досліджуємий судом (грудень 2011року та січень 2012року). Тому суд вважає, що докази щодо витрат на лікування, які заявниця понесла протягом 2006р. до смерті [PERSON], на своє лікування в звязку з хронічним захворбванням, у суда відсутні. Суд вважає, що [PERSON] не довела, що її основним і постійним джерелом засобів існування була допомога з боку сина та що останній надавав їй таке утримання. Та обставина, що дохід сина був значно вищим її доходів сама по собі не є підставою для встановлення факту перебування на утриманні. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed