Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-16 00:00:00

16 грудня 2009 року [PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рассвет» про зміну формулювання причини звільнення, дати звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що вона 01.12.2008 року була прийнята на роботу до відповідача сторожем механічного току, за графіком праці - добу через дві доби. За час роботи у відповідача вона виконувала свої обов'язки сумлінно та будь-яких стягнень не мала. 13 квітня 2009 року їй у дворі її будинку були нанесені тілесні ушкодження, які погіршили її стан здоров'я, у зв'язку з чим вона вимушена була звернутися до лікарні та правоохоронних органів. 16.04.2009 року вона змінилася та пішла додому, а 17.04.2009 року - її стан погіршився у зв'язку з чим її чоловік відвіз її у лікарню, про що потім повідомив керівництво відповідача. З 17.04.2009 року по 04.05.2009 року - вона знаходилася у лікарні, а повернувшись з лікування та надавши лікарняний на роботу її повідомили, що вона звільнена з роботи 16.04.2009 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вважає формулювання причини її звільнення неправильним, оскільки вона своєчасно повідомила про знаходження у лікарні. Окрім того, відповідач затримав видачу ї трудової книжки, такі дії відповідача вважає незаконними та такими, що порушують її права. Неправильне формулювання причини звільнення стало перешкодою для її працевлаштування. Також ї не був оплачений лікарняний лист. Внаслідок неправомірних дій з боку відповідача, що виразилися в неправильному формулюванні причин її звільнення, затримки у видачі трудової книжки, несплати лікарняного - їй була нанесена моральна шкода, яка виразилася осуді оточуючих, у зв'язку з такою причиною звільнення, що призводило до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагало він неї додаткових зусиль для організації її життя та життя членів її сім'ї, та яку вона оцінює в 2000 гривень. Враховуючи вищенаведене просила суд: - змінити формулювання підстав її звільнення із «звільнення за прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України» на «звільнений за угодою сторін, ч. 1 ст. 36 КЗпП України» і дату звільнення з « 16.04.2009 року» на день вирішення справи в суді; - стягнути з відповідача на її користь кошти за листом непрацездатності в сумі 567,18 грн., - стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 20386 грн.; - стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 2000 грн.; - стягнути з відповідача на її користь 400 грн. за юридичну допомогу; - судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання позивачка не явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, оскільки позовні вимоги вона підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням. Згідно заперечень наданих суду (а.с. 27-29), позовні вимоги не визнає в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач була звільнена з дотриманням трудового законодавства,а саме на підстав п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з невиходом на роботу 15.04.2009 року - на підставі докладної записки. З наказом від 16.04.2009 року про звільнення була своєчасно ознайомлена, трудову книжку отримала 10.06.2009 року, строк на звернення з позовом до суду пропустила, причин поважності несвоєчасного звернення не надала. Вважають позовні вимоги необґрунтованими просили відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою суду встановлено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав, а саме. В судовому засіданні встановлено, що 01.12.2008 року позивач була прийнята на роботу до ТОВ Агрофірма «Рассвет» сторожем механічного току, згідно наказу № 47 (а.с. 44). Наказом № 17-а від 16.04.2009 року позивача звільненого з підприємства відповідача за прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 32). 16.12.2009 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну формулювання причин звільнення, дати звільнення, стягнення за листком непрацездатності, середнього заробітку, моральної шкоди та судових витрат. Позовні вимоги в подальшому позивачем уточнювалися, та доповнювалися (а.с. 1-2; 22-23; 42-43; 73-74). Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Справа досить тривалий час знаходиться в суді, в ході попереднього розгляду справи позивачем уточнювалися позовні вимоги, а відповідачем надавалися відповідні заперечення; сторонами подавалися докази. Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 40 КЗпП України - трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Власник, у випадку спору, зобов'язаний довести факт порушення і вину працівника (звільнення за скоєння прогулу є дисциплінарним стягненням і має здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. Звільнення провадиться з останнього дня роботи) Підставою звільнення позивача послужила докладна на ім'я керівництва відповідача (а.с. 31), та табель обліку робочого часу (а.с. 30), згідно яких позивач з 15.04.2009 року - не працювала на підприємстві відповідача. Позивач не була членом профсіпки ТОВ Агрофірма «Рассвет», тому питання про її звільнення на засіданні комісії не розглядалося (а.с. 51) Позивач же посилається, що вона 16.04.2009 року змінилася з чергування та пішла до дому. Жодних актів про невихід на роботу позивача з 15.04.2009 року, складених відповідною комісією відповідача; актів про відмову від дачі пояснень і т.і. суду не надано. Таким чином суд приходить до переконання, що доказів того, що позивач здійснила прогул, суду не надано, а тому вона не могла бути звільнена за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Однак, відповідно до вимог ст.ст. 233, 234 ЦПК України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. З наказом про звільнення позивач була ознайомлена (а.с. 32), а трудову книжку отримала 10.06.2009 року (а.с. 47), що підтверджується копією книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них Позивачем зазначено, що вона пропустила строк на звернення з позовом до суду у зв'язку з тривалою хворобою, однак жодних доказів тривалої хвороби не надано; з наданих суду копії висновку СМЕ від 13.04.2009 року (а.с. 7-8) та копії листа непрацездатності (а.с. 4), вбачається, що остання отримала тілесні ушкодження та знаходилася та стаціонарному лікуванні в період з 17.04.2009 року по 04.05.2009 року, та відповідно до цього ж листа виписана - стати до роботи 05.05.2009 року. Враховуючи що з моменту отримання [PERSON] копії трудової книжки 10.06.2009 року та зверненням до суду 16.12.2009 року, позивачем не надано доказів поважності причини пропуску строку для звернення до суду, а тому суд приходить до переконання, що підстав для його поновлення не має. Таким чином, не зважаючи на те, що звільнення позивача проведено незаконно, в задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з пропуском строку звернення до суду. На підставі ст. 88 ЦПК України - у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed