Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-25 00:00:00

В квітні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Суднобудівний завод ім.. 61 Комунара» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач вказує на те, що він з 30 серпня 2011 року працював стропальником 4 розряду у ДП «Суднобудівний завод ім.. 61 Комунара». Наказом від 19 грудня 2011 року він був звільнений за власним бажанням 16 грудня 2011 року. На день звільнення йому нарахували заробітну плату за період з 30 серпня 2011 року по 16 грудня 2011 року та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2646 грн. 00 коп., але не було виплачено відповідачем при звільненні. Посилаючись на викладене, позивач просив задовольнити позов та стягнути з відповідача нараховану, але невиплачену заробітну плату у розмірі 2646 грн. 00 коп., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 5142 грн. 40 коп. В подальшому позивач позовні вимоги уточнив, просив суд стягнути на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку за період з 30 серпня 2011 року по 16 грудня 2011 року у розмірі 2646 грн. 00 коп., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10552 грн. 44 коп. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Представник відповідача позов визнала частково, вказувала на те, що строки розрахунків при звільнені відповідачем порушено не з вини підприємства, а тому відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, заборгованість по заробітній платі в сумі 2646 грн. 00 коп. відповідач визнає. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] з 30 серпня 2011 року працював стропальником 4 розряду ДП «Суднобудівний завод ім.. 61 Комунара». Наказом № 160 від 19 грудня 2011 року позивач був звільнений за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України 16 грудня 2011 року. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення провести з працівником повний розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно довідки № 534 від 13 січня 2012 року, виданої ДП «Суднобудівний завод ім.. 61 Комунара», заборгованість за остаточним розрахунком з урахуванням компенсації за невикористанні відпустки звільненого 16 грудня 2011 року [PERSON] складає 2646 грн. 00 коп. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, за відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розмір належних сум спір може бути вирішено судом, який і визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку. Відповідно до розяснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні розміру такого відшкодування необхідно враховувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інші обставини справи. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, з 23.09.2009 року судом було встановлено мораторій на нарахування та сплату штрафних санкцій (штрафу, пені), інших фінансових санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань Державним підприємством «Суднобудівний завод імені 61 Комунара». До того ж, в межах виконавчих проваджень накладено арешт на рахунки відповідача, який діє до теперішнього часу. Таким чином, відсутні достатні підстави для застосування до відповідача заходів матеріальної відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягає. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial