Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Державного підприємства Харківський завод електроапаратури, в якому просить визнати за нею право користування житловою кімнатою № 819, житловою площею 12,2 м. кв., будинку № 193 А, по вул.. Клочківській в м. Харкові. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що вона постійно проживає в кімнаті № 819, житловою площею 12,2 м. кв., будинку № 193А, по вул. Клочківській в м. Харкові. В зазначене житлове приміщення, яке являлось відомчим гуртожитком ДП Харківський завод електроапаратури, її вселила адміністрація цього підприємства на підставі рішення сумісного засідання адміністрації і профспілкового комітету від 27.02.92 р. у звязку з трудовими правовідносинами, які тривали більше 20 років, а саме з 01.04.1986 р. по 30.04.2007 р. В 2011 році адміністрація повідомила позивача, що готуються документи на зняття з будинку статусу гуртожитку та його передачу до комунальної власності. Оскільки, ордер на вселення до наданої кімнати їй не оформлявся то, в разі передачі будинку у власність міста, новий власник може заперечувати правомірність її проживання в наданій кімнаті та відмовити в визнанні її наймачем наданого житлового приміщення. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, у випадку неявки відповідача справу розглядати у заочному порядку. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому не визнав позовні вимоги щодо закріплення за нею житлової площі по вул. Клочківська, 193-А, кім. 819 в м. Харкові. Рішення по вищевказаній позовній заяві залишив на розсуд суду згідно діючого законодавства. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] постійно проживає без реєстрації в в кімнаті № 819, житловою площею 12,2 м. кв., будинку № 193-А, по вул. Клочківській в м. Харкові, що підтверджується довідкою з місця проживання № 1736 та № 1738 від 12.11.2012 р. З довідки № 1738 вбачається, що особовий рахунок на сплату комунальних послуг відкрито на позивача, заборгованості немає. Суд не приймає до уваги довідку № 1737 від 12.11.2012 р., оскільки, від ДП ХЗЕА надійшла заява про її недійсність. В зазначене житлове приміщення, яке являлось відомчим гуртожитком ДП Харківський завод електроапаратури, позивача вселила адміністрація цього підприємства на підставі рішення сумісного засідання адміністрації і профспілкового комітету від 27.02.92 р., що підтверджується витягом з протоколу № 51, у звязку з трудовими правовідносинами, які тривали більше 20 років, а саме: з 01.04.1986 р. по 30.04.2007 р., що підтверджується копією трудової книжки позивачки. Оскільки, ордер на вселення до наданої кімнати позивачці не оформлявся то, в разі передачі будинку у власність міста, новий власник дійсно може заперечувати правомірність її проживання в наданій кімнаті та відмовити в визнанні її наймачем. За вказаних обставин, які підтверджуються наданими документами та конклюдентними діями сторін, правовідносини позивачки з підприємством, щодо проживання в гуртожитку регулювались сторонами розд. 4 ЖК УРСР та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою РМ УРСР від 03.06.86 р. № 268 (Положення). Відповідно п.9 вказаного Положення, житлова площа в гуртожитку надається по сумісному рішенню адміністрації підприємства, установи, організації чи іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. На підставі зазначеного рішення громадянину надається спеціальний ордер, який являється єдиною підставою для вселення в надане житло. За таких обставин, суд вважає, що вселення позивача в надане житло тільки на підставі сумісного рішення, без оформлення ордера, не повинно ставити під сумнів її право на житло, оскільки, це сталось не з її вини. Не може ставити під сумнів право позивачки на спірне житлове приміщення і відсутність її реєстрації в спірному приміщенні. Відповідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 р. № 9 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, наявність або відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням за особою, яка там проживала або вселилась туди як член сімї наймача приміщення, чи для відмови йому в цьому. Відповідно ст. ст. 125, 132 ЖК України, п. 41 Положення, з гуртожитку не можуть бути виселені без надання іншого житлового приміщення, особи, які відпрацювали на підприємстві, що надало їм житлову площу в гуртожитку, не менше 10 років. Відповідно ст. 1 ЖК України, ст. 47 Конституції України, громадяни мають право на житло. Наведені обставини і приписи зазначених норм, з урахуванням того, що позивач відпрацювала на підприємстві відповідача більше 20 років, дають підстави вважати вимоги позивачки обґрунтованими. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі викладеного,

Outcome: approved