Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-02 00:00:00

28.09.2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO] доведеність заявлених вимог позивач зазначив, що відповідач є матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO], яка є його племінницею. З жовтня 2009 року відповідач проживає окремо від дитини в іншому місті, жодних з покладених на батьків обов'язків не виконує, матеріально дитину не утримує, участі у вихованні не приймає. Зазначені факти можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, у зв'язку з чим позивач 31.08.2012 року звернувся до служби у справах дітей Дзержинської міської ради Донецької області, де було прийняте рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні заявлених вимог. Відповідач до суду не прибула, про день та час розгляду справи була належним чином повідомлена, через засоби масової інформації. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи - служби у справах дітей Дзержинської міської ради Донецької області вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вислухав думку прокурора, який вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно своєї доньки, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.14), ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а саме: не займається її утриманням, вихованням, не цікавиться долею останньої. Дитина проживає з позивачем, своїм дядьком, за адресою : [ADDRESS] (а.с.8), який займається її вихованням та матеріально утримує. Комісія по питанням захисту прав дітей вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.15). Стаття 164 Сімейного Кодексу передбачає позбавлення батьківських прав, якщо батьки вихованням дітей не займаються. Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилався на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо,так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави- учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідач впродовж тривалого часу мешкає окремо від дитини, матеріально її не утримувє, вихованням не займається, не виявляє інтересу до її життя та навчання, не виявляє бажання до спілкування з нею. Враховуючи наведене, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved