Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину будинку № 7 по вул. Хвойній в м. Змієві у порядку виділу долі у праві спільної сумісної власності, посилаючись на те, що [PERSON] є її племінницею, яка скориставшись її тяжким станом здоровя, запевнила що вони повинні придбати будинок для спільного їх проживання та вона зможе здійснювати догляд за нею. Підстав для сумніву у правдивості її слів вона не вбачала, тому у 2009 році за проханням останньої вона продала квартиру № 181, розташованої за адресою: вул. Героїв Праці, 68 в м. Харкові, яка належала їй на праві власності, а відповідач, у свою чергу, продала належну їй квартиру № 61, яка розташована по вул. Роганській, 11, в м. Харкові. В цей же день, 26 вересня 2009 року, вони з [PERSON] придбали домоволодіння № 7 по вул. Хвойній в м. Змієві. Цей будинок, за вимогою відповідача, був зареєстрований на імя [PERSON] [PERSON] всі грошові кошти, отримані від продажу її квартири та квартири відповідача у розмірі 51000 доларів США знаходилися у неї та нею особисто передавалися продавцю домоволодіння. На купівлю спірного будинку вона витратила 35000 доларів США, залишок грошей у сумі 9500 доларів США вона віддала дочці відповідачки Даші. Деякі кошти, які в неї ще залишалися вона витратила на ремонт домоволодіння. Після підписання угоди, вони стали мешкати у будинку однією сімєю, однак через деякий час [PERSON] змінила своє ставлення до неї, почала принижувати її, вчиняти сварки, ображати її, викрадати належні їй документи, з приводу чого вона змушена була звертатися до міліції. Вважає, що її довірливе відношення до відповідача послугувало підставою для укладання договору купівлі-продажу будинку на імя [PERSON], в результаті чого було порушене її право власності на вказаний будинок, що і змусило її звернутися до суду за захистом свого права. 05 березня 2012 року позивач доповнила свої позовні вимоги та, окрім іншого, просила визнати будинок № 7 по вул. Хвойній в м. Змієві обєктом права спільної сумісної власності. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON], яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася в порядку, передбаченому ст. 76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, а тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази у їх взаємозвязку та кожен окремо, суд дійшов до наступного: Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. В частині 1 ст. 368 ЦК України зазначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Як убачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками процесу, будинок № № 7 по вул. Хвойній в м. Змієві належить в цілому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 26 вересня 2009 року (а.с. 77). З даного договору не вбачається належність спірного будинку на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], як того вимагає ст. 355 ЦК України, з аналізу якої випливає, що факт належності майна на праві спільної сумісної власності повинен бути встановлений договором або випливати з інших підстав не заборонених законом. Жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на правовий зв'язок [PERSON] зі спірним будинком, в супереч вимогам ст. ст. 11, 61 ЦПК України, до суду не надано. Далі, частинами 3 та 4 ст. 368 ЦК України передбачені такі підстави виникнення права спільної сумісної власності: а) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом; б) майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Отже, інших випадків, коли може виникати право спільної сумісної власності чинні закони на встановлюють. Крім того, у зазначеному вище договорі купівлі-продажу спірного будинку (а.с. 77) не передбачені умови виникнення такої власності між позивачем та відповідачем по справі. Також, необхідно зазначити, що позивачем [PERSON] вимоги про визнання домоволодіння обєктом права спільної сумісної власності з підстав, передбачених діючим цивільним законодавством України, не ставилися, а суд, у порядку ст. 11 ЦПК України, позбавлений можливості вийти за межі заявлених вимог. Дана обставина не перешкоджає [PERSON], змінивши підстави позову, звернутися до суду за захистом свого права. Доводи, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог та представлені нею докази на підтвердження останніх (а.с. 6-15,18, 74-75) не є достатніми, належними та допустимими, а тому не можуть слугувати правовими підставами для визнання домоволодіння № 7 по вул. Хвойній в м. Змієві обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину будинку № 7 по вул. Хвойній в м. Змієві у порядку виділу долі у праві спільної сумісної власності. Показання свідка [PERSON], яка зазначила, що особисто бачила як [PERSON] розраховувалася за спірний будинок, а також те, що зі слів [PERSON] їй відомі випадки побиття останньої відповідачем по справі, суд оцінює критично, оскільки [PERSON] є близькою подругою позивача по справі та не може вважатися неупередженою особою у вирішенні даного спору. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed