overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-30 00:00:00

КЗ «Матвіївська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що з 30.04.2004 року в КЗ «Матвіївська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради навчається та перебуває на повному державному утриманні малолітній [PERSON] [INFO], згідно розпорядження Василівської районної державної адміністрації №174 від 31.03.2004 року. Батько малолітнього [PERSON] [PERSON] рішенням Василівського районного суду від 09.02.2004 року був визнаний недієздатним. Мати малолітнього [PERSON] [PERSON] не могла забезпечити належне виховання та утримання сина. За час перебування малолітнього [PERSON] в КЗ «Матвіївська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради мати [PERSON] відвідала його кілька разів, але понад шість місяців не відвідує сина, не надсилає ніяких запитів, не телефонує. [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, не піклується про фізичний та духовний стан сина, його навчання, не забезпечує його харчування, лікування. Зазначені факти, за твердженням позивача, свідчать про нехтування відповідачем своїми батьківськими обовязками. У звязку з цим, позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] [INFO] відносно [PERSON] [INFO]; стягнути з [PERSON] [INFO] аліменти на користь КЗ «Матвіївська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради на утримання [PERSON] [INFO] у розмірі ? частини від усіх видів прибутків щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до часу її повноліття. В судове засідання представник позивача КЗ «Матвіївська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради не зявився, але подав до суду заяву про підтримання позову та про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] повторно до суду не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про що свідчить поштове повідомлення про вручення повістки про виклик до суду в дане судове засідання, тому суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-30 00:00:00

17 травня 2012 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просить визнати, що спадкова частка у житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], що залишилась після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 29 жовтня 2011 року, становить 1/3 частку даного житлового приміщення. У судове засідання позивачка та відповідачі не з»явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову відповідачами в повному обсязі. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи встановлено, що на підставі договору міни, посвідченого 16 червня 2004 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області за реєстровим № 2196, позивачкою [PERSON], її чоловіком [PERSON] та їх дочкою [PERSON] було набуто у спільну сумісну власність житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про смерть від 02 листопада 2011 року серії 1-ОК № 227953, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, [PERSON], помер 29 жовтня 2011 року у віці 38 років. Як видно із матеріалів спадкової справи № 23 за 2012 рік, [PERSON] заповіту не залишав. Отже, його спадкоємцем по закону першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України являється його дочка, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи, його дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження серії IV-БК № 302950, згідно якого вона уклала шлюб 14 листопада 1992 року з [PERSON] і змінила прізвище з "Павлюк" на "Павленко", а також батьки померлого [PERSON] та [PERSON], які є відповідачами у даній справі. Проте, оформити належним чином спадщину спадкоємці не мають можливості, оскільки не визначена частка спадкодавця у вищевказаному житловому приміщенні, яке було передано у спільну сумісну власність за договором міни. Відповідно до ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, оскільки інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, кожен із співвласників має право на одну третю частину зазначеної квартири. Таким чином, спадкова частка у житловому приміщенні, розташованому за адресою : [ADDRESS], що залишилася після смерті чоловіка позивачки [PERSON], становить 1/3 частку даного житлового приміщення. Судові витрати між сторонами розподіляються за правилами ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-30 00:00:00

Зважаючи на складнiсть у викладаннi повного рiшення суду, пов`язаного з потребою у обгpунтуваннi доводiв cторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхiдне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-30 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає на необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-30 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 3531,60 грн. та понесені судові витрати. Заявлені вимоги мотивує тим, що 12.07.2007 року між ТОВ КБ «Дельта», правонаступником якого є позивач та боржником [PERSON] було укладено кредитний договір про надання кредиту у сумі 3203,20 грн. на строк 12 місяців до 11.07.2008 р. Проте, відповідач взяті на себе зобовязання не виконує, внаслідок чого станом на 12.07.2007 р. утворилась заборгованість за кредитом у вказаному розмірі, яку позивач просить стягнути з [PERSON] Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи сторони в судове засідання не зявились, звернулись із клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності. Позивачем заявлені вимоги підтримані повністю, відповідач позов визнала. Дослідивши представлені у справі письмові докази, судом встановлено, що 12.07.2007 р. між ТОВ КБ «Дельта», правонаступником якого є позивач у справі ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем [PERSON] укладено договір № 002-16011-120707 про надання кредиту в розмірі 3203,20 грн. на придбання майна строком на 12 місяців з кінцевим терміном погашення кредиту 11.07.2008 р. За користування кредитом відповідно до п.2.3 договору була встановлена процентна ставка у 12% на рік. Відповідно до умов укладеного кредитного договору позивачем було надано кредит у вказаному розмірі (а.с.8,9), а [PERSON] зобовязалась щомісячно не пізніше 12 числа здійснювати погашення кредиту в розмірі 348 грн. (п.2.8 договору). Відповідач взяті на себе зобовязання не виконує, у зв'язку із чим станом на 08.12.2011 р. утворилась заборгованість у розмірі 3531,60 грн., яка складається з боргу за кредитом 2694,84 грн.; боргу за відсотками 149,70 грн. та заборгованості за комісіями 687,06 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с.10,11). Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватись належними чином, належними сторонами, відповідно до умов договору та норм цивільного законодавства України. Згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, беручи до уваги що спір між сторонами виник за договірних обставин, суть яких ніким в судовому засіданні не спростовувалась, сам договір не суперечить діючому законодавству, враховуючи положення ст. 1049 ЦК України, яким визначено обовязок позичальника повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, встановленому договором, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача, а тому вважає за необхідне позов ПАТ «Дельта Банк» задовольнити повністю. Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-30 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з відповідача борг в сумі 7733,39 грн. Свої вимоги мотивує тим, що згідно умов договору купівлі-продажу з відстроченням платежу №0600124 від 19.07.2006 року, укладеного між позивачем та [PERSON], остання отримала устаткування на загальну суму 12526,20 грн., які зобовязувалась повернути до 19 липня 2011 року, однак вказані зобовязання в повній мірі не виконала у звязку із чим утворилась заборгованість на вищевказану суму. Окрім цього, так як 01.10.2009 року [PERSON] померла, а після її смерті спадщину прийняв відповідач [PERSON], то останній згідно чинного законодавства повинен повернути позивачеві згадану суму боргу. Представник позивача у письмовій заяві до суду позов підтримав, просив справу розглядати за його відсутністю. Відповідач до суду також не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, тому суд розглянув справу заочно, без його участі, оскільки в справі достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 липня 2006 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу з відстроченням платежу, у відповідності до якого остання отримала від позивача устаткування на загальну суму 12526,20 грн. та зобовязувалася повернути дані кошти не пізніше 19.07.2011 року. Однак, [PERSON] свої зобовязання виконала частково, тобто повернула позивачеві лише 4792,81 грн., у звязку із чим допустила перед ним заборгованість в сумі 7733,39 грн. Викладені факти підтверджуються договором купівлі-продажу з відстроченням платежу №0600124 від 19.07.2006 року, а також довідкою про заборгованість [PERSON] (а.с. 7-9). Окрім цього, судом встановлено, що 01 жовтня 2009 року [PERSON] померла, а після її смерті згідно даних Третьої Житомирської державної нотаріальної контори (а.с. 105-106) спадщину прийняв її син [PERSON], тобто відповідач по справі. Встановленим фактам відповідають цивільні правовідносини. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися *' належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Отже, наявність факту невиконання померлою [PERSON] зобовязань перед позивачем щодо повернення вказаних грошових коштів за продаж устаткування є підставою для повного задоволення позову. Тобто суд стягує з відповідача, як спадкоємця після смерті його матері [PERSON], на користь позивача вказану суму заборгованості, але в межах вартості успадкованого ним майна. Також, у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 78 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. (а.с. 5-6).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-30 00:00:00

19.07.2010 р. [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою, в якій просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті бабці [PERSON] В позовній заяві зазначила, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок в с. Честині по вул. Космонавтів, 7 Камянка-Бузького району, майновий пай в сумі 32 грн., земельні ділянки площею 0,2028 га для ведення особистого підсобного господарства та площею 2,0529 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] вона вирішила звернутись до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але у звязку із тим, що пропустила строк для прийняття спадщини, змушена звернутись до суду. Строк нею пропущено через необізнаність та юридичну неграмотність. Позивач у судове засідання подала заяву із проханням розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд за згодою позивача, ухвалив розглядати справу на підставі наявних у справі доказів без участі відповідача, який, будучи належним чином повідомлений про час розгляду справи, до суду не прибув, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ч.3 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З копії свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] померла 06.02.2008 р. /а.с.6/, 21.072003 року [PERSON] склала заповіт, згідно з яким заповіла усе належне їй майно - внучці [PERSON]В./а.с.6/ Судом також встановлено та перевірено матеріалами справи те, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, таким чином, позивач має право на спадкування за заповітом. З матеріалів справи вбачається, що позивачем дійсно з поважних причин пропущено шестимісячний строк, встановлений ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини за померлою [PERSON]. Н.С. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними, а тому позивачу слід визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини в межах строку, встановленого ч.1 ст.1270 ЦК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-30 00:00:00

В лютому 2012 року позивач звернулася до суду з названою вище позовною заявою в якій зазначає, що вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 05 березня 1994 року. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей Євгена, [INFO] та Дениса, [INFO]. Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з відповідачем по справі сімейні стосунки припинені по причині відсутності між ними взаємного порозуміння та поваги друг до друга, що призвело до частих скандалів і припинення сімейних стосунків, до втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сімї з відповідачем є не можливим. Майнового спору вони не мають, а діти залишаться проживати з позивачкою. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити Позивач надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти розгляду справи у заочному проваджені не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 березня 1994 року, шлюб був зареєстрований Корабельним районним відділом запису актів громадянського стану м. Миколаєва, актова запис № 104. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей Євгена, [INFO] та Дениса, [INFO], про що свідчить свідоцтва про народження. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження спільного життя подружжя та шлюбу суперечить інтересам один одного це має істотне значення, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.З ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-30 00:00:00

У січні 2012 року [PERSON]. звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд розірвати шлюб між ним та [PERSON]., зареєстрований 17 червня 2000 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 156. В обґрунтування позову позивач вказував,що шлюбні відносини із відповідачем припинені, в звязку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сімї неможливо у звязку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного, у звязку з чим сторони припинили подружні відносини. Неповнолітніх дітей немає. На підставі того, що відповідачка у добровільному порядку не захотіла розірвати шлюб в органі РАЦС, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив про задоволення позову. Відповідачка в судове засідання зявилась, не заперечувала проти розірвання шлюбу але зазначила, що спір щодо сумісно набутого майна буде вирішуватися в іншому судовому процесі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 17 червня 2000 року, між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 156. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Крім того, згідно з ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-30 00:00:00

В травні 2012 року заявник звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт належності їй правовстановлюючого документу - Свідоцтва про право власності на житло від 18.02.2000 року, виданого згідно з розпорядженням Миколаївської міської ради від 17 лютого № 3654-р. та зареєстрованому ММБТІ 07.08.2000 року за реєстровим № 16772 в реєстровій книзі № 92, відповідно до якого власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] вказана «Дмитриенко Марія Валеріївна». В обґрунтовування заяви заявник вказувала, що згідно із зазначеним свідоцтвом є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Разом з тим, заявник зазначала, що з 2004 року постійно проживає у [PERSON] та після досягнення повноліття отримала паспорт громадянки [PERSON], де зазначено лише її імя, а по-батькові - не зазначено. Зараз заявник бажає розпорядитися належною їй частиною квартири, але не може цього зробити, оскільки є розбіжності між імям заявника в паспорті та правовстановлюючому документі. В судове засідання заявник не зявилась, надала заяву, в якій заяву підтримала та просила задовольнити, просила слухати справу у її відсутність. Зацікавлена особа по справі - [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій просила слухати справу у її відсутність, не заперечувала проти задоволення заяви. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе задовольнити заяву з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення приналежності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не співпадають з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом, вказаних в свідоцтві про народження або в паспорті. Судовим порядком можуть бути встановлений також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав громадян. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить заявнику та померлому [PERSON], який помер 21 грудня 2011 року по 1/3 частині кожному на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 18.02.2000 року, виданого згідно з розпорядженням Миколаївської міської ради від 17 лютого № 3654-р. та зареєстрованому ММБТІ 07.08.2000 року за реєстровим № 16772 в реєстровій книзі № 92 (а.с. 4), а 1/3 частина зазначеної квартири належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори за реєстровим №1-357 від 28.09.2000 року (а.с. 5). Разом з тим, заявник зазначала, що з 2004 року постійно проживає у [PERSON] та після досягнення повноліття отримала паспорт громадянки [PERSON], де зазначено лише її імя, а по-батькові - не зазначено. Зараз заявник бажає розпорядитися належною їй часткою, але не може цього зробити через розбіжності в документах. Враховуючи незначні розходження у документах, суд приходить до висновку, що вимоги заявника про встановлення факту належності правовстановлюючого документу обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved