Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю. Зазначав, що відповідно до договору купівлі-продажу від 21 жовтня 2002 року він є власником ? частини квартири [ADDRESS]. Іншим співвласником зазначеної квартири є відповідач. Посилаючись на те, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні його власністю, просив вселити його у зазначену квартиру та зобов'язати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні спірною квартирою. У подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив усунути перешкоди у користуванні 1/2 частиною квартири [ADDRESS], визнати за ним право власності на 1/2 частини зазначеної квартири, стягнути з відповідача матеріальну компенсацію вартості частки майна у розмірі 420 000 грн. 1 березня 2011 року представником позивача було подано заяву про залишення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] та про визнання права власності на 1/2 частини зазначеної квартири без розгляду, про що було постановлено ухвалу (а.с. 120, 124). У подальшому позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно з якою позивач, посилаючись на те, що користується спірною квартирою лише відповідач, останній чинить йому перешкоди у користуванні власністю, квартира є неподільною, згідно з висновком судової експертизи вартість його частки квартири складає 375 050 грн., просив стягнути з відповідача на його користь 375 050 грн. матеріальної компенсації вартості 1/2 частки квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених у ньому підстав та просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, вказавши на те, що вартість квартири визначена згідно судової експертизи є значно завищеною. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що співвласниками квартири [ADDRESS] є позивач та відповідач (а.с. 6-7, 113). Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 13 грудня 2011 року ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 750 100 грн., вартість 1/2 частки зазначеної квартири - 375 050 грн., виділ 1/2 частки квартири є неможливим (а.с. 175-189). Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначив, що встановлена судовим експертом ціна квартири є завищеною, при цьому ним було надано висновок спеціаліста згідно якого ринкова вартість квартири складає 547 379 грн. (а.с. 209-234). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд не приймає до уваги зазначений висновок спеціаліста як належний та допустимий доказ згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України, оскільки висновок складений з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема до нього не надано фотокарток обстежуваного об'єкта, не зазначено чи проводилося обстеження квартири безпосередньо експертом чи на основі документів, відсутні відомості про те чи був повідомлений позивач про проведення зазначеної оцінки. До того ж, надаючи пояснення в судовому засіданні судовий експерт [PERSON] вказав на те, що при проведенні ним оцінки вартості зазначеного нерухомого майна були враховані вимоги Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»; Національного стандарту № 1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440; Національного стандарту № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442, інші нормативні документи. Оцінка була проведена на основі матеріалів справи, оскільки відповідач не надав доступу до квартири, з урахуванням характеристик району розташування об'єкта дослідження, будинку в якому знаходиться об'єкт дослідження, методика оцінки відображена у мотивувальній частині експертного дослідження. У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи з цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частково власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній частковій власності. Частиною 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У судовому засіданні встановлено, що фактично користуються квартирою відповідач, спільне використання сторонами по справі квартири є неможливим, відповідач визнає право позивача на належну йому частку квартири, однак, чинить перешкоди у користуванні нею. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 375 050 грн. матеріальної компенсації вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS] з одночасним припиненням права власності [PERSON] на 1/2 частини зазначеної квартири. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 1 700 грн.

Outcome: approved