Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] МБЗ ім. Лепсе про стягнення розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і моральної шкоди. Свій позов [PERSON] мотивує тим, що вона з 02.01.2003 року по 28.09.2012 року працювала працював на посаді інженера технолого технологічного відділу в [PERSON] МБЗ ім. Лепсе. Наказом № 75 від 27.09.2012 року позивач була звільнена на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (угода сторін). При звільнені [PERSON] їй не було виплачено заробітну плату. Борг відповідача по виплаті заробітної плати становить 10\~100 грн. Також позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1\~900 грн. Враховуючи глибину страждань, просила стягнути моральну шкоду в сумі 4 000 грн. В судове засідання позивач не зявився, але надав заяву в якій просила задовольнити позов повністю, а справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] МБЗ ім. Леспе в судове засідання не зявився хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Відповідно до трудової книжки серії АТІV № 6039170 від 29.09.1984 року, [PERSON] була прийнята на посаду техніка технолога [PERSON] МБЗ ім. Лепсе, відповідно до наказу № 1-К від 02.01.2003 року та відповідно звільнена згідно наказу № 75-К від 27.09.2012 року. Згідно довідки № 6 [PERSON] МБЗ ім. Лепсе, його заборгованість перед [PERSON] становить 7\~870,26 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗПП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем не подано будь-яких заперечень що до розміру заборгованості по заробітній платі. Отже, розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем становить 7\~870,26 грн. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8 лютого 1995 р. N 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Враховуючи що за два останні місяці роботи позивач отримувала відповідно 1367,65 грн. та 1080,05 грн. Розмір середнього заробітку складає (1367,65+1080,05= 2447,70 грн. / 2 міс. = 1223,85 грн. ) 1223,85 грн., а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить (1 223, 85 грн. * 2,5 міс = 3 059,63грн.) Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 3\~059,63 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Відповідно до абз. 1 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснює, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що не проведення всіх виплат при звільненні призвело до порушення законних прав позивача та моральних страждань, втратити нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації його життя. Тому розмір моральної шкоди в сумі 1000 грн. суд вважає обґрунтованим та справедливим. Позивач у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України був звільнений при подачі позову від сплати судового збору в зв'язку з чим суд задовольняючи позовні вимоги стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 214,60.

Outcome: approved