Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-20 00:00:00

ВАТ НАСК «Оранта» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь шкоду в порядку регресу в розмірі 4962,11 грн., відшкодувати судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 21.10.2009 на пр. Московському в м. Харкові сталась ДТП за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Постановою Московського районного суду м. Харкова від 29.12.2009 водія [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. Пошкоджений автомобіль [NUMBER], застраховано у ВАТ НАСК «Оранта» на підставі договору добровільного страхування заставлених засобів наземного транспорту № КД.36.0444.09.3.Ф від 12.05.2009. У звязку із настанням страхового випадку відповідно до розрахунку страхового відшкодування ВАТ НАСК «Оранта» сплатило власникові автомобіля [NUMBER], страхове відшкодування в розмірі 4962,11 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 7862 від 23.12.2009. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем пропущений строк позовної давності, а саме з моменту сплати страхового відшкодування 23.12.2009 і до дати звернення до суду 24.12.2012 пройшло більше ніж три роки. Також представник відповідача зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження перерахування страхувальникові суми страхового відшкодування, додані до позову копії документів завірені неналежним чином, представник позивача приймає участь у судовому засіданні на підставі сумнівної довіреності. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: 21.10.2009 на пр. Московському в м. Харкові сталась ДТП за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Постановою Московського районного суду м. Харкова від 29.12.2009 водія [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. Пошкоджений автомобіль [NUMBER], застраховано у ВАТ НАСК «Оранта» на підставі договору добровільного страхування заставлених засобів наземного транспорту № КД.36.0444.09.3.Ф від 12.05.2009. У звязку із настанням страхового випадку відповідно до розрахунку страхового відшкодування ВАТ НАСК «Оранта» сплатило власникові автомобіля [NUMBER], страхове відшкодування в розмірі 4962,11 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 7862 від 23.12.2009. Стаття 27 Закону України «Про страхування» передбачає, що до страховика, який здійснив виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану винною особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, представник відповідача зазначає, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми після строку позовної давності, який встановлений ст.. 257 ЦК України тривалістю у три роки. Суд не може погодитись із позицією представника відповідача, оскільки строк позовної давності обчислюється з дати виплати страхового відшкодування, а саме з 23.12.2009 та відповідно до положень ст.. 257 ЦК України спливає 23.12.2012. При цьому ч. 3 ст. 70 ЦПК України передбачає, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. В 2012 році 23 грудня випадало на вихідний день неділя, а тому останнім днем звернення до суду має вважатися саме 24.12.2012. Як вбачається із поштового штампу на конверті, в якому надійшла позовна заява Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» в особі Харківської обласної дирекції ВАТ НАСК «Оранта» до [PERSON] про стягнення шкоди в порядку регресу з додатками, датою відправки кореспонденції є саме 24.12.2012. Що стосується інших заперечень представника відповідача, то вони не відносяться жодним чином до предмету позову, а стосуються лише процесуальних прав представника позивача, які вирішені в ході розгляду справи. За таких обставин суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги ВАТ НАСК «Оранта» обґрунтовані та підлягають задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. Відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved