Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-25 00:00:00

У жовтні 2011 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 20.09.1976 р. зареєструвала шлюб з [PERSON] Під час шлюбу за рахунок спільних коштів і праці нею з відповідачем було придбане майно у вигляді: - незавершеного будівництвом готовністю 58% жилого будинку, що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Виноградна,16; - земельної ділянки площею 0,110 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Виноградна,16; - гаражу №20, зовнішніми розмірами 6,25 х 4,25 м, який знаходиться на наданій Гаражному товариству «Бескид»в постійне користування земельній ділянці на вул. І. Мазепи в м. Трускавці Львівської області. Відповідач відмовляється визнати її право власності на це майно. З наведених підстав позивач просила визнати за нею право власності на Ѕ частину зазначеного вище майна. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджено розписками про отримання ним судових повісток, повторно в судове засідання на зявився. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В письмових запереченнях [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись, що він необґрунтований. (а.с. 21-22) Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до положень ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються про розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Сторони зареєстрували шлюб 20.09.1976 р., який розірвано між ними рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 15.08.2011 р., що набрало законної сили. (а.с. 6) Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 06.08.2010 р., що набрало законної сили, за відповідачем визнано та зареєстровано в наступному в установленому законом порядку право власності на нерухоме майно у вигляді гаражу №20, зовнішніми розмірами 6,25 х 4,25 м, який знаходиться на наданій Гаражному товариству «Бескид»в постійне користування земельній ділянці на вул. І. Мазепи в м. Трускавці Львівської області.( а. с. 59-61) Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 липня 2012 року, яке набрало законної сили з дня його ухвалення, визнані удаваними укладені 07.10.2002 р. між [PERSON] та [PERSON] договори дарування земельної ділянки і назавершеного будівництвом жилого будинку, що розташовані за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Виноградна,16, та визнані дійсними договори купівлі-продажу цього майна. (а.с. 74-78) Таким чином, нерухоме майно у вигляді зазначених вище гаражу, незавершеного будівництвом жилого будинку, земельної ділянки було набуте сторонами під час шлюбу, є спільним майном подружжя, у звязку з чим позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину цього майна є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Заперечення відповідача про те, що спірне майно є його особистою власністю, допустимими доказами не підтверджені, а тому суд не приймає їх до уваги. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати 1820 грн. (а.с. 1-2)

Outcome: approved