Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-26 00:00:00

У серпні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що 31.12.1987 року він з відповідачкою уклали шлюб, який було зареєстровано у виконавчому комітеті Луговослободської сільської Ради Мінського району, актовий запис № 73. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та двох повнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. З грудня 2008 року між сторонами припинено шлюбні відносини. Причиною тому стало постійні сварки у родині з різних приводів. В даний час він проживає разом з іншою жінкою однією сімєю. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що їх сімя розпалася, шлюб існує формально, [PERSON] просив суд розірвати шлюб укладений з [PERSON] В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, письмових заперечень проти позову суду не надав, у зв'язку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З матеріалів справи вбачається, що 31.12.1987 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Луговослободської сільської Ради Мінського району, актовий запис № 73. Від шлюбу сторони мають одного не повнолітнього сина [PERSON], [INFO] та двох повнолітніх дітей [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу через фактичне припинення шлюбних відносин та розпад їхньої сімї назавжди Згідно п. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені.

Outcome: approved