Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-27 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Муніципальна телевізійна мережа» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, несвоєчасного розрахунку при звільнення та моральної шкоди, який в ході судового розгляду справи доповнив. В обґрунтування позову зазначав, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі, працював телеоператором 1-ої категорії на КП «Муніципальна телевізійна мережа». 16.09.2013 року йому було встановлено другу групу інвалідності. 17.09.2013 року позивача було звільнено за погодженням сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення, відповідачем не було проведено повний розрахунок в частині виплати компенсації за невикористану відпустку. Грошова компенсація за невикористану відпустку була виплачена позивачу лише 25.09.2013 року в сумі 1790 грн. 03 коп., виходячи із 25 днів відпустки. Посилаючись на те, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про відпустки» йому як інваліду другої групи повинна надаватися відпустка тривалістю 30 календарних днів, відповідачем не було доплачено при звільненні компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 5 днів в сумі 358 грн. 17 коп. Крім того, відповідно до колективного договору позивач має право на 4 дні додаткової відпустки, які також не були компенсовані відповідачем при його звільненні. Вказані дії відповідача призвели до моральних страждань [PERSON], у зв'язку з чим йому було спричинено моральну шкоду. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з КП «Муніципальна телевізійна мережа» на його користь недоплачену компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 358 грн. 17 коп., компенсацію за несвоєчасний розрахунок в сумі 10 581 грн. 12 коп., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та компенсацію за 4 дні додаткової відпустки в сумі 320 грн. 64 коп. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві з урахуванням їх доповнень та просив їх задовольнити з підстав зазначених у ній. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав зазначених у запереченнях на позовну заяву. Вислухавши осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 22.10.2012 року було прийнято на роботу, на посаду телеоператора І-ої категорії в редакцію програм КП «Муніципальна телевізійна мережа», що підтверджується наказом № 126-к від 22.10.2012 року. Наказом КП «Муніципальна телевізійна мережа» № 116-к від 17.09.2013 року [PERSON] звільнено за погодженням сторін, ч. 1 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку з отриманням ІІ групи інвалідності (стан здоров'я, який перешкоджає подальшому продовженню роботи). Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було нараховано компенсацію за невикористану щорічну відпустку, право на яку він мав, з урахуванням відпрацьованого часу, виходячи з 21 календарного дня, та компенсацію за 4 календарні дні додаткової відпустки, право на яку він мав відповідно до умов колективного договору, що підтверджується випискою з особової картки [PERSON] Нараховану компенсацію було виплачено відповідачем 25.09.2013 року, що підтверджується випискою руху коштів по рахунку, відкритому на ім'я [PERSON] та визнано у судовому засіданні позивачем той факт, що відповідачем було виплачено компенсацію за невикористану відпустку виходячи із 25 календарних днів. Посилання [PERSON] на те, що КП «Муніципальна телевізійна мережа» не в повному обсязі виплатило йому компенсацію за щорічну відпустку, оскільки він, як інвалід другої групи, має право на відпустку тривалістю 30 днів, суд вважає безпідставними виходячи з наступного. Відповідно до абз. 1 ст. 2 Закону України «Про відпустки», право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Інвалідам I і II груп надається щорічна основна відпустка тривалістю 30 календарних днів, а інвалідам III групи - 26 календарних днів. За змістом зазначених норм чинного законодавства, для отримання пільгової відпустки, як інваліду І або ІІ групи, працівник повинен, перебувати у трудових відносинах з підприємством, установою, організацією, маючи відповідний статус інваліда. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було встановлено інвалідність ІІ групи 16.09.2013 року, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК Серії 10 ААБ № 481164. На наступний день, 17.09.2013 року, [PERSON] написав заяву про звільнення його з роботи за станом здоров'я, у зв'язку з присвоєнням йому другої групи інвалідності, до якої додав копію довідки МСЕК Серії 10 ААБ № 481164. В цей же день, наказом КП «Муніципальна телевізійна мережа» [PERSON] звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін, з 17.09.2013 року. Враховуючи те, що з моменту отримання ІІ групи інвалідності позивач не пропрацював у КП «Муніципальна телевізійна мережа» жодного дня, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення компенсації за відпустку як інваліду ІІ групи і маючого право на відпустку тривалістю 30 днів безпідставними та необґрунтованими. Суд також виходячи з установлених судом обставин, відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації за 4 календарні дні додаткової відпустки, оскільки як вбачається з наданих суду документів вказана компенсація виплачена позивачу 25.09.2013 року. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Запорізької міської ради № 40 від 24.12.2012 року «Про затвердження програми роботи і розвитку КП «Муніципальна телевізійна мережа» на 2013-2015 роки» встановлено, що головним розпорядником коштів підприємства є управління з питань транспортного забезпечення та зв'язку Запорізької міської ради. Одержувачем коштів є КП «Муніципальна телевізійна мережа». В день звільнення позивача з роботи, 17.09.2013 року, КП «Муніципальна телевізійна мережа» направило кошторис витрат, які необхідно профінансувати у зв'язку зі звільненням [PERSON] за рахунок бюджетних коштів загального фонду по КЕКВ 2610 на ім'я заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, директору департаменту фінансової та бюджетної політики. Згідно виписки по рахунку кошти для виплати компенсації [PERSON] у зв'язку зі звільненням надійшли на рахунок КП «Муніципальна телевізійна мережа» 25.09.2013 року і саме в цей день зазначені кошти були перераховані на рахунок позивача, що підтверджено ним у судовому засіданні. Враховуючи те, що з боку КП «Муніципальна телевізійна мережа» відсутня вина в затримці розрахунку при звільненні [PERSON], оскільки відповідач не є розпорядником коштів на своїх рахунках, і ними були перераховані належні позивачу кошти в день їх надходження, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення відповідної компенсації за затримку розрахунку, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню судом. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи те, що судом не встановлено порушень з боку відповідача законних прав при проведенні розрахунку при звільненні, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди у суду немає. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню у повному обсязі. З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed