Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-18 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанкв особі представника [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення на предмет іпотеки та з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. [PERSON] звернувся із зустрічними позовами до ПАТ КБ ПриватБанкпро визнання недійсними договору іпотеки та кредитного договору В позовних заявах позивач посилається на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №ODKDG101420461 від 06 вересня 2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 15890 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06 вересня 2022 року. Згідно умов договору погашення заборгованості повинно було здійснюватись в такому порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення зазначених умов договору відповідач [PERSON] зобовязання належним чином не виконував, що призвело до збитків Банку, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обовязкових платежів з цих коштів. Відповідач, станом на 12 жовтня 2011 року має заборгованість 12321,82 долар США, що за курсом 7,97 відповідно до службового розпорядження НБУ №0382500-11 від 12 жовтня 2011 року складає 98238,15 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 10771,78 долар США; заборгованості по прецентам за користування кредитом 924,65 долари США; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 8,77 долари США; штраф (фіксована частина) 31,36 долари США; штраф (процентна складова) 585,26 долари США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ ПриватБанкі [PERSON], як дружина і майновий поручитель [PERSON] 10 вересня 2007 року уклали договір іпотеки. За цим договором відповідач [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно житловий будинок площею 81,10 кв.м в місті Кодимі, Одеської області по вулиці Паризької комуни,12. Житловий будинок належить на праві власності відповідачеві [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №1290, посвідченого приватним нотаріусом Кодимського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] 06 вересня 2007 року. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки становить 70700 грн.. Згідно ст. 6 Закону України Про іпотеку, іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки і яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі документу зазначеного у договорі. Просить Звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок №12, загальною площею 81,10 кв.м, вартістю 70700 грн., що належить [PERSON], по вулиці Паризької комуни в місті Кодимі, Одеської області, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк, 49094, м. Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги,50, код ЄДРПОУ 14360570 з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ ПриватБанкусіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у житловому будинку №12 по вулиці Паризької комуни в місті Кодимі, Одеської області, зі зняттям з реєстраційного обліку. Крім того, 06 вересня 2007 року ПАТ КБ ПриватБанкуклав кредитний договір з відповідачем (позивачем) [PERSON] № ODKDG201420462, за яким банк надав останньому кредит у розмірі 2800 доларів США на термін до 06 вересня 2022 року. Відповідач (позивач) зобовячався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, визначеними кредитним договором. Згідно цього договору, погашення заборгованості здійснюється наступним чином: щомісяця в період сплати, боржник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Банк свої обовязки за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу (позивачу) [PERSON] кредит у розмірі 2800 долари США. Відповідач (позивач) не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, порушивши тим самим умови кредитного договору, а також закону (ст.ст.509,526,1054 ЦК України). Відповідно до ч.2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Станом на 25 квітня 2012 року [PERSON] має заборгованість 4743,03 долари США, яка складається із заборгованості: за кредитом 2440,12 долари США; за процентами за користування кредитом 1047,15 долари США; за комісією за користування кредитом 152,76 долари США; пенею за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; штраф (фіксована частина) 31,29 долари США; штраф (процентна складова) 224,37 долари США. Просить стягнути зазначену суму заборгованості з відповідача. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач (позивач) [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що дійсно 06 вересня 2007 року уклав з ПАТ КБ ПриватБанккредитний договір №ODKDG101420461, згідно якого отримав кредит у розмірі 15890 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06 вересня 2022 року. В забезпечення виконання його зобовязань за кредитним договором, ПАТ КБ ПриватБанкі [PERSON], як його дружина і майновий поручитель, 10 вересня 2007 року уклали договір іпотеки. За цим договором дружина надала в іпотеку нерухоме майно житловий будинок площею 81,10 кв.м в місті Кодимі, Одеської області по вулиці Паризької комуни,12. Житловий будинок належить на праві власності відповідачеві [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №1290, посвідченого приватним нотаріусом Кодимського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] 06 вересня 2007 року. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки становить 70700 грн.. Крім того, 06 вересня 2007 року він уклав з банком кредитний договір № ODKDG201420462, за яким банк видав йому кошти в сумі 2800 долари США на оплату чергових страхових платежів. Згідно умов договорів він повинен був сплачувати кредитну заборгованість в період з 20 по 25 число кожного місяця. Цих умов договорів не виконав. Просить визнати укладені договори недійсними, оскільки банк, видавши йому кредит у доларах США, порушив чинне законодавство, яке забороняє обіг на території України іноземної валюти. В той же час, не заперечує того, що на протязі певного часу сплачував кошти згідно укладених договорів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Згідно кредитного договору № ODKDG101420461 від 06 вересня 2007 року [PERSON] отримав у ПАТ КБ ПриватБанккредит для придбання житла в сумі 11200 доларів США. (а.с. 14-19) Згідно договору іпотеки від 10 вересня 2007 року між [PERSON] і ПАТ КБ ПриватБанк, [PERSON], як майновий поручитель, передала в іпотеку ПАТ КБ ПриватБанкжитловий будинок №12 по вулиці Паризької комуни в місті Кодимі, Одеської області загальною площею 81,1 кв.м, житловою площею 47,5 кв.м, погодженою вартістю 70700 грн.. (а.с. 20-27) Згідно кредитного договору № ODKDG201420462 від 06 вересня 2007 року [PERSON] отримав у ПАТ КБ ПриватБанккредит на оплату чергових страхових платежів у сумі 2800 доларів США. (а.с. 130-132) Дослідивши вимоги представника позивача, вислухавши заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити позов ПАТ КБ ПриватБанк до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення по кредитним договорам в повному обсязі, відмовити [PERSON] в задоволенні позову до ПАТ КБ ПриватБанкв повному обсязі з наступних підстав. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обовязки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема договорів. Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень… Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… Судом установлено, що згідно кредитного договору № ODKDG101420461 від 06 вересня 2007 року [PERSON] отримав грошовий кредит у ПАТ КБ ПриватБанкдля придбання житла в сумі 11200 доларів США. Майновим поручителем грошових зобовязань [PERSON] виступила відповідач [PERSON] дружина відповідача (позивача), яка укладала з позивачем (відповідачем) 10 вересня 2007 року договір іпотеки, за яким передала в іпотеку позивачеві (відповідачеві) належний їй на праві власності житловий будинок №12 по вулиці Паризької комуни в місті Кодимі, Одеської області загальною площею 81,1 кв.м, житловою площею 47,5 кв.м, погодженою вартістю 70700 грн.. 06 вересня 2007 року [PERSON] уклав з ПАТ КБ ПриватБанккредитний договір № ODKDG201420462, за яким отримав грошовий кредит у розмірі 2800 доларів США з метою оплати чергових страхових платежів. Згідно п.2.2.2. Договору позичальник зобовязується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.7.1, 2.3.1,2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2 даного договору. Повну оплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Згідно п.2.2.4 позичальник зобовязується погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п.7.1 та п. 2.3.3 цього договору. Згідно п.7.1 Договорів сплата заборгованості за кредитом проводиться в період з 20 по 25 число кожного місяця. Згідно п.7.3 Договору № ODKDG101420461 забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає договір іпотеки житлового будинку, розташований за адресою: Одеська область, Кодимський район, місто Кодима, вулиця Паризької комуни,12, порука [PERSON], а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані банку з метою забезпечення зобовязань за даним договором. Заперечуючи по суті позову, відповідач (позивача) [PERSON] посилається на те, що банк не мав права видавати кредитні кошти у доларах США, оскільки на території України повинна вживатися національна валюта гривна. З цих підстав вважає укладені кредитні договори і договір іпотеки недійсними. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за його використання. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 530 ЦК України зобовязання повинні бути виконані у встановлений строк його виконання. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом установлено, що відповідач, як позичальник за кредитним договором, свої зобовязання щодо погашення кредиту належним чином не виконує, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 11677,48 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту 3946,46 грн.; заборгованості за відсотками 2775,92 грн.; заборгованості за комісіями 4955,10 грн.; пеня 450 грн.. Відмовляючи [PERSON] у задоволенні позову, суд виходив з такого. Відповідно до загальних умов виконання зобовязання, установлених статтею 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязань. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. П.3 ст.3 ЦК України визначає, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимого розумності та справедливості. Відповідач (позивач) звернувся до Банку з проханням про видачу кредиту в іноземній валюті. Побажання [PERSON] були задоволені та надано тому кредитні кошти в іноземній валюті. Законом (ст.192 ЦК України) визначено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. П.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролюпередбачено, що операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам, що не потребують індивідуальної ліцензії на весь період режиму валютного регулювання. Дозвіл на право здійснення операцій, визначених п.п.1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України Про банки та банківську діяльність, видано ПАТ КБ ПриватБанкза номером 22-3 від 21 вересня 2009 року (до перейменування діяла банківська ліцензія 22від 04 січня 2001 року та дозвіл за номером 22-2від 29 липня 2003 року). Крім того, судом установлено, що в період з вересня 2007 року по квітень 2012 року позивач погоджувався із всіма умовами укладеного договору, про що свідчать факти повернення ним кредитних коштів разом з нарахованими відсотками в повному обсязі та в строки, встановлені договором. З цього приводу Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у своїй постанові №5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин(п.п.10,11) розяснив, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Згідно п.12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. З огляду на викладене, суд прийшов до переконання, що кредит відповідачеві (позивачеві) [PERSON] правомірно наданий в іноземній валюті, а звідси, його вимоги про визнання кредитного договору і договору іпотеки є безпідставними, та такими, що задоволені бути не можуть. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких ст. 79 ЦПК відносить судовий збір та витрати, повязані з розглядом справи. На підставі ст.ст. 1049,1050 ЦК України,

Outcome: approved