Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одесі із позовом до [PERSON] про визнання договору застави дійсним, визнання права власності на заставлене майно, зазначаючи, що 17.06.2010 року надав відповідачу [PERSON] позику в розмірі 140000 доларів США, на строк до 20.05.2011 року. В якості забезпечення виконання виниклого зобов'язання, 10.04.2010 року між сторонами був укладений договір застави в простій письмовій формі, за умовами якого, [PERSON] передає в залог, а [PERSON] приймає в залог нежитлову будівлю, що розташована за адресою [ADDRESS]. Враховуючи ту обставину, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору застави, позивач просить визнати договір застави дійсним. Крім того, враховуючи те, що за умовами укладеного договору застави, право власності переходить до заставодержателя [PERSON] з моменту укладення договору, позивач просить визнати за [PERSON] право власності на предмет застави - нежитлову будівлю [ADDRESS]. У судовому засіданні сторони надали суду підписану мирову угоду за умовами якої, [PERSON] визнає, що з дати підписання мирової угоди право приватної власності на нежилу будівлю [ADDRESS] у складі залу автомийки належить [PERSON], [PERSON], на підтвердження факту передання права власності на користь [PERSON] на вказане заставне нерухоме майно, невідкладно добровільно передає новому власникові [PERSON] усі три комплекти ключів від нежилої будівлі [ADDRESS], а також, повний пакет правовстановлювальної та технічної документації на даний об'єкт нерухомого майна. Вказана мирова угода була затверджена ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.03.2012 року. Проте, за апеляційною скаргою [PERSON] ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.11.2012 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13.03.2012 року було скасовано, справу направлено до продовження розгляду до суду першої інстанції. У судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача за довіреністю від 18.10.2011 року - [PERSON], підтримали доводи позовної заяви, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач проти задоволення позову не заперечував, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Представник третьої особи [PERSON] проти задоволення позову також не заперечував. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позову, надав суду письмові клопотання згідно яких зазначив, що [PERSON], з відома дружини [PERSON] позичив в нього значну суму грошей, яку у встановлений строк не повернув. Особистого майна, на яке б було можливим звернути стягнення в рахунок погашення боргу у позичальника немає. 18.08.2008 року [PERSON] перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] придбав об'єкт нерухомого майна, розташований по [ADDRESS], тому зазначене приміщення належить [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Крім того, надав суду заперечення, згідно яких, зазначив, що докази щодо ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення договору застави суду не надані, а відтак підстав для визнання договору дійсним немає, у зв'язку з чим, просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] придбала у власність домоволодіння за адресою [ADDRESS], що складається з одного будинку під літерою "А" загальною площею 36,8 кв.м та господарських споруд, розташованих на земельній ділянці площею 132 кв.м, вартістю 21300 грн., на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18.08.2008 року. В подальшому, площа зазначеного приміщення, внаслідок реконструкції, була збільшена, крім того зазначений будинок отримав статус нежитлового приміщення, право власності, на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02.12.2010 року право власності на реконструйоване нежитлове приміщення було визнано за [PERSON] Право власності [PERSON] на дане нерухоме майно зареєстровано у КП "ОМБТІ та РОН" за № 40743 в книзі № 274-122, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 29601445. Судом також встановлено, що [PERSON] 17.06.2010 року отримала в борг від позивача [PERSON] грошову суму в еквіваленті 140000 доларів США, що дорівнюється 1120000 грн. з метою будівництва автомийки за адресою [ADDRESS]. Зазначену грошову суму, [PERSON] зобов'язалась повернути у строк до 20.05.2011 р., що підтверджується розпискою [PERSON] від 17.06.2010 р. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Аналіз частини другої статі 1047 ЦК України свідчить про те, що розписка не є різновидом договору, а є документом, що підтверджує його укладення, тому надаючи правову кваліфікацію виниклим правовідносинам, суд вважає, що між сторонами був укладений правочин, волевиявлення сторін якого закріплене в розписці, з чого суд встановив, що між сторонами був укладений договір позики, а тому між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини. Крім того, на забезпечення боргових зобов'язань, між позивачем та відповідачем був укладений у простій письмовій формі договір застави (закладу) від 10.04.2011 року, відповідно до умов якого [PERSON], як боржник-заставодавець, за згодою чоловіка [PERSON], передала у заставу /заклад/, а [PERSON], як кредитор-заставодержатель, прийняв у заставу нежилу будівлю [ADDRESS] загальною площею 101,7 кв.м, у складі залу автомийки на три поста (літера Д) площею 85,2 кв.м, санвузла (літера а) площею 2,8 кв.м, підсобного приміщення (літера а1) площею 7,9 кв.м, технічного приміщення (літера б) площею 5,8 кв.м. Вартість предмету застави (закладу) оцінено сторонами у 800000 (вісімсот тисяч) грн. За умов даного договору застави, право власності на предмет застави переходить до заставодержателя [PERSON] з моменту укладання договору. Судом, з пояснень [PERSON], встановлено, що [PERSON] витратила отримані в борг від [PERSON] грошові кошти на реконструкцію нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS], при цьому, борг не повернула. Позивач [PERSON] неодноразово зверталась до [PERSON] з пропозицією щодо повернення боргу, або нотаріального посвідчення укладеного правочину застави (закладу), але [PERSON] ухилялася від повернення боргу та від нотаріального посвідчення договору застави (закладу), що вона й підтвердила в судовому засіданні. Оскільки обставини визнані сторонами, які беруть участь у справі є преюдиціальними фактами, суд вважає ці обставини доведеними, та відхиляє заперечення третьої особи в цієї частині. Надаючи оцінку щодо правомірності укладення договору застави, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, проте відповідно до частини другої зазначеної статті, застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 220 ЦК якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 13 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК ( 435-15 ) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Оскільки законодавчі вимоги щодо реєстрації застави розповсюджуються виключно щодо реєстрації предмета застави, а не самого правочину, суд вважає, що зазначений договір може бути визнаний дійсним. Відповідно до ч.1 ст.574 ЦК України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. У судовому засіданні, зокрема з пояснень сторін, встановлено, що для врегулювання цивільно-правового спору, [PERSON] 08.03.2012 року передала на користь [PERSON], предмет застави - нежитлову будівлю за адресою [ADDRESS]. На підтвердження факту передання предмету застави відповідач добровільно передала [PERSON] три комплекти ключів від спірної будівлі, а також правовстановлювальну документацію. Сторонами також не заперечувалось, що на час розгляду справи фактичним власником даного об'єкту нерухомого майна є позивач [PERSON], який протягом року користується даним майном на власний розсуд та особисто виконує усі обов'язки власника. Відповідно до ст.585 ч.2 ЦК України, якщо предмет застави відповідно до договору або закону повинний перебувати у володінні заставодержателя, право застави виникає з моменту передання йому предмета застави. Відповідно до ст. 589 ч.1 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна. Таким чином, позивач має право на задоволення своїх вимог шляхом визнання за ним право власності на спірну будівлю, що фактично за правовими насдіками кореспондує засобу захисту порушеного права - зверненню стягнення на предмет застави. Надаючи оцінку запереченням третьої особи [PERSON], судом встановлено наступне. Так, між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] виник спір, у зв'язку з тим, що [PERSON] надав [PERSON] позику в розмірі 718065 гривень, однак останній всупереч укладеному договору зазначену грошову суму не повернув. Пред'явивши вимоги й до [PERSON], [PERSON] керувався в тим, що на момент укладення договору позики, боржник [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Однак, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 листопаду 2012 року за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], ПАТ "УкрСиббанк", про стягнення боргу за договором позики, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг в грошовій формі. Однак, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення в солідарному порядку боргу - відмовлено. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.02.2013 року, за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.11.2012 р., встановлено, що договір позики був укладений між [PERSON] та [PERSON] без присутності [PERSON] та відповідно до розписки відповідач [PERSON] не є стороною спірного договору та в розписці не зазначено про солідарний обов'язок. Факт перебування відповідачів на час укладення договору позики у шлюбі не є безумовною підставою для відповідальності, у зв'язку з чим, на [PERSON] не покладається обов'язок виконання договору, що виключає, як наслідок, її солідарний обов'язок з боржником та її відповідальність за зобов'язаннями [PERSON] як відповідача. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ. Таким чином, суд вважає, що при задоволенні позову, права [PERSON] жодним чином не зачіпаються, а відтак його заперечення не приймаються судом до уваги. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 3240 гривень, що підтверджується квитанцією № 80290525 від 15.02.2012 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, враховуючи принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позов, стягує з відповідача суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved