Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати за ним право власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва гаражного комплексу, з наступними характеристиками; підземний гаражний бокс № [NUMBER] за будівельним номером , фактичний номер [NUMBER] , загальною будівельною площею 18,9 кв.м , який розташований за адресою [ADDRESS] та визнати за ним майнове (речове) право на отримання в натурі вищезазначеного об`єкту інвестування згідно Договору № 14-2с інвестування будівництва підземних гаражів від 29.06.2004 р. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем ТОВ « Науково- виробнича фірма «Вест» було укладено Договір № 14-2с інвестування будівництва підземних гаражів від 29.06.2004 р. за умовами якого він , як інвестор , інвестував свої кошти у розмірі 28 236 грн. 28 коп . у будівництво об`єкту інвестування - підземного гаража за [ADDRESS] , а відповідач зобов`язався після закінчення будівництва у третьому кварталі 2004 р. та вводу в експлуатацію гаражного комплексу передати інвестору вищезазначений гаражний бокс , за умови сплати останнім повної вартості об`єкту інвестування. Позивач виконав свої зобов`язання в частині проведення повної сплати вартості об`єкту інвестування. 23.09.2005 р. позивач підписав з відповідачем Дочірнім підприємством «Енпол» , яке виступало генеральною підрядною організацією будівництва акт прийому- передачі № 30 , в якому зазначено, що гаражний бокс № [NUMBER] передається інвестору будівництва . Оскільки відповідачі не виконали взяті на себе зобов`язання щодо завершення будівництва всього гаражного комплексу та введення його в експлуатацію він , позивач, не має змоги стати власником об`єкту інвестування згідно вимог чинного законодавства. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з вищенаведених підстав . Представники відповідачів в судове засідання повторно не з`явились , про час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. На підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів у відсутності нез`явившихся представників відповідачів . Вислухавши пояснення представника позивача , дослідивши обставини справи в їх сукупності суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено , що між позивачем та відповідачем ТОВ « Науково- виробнича фірма «Вест» був укладений Договір № 14-2с інвестування будівництва підземних гаражів від 29.06.2004 р. за умовами якого позивач , як інвестор , інвестував свої кошти у розмірі 28 236 грн. 28 коп . у будівництво об`єкту інвестування - підземного гаража за [ADDRESS] , а відповідач зобов`язався після завершення будівництва у третьому кварталі 2004 р. та вводу в експлуатацію гаражного комплексу передати інвестору вищезазначений гаражний бокс , за умови сплати останнім повної вартості об`єкту інвестування ( а.с.7). Згідно квитанції про перерахунок грошових коштів № 1770 від 29.06.2004 р. вбачається , що позивач перерахував на рахунок відповідача ТОВ « Науково- виробнича фірма «Вест» 100% вартість об`єкта інвестування , що підтверджується також довідкою ТОВ « Науково-виробнича фірма «Вест» від 08.11.2004 р. № 14-2с ( а.с. 8 ) , актом № 14-2с від 08.11.2004р. (а.с. 9). 23.09.2005 р. між позивачем та відповідачем Дочірнім підприємством «Енпол» , яке виступало генеральною підрядною організацією будівництва був підцисаний Акт прийому- передачі №30 ,в якому зазначено , що гаражний бокс № [NUMBER] загальною площею 18,9 кв.м. передається інвестору будівництва, яким є позивач ( а.с. 10 ) . Як вбачається з встановлених по справі обставин , відповідачі не виконали прийнятих на себе зобов`язань щодо завершення будівництва всього гаражного комплексу та введення його в експлуатацію , чим порушили право позивача, як власника окремого об`єкту інвестування . Згідно із ст. 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Статтею 2 Закону встановлено, що інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Відповідно до ст. 5 вищевказаного Закону інвестори - суб`єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об`єкти інвестування. Статтею 7 цього Закону встановлено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Статтею 9 Закону передбачено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-який інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності. Умови договорів, укладених між суб`єктами інвестиційної діяльності, згідно із ст. 18 Закону, чинні на весь строк дії цих договорів і у разі, коли після їх укладення законодавством (крім податкового, митного та валютного законодавства, а також законодавства з питань ліцензування певних видів господарської діяльності) встановлено умови, що погіршують становище суб`єктів або обмежують їх права, якщо вони не дійшли згоди про зміну умов договору. Стаття 19 Закону визначає, що захист інвестицій - це комплекс організаційних, технічних та правових заходів, спрямованих та створення умов, які сприяють збереженню інвестицій, досягненню цілі внесення інвестицій, ефективній діяльності об`єктів інвестування та реінвестування, захисту законних прав та інтересів інвесторів, в тому числі права на отримання прибутку (доходу) від інвестицій. Держава гарантує захист інвестицій незалежно від форм власності. Законом України "Про інвестиційну діяльність" не передбачено механізму передачі майнових прав інвестору на об`єкти інвестицій. Разом з тим, ч. 7 ст. 8 ЦПК України визначено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону). Подібні за змістом відносини врегульовано Законом України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництва житла та операціях з нерухомістю". Згідно із ст. 9 вищевказаного Закону управитель укладає із забудовником договір, за яким замовляє забудовнику збудувати один або декілька об`єктів будівництва, ввести їх в експлуатацію та передати об`єкти інвестування установникам цього фонду та на умовах, визначених цим Законом та Правилами фонду. Відповідно до ст. 10 Закону в договорі має бути передбачене зобов`язання забудовника уступити управителю майнові права на нерухомість, яка є об`єктом будівництва, у разі виникнення обумовленого цим договором ризику невиконання забудовником своїх зобов`язань перед управителем. За кожним об`єктом будівництва забудовник та управитель укладають, зокрема, договір уступки майнових прав на нерухомість, яка є об`єктом будівництва, з відкладальними умовами. Система функціонування Фонду фінансування будівництва передбачає, згідно із ст. 13 Закону, зокрема, передачу управителем довірителям, які повністю проінвестували закріплені за ними .об`єкти інвестування, майнових прав на ці об`єкти інвестування за договором про уступку майнових прав. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних справ та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір - це домовленість щодо встановлення, зміни або припинення зобов`язання як правовідношення. Предметом договору є зобов`язання, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільного права є визнання права. Згідно із ст. 12 ЦК України особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Статтею 177 ЦК України передбачено, що об`єктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Стаття 178 ЦК України встановлює, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Відповідно до ст. 190 ЦК України майнові права є неспоживною річчю, майнові права визнаються речовими правами. Майновим правом, згідно із ст. 49 Закону України "Про заставу", є право вимоги по зобов`язаннях, в яких він є кредитором, як належних йому на момент укладення договору, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Визначення поняття "майнові права" міститься також в ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", відповідно до якого майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, в тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Отже, право на отримання Об`єкту будівництва та оформлення його у власність, є майновим правом позивача і може вільно передаватись іншим особам. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таким умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню в рівних частках понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 282 грн. 36 коп На підставі викладеного,

Outcome: approved