Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-03 00:00:00

21.09.2012 року [PERSON] звернувся до суду з наданим позовом до [PERSON], в якому просив зобовязати відповідача негайно звільнити гараж, що являється його власністю, зобовязати відповідача за принесені матеріальні та моральні страждання стягнути на його користь 10\~000 грн. Згодом, згідно заяв від 10.12.2012 року та від 17.12.2012 року позивач доповнив позовні вимоги, просив визнати за ним право власності на гараж № 120 в авто-гаражному кооперативі Южний; зобовязати [PERSON] негайно звільнити приміщення вказаного гаражу і передати йому ключі від гаражу; стягнути з відповідача на його користь на відшкодування матеріальної шкоди 25\~000 грн. та на відшкодування моральної шкоди 5\~000 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що у 1975 році отримав рішення № 167 Первомайського міськвиконкому, яким йому було надано дозвіл на будівництво гаражу по вул. Коротченко в м. Первомайську. Будівництво гаражу він закінчив у 1977 році. Рішенням Первомайського міського суду Миколаївської області від 11.12.1979 року у справі № 2-1147/79 йому було присуджено гараж, а його дружині підвал цього гаражу. Згодом відповідач одружився з його колишньою дружиною [PERSON] і поставив у гараж свій автомобіль і не звільняє гараж до тепер. Вважає, що спірний гараж № 120 в авто-гаражному кооперативі Южнийналежить йому на праві власності, і просить визнати за ним таке право власності, зобовязати відповідача звільнити гараж, віддати йому ключі. Крім того, вважає, що відповідачем спричинено йому матеріальну шкоду, яка складається з несплачених відповідачем сум орендної плати за користування його гаражем за період з 10.02.1990 року по 2012 рік, затрат на правову допомогу, транспортні витрати, витрати на друкування документів тощо і становить 25\~000 грн. Крім того, зазначає, що відповідачем спричинено йому моральну шкоду в сумі 5\~000 грн., оскільки він інвалід, в любу погоду вимушений протягом трьох останніх років шукати справедливості, щоб забрати у [PERSON] свій гараж; через неотриману орендну плату не мав грошей на необхідну йому операцію, і все це завдало йому моральних страждань. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав позов, просив його задовольнити, посилаючись на незаконність отримання відповідачем спірного гаражу у власність, на підставі підроблених нелегітимних документів, шляхом обману. Щодо спричинення шкоди пояснив, що розмір фактично завданої і моральної, і матеріальної шкоди значно більший, однак він просить відшкодування саме у зазначеному вище розмірі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, мотивуючи тим, що законно отримав гараж у власність, фактично придбав його у своєї дружини [PERSON] колишньої дружини позивача, був членом авто-гаражного кооперативу на той час, має всі дозвільні і правовстановлюючі документи. Ніякої шкоди позивачу він не спричиняв. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи Авто-гаражного кооперативу Южний(далі АГК) [PERSON] в судовому засіданні у вирішенні спору покладався на розсуд суду, надав суду документацію АГК, яка стосується спірного гаражу. Представники третьої особі Виконкому Первомайської міської ради [PERSON]В та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, мотивуючи тим, що право власності на спірний гараж за відповідачем [PERSON] оформлено належним чином, відповідно до вимог законодавства, яке діяло на той час: [PERSON] являвся членом АГК, гараж було прийнято в експлуатацію, потім видане свідоцтво на право власності та зареєстровано таке право в МБТІ. Докази того, що [PERSON] є власником гаражу - відсутні, а судовим рішенням про розподіл майна подружжя, на яке посилається позивач, не визнано за ним права власності і не зазначено у ньому, який саме гараж розподілено між подружжям, де він знаходиться. Просили відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, представників третіх осіб, свідків, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 14.05.1976 року [PERSON] Первомайським міськкомгоспом було видано дозвіл № 167 на виконання будівельних робіт по спорудженню гаражу розміром 3,5х6,0 м по вул. Коротченко, 15 в м. Первомайську. Будь-які інші документи, які свідчать про те, що будівництво або розпочато, або завершено, що гараж прийнятий в експлуатацію і оформлено право власності на нього за позивачем відсутні. Також не визнано рішенням суду право власності на гараж за [PERSON] Таке право власності не зареєстроване в МБТІ. Рішенням Первомайського міського народного суду № 2-1147/1979 р. від 11.12.1979 року також не визнано право власності на зазначений гараж ані за [PERSON], ані за його дружиною. Встановлено порядок користування гаражем, при цьому не зазначено, де він знаходиться, кому належить, яка його площа тощо. Також суду не надані будь-які докази того, що [PERSON] являвся членом АГК Южний. Таким чином, відсутні будь-які докази того, що [PERSON] збудував гараж в АГК Южнийабо іншим чином придбав його у власність. Крім того, він не був членом АГК Южний. Також судом встановлено, що рішенням № 419 від 18.06.1985 року виконкому Первомайської міської ради народних депутатів Про організацію автогаражного кооперативу Южнийна підставі матеріалів загальних зборів володільців індивідуального транспорту вирішено затвердити протокол № 1 від 13.04.1985 року загальних зборів АГК, затверджено список індивідуальних автоволодільців, які увійшли до складу кооперативу. При цьому ані [PERSON], ані [PERSON] не включені до такого списку. Також серед номерів гаражів відсутні № 115 та № 120. Пунктом 5 зазначеного рішення зобовязано володільців гаражів, збудованих на території кооперативу Южнийвступити в кооператив, та попереджено їх, що інакше Виконком міської ради буде змушений вимагати від володільців гаражів звільнити ділянку, належну кооперативу Южний. Тобто, на момент отримання позивачем дозволу на будівництво гаражу, АГК Южнийще не існувало, оскільки згідно вказаного вище рішення такий кооператив створений лише у 1985 році. Однак, як видно з матеріалів справи, позивач не вчинив жодних дій щодо вступу в кооператив, завершення будівництва і реєстрації права власності на гараж. Він не писав відповідної заяви про вступ у кооператив, не вніс вступний внесок, не сплачував визначених установчими документами кооперативу внесків та податок на землю, як це передбачено п.п.4.4, 4.7 Статуту АГК. Жодних доказів на підтвердження такого суду не надано, а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести перед судом обставини, на яких ґрунтуються її вимоги або заперечення. Як видно з журналу обліку членів АГК Южний, членом АГК являвся [PERSON] як володілець гаражу № 120 у секторі 4 згідно протоколу № 19 засідання правління АГК Южнийвід 10.02.1990 року, пунктом 2 якого його прийнято у кооператив замість Бєлоусової. На підставі зазначеного протоколу рішенням № 390 від 19.11.1991 року виконкому Первомайської міської ради Про включення громадян в авто-гаражні кооперативи[PERSON] був включений до АГК Южний. [PERSON] прийняття в експлуатацію, затвердженого рішенням виконкому Первомайської міської ради № 213 від 14.09.1996 року прийнято в експлуатацію гараж [PERSON] в АГК Южнийплощею 24 кв.м. 02.12.1996 року складено технічний паспорт гаражу № 120, належного [PERSON], а 03.12.1996 року [PERSON] видане свідоцтво про право власності на гараж № 120 в АГК Южнийв м. Первомайську. Проведена таким чином реєстрація права власності на гараж за [PERSON] відповідає вимогам Правил державної реєстрації обєктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 03.12.1995 року № 56, зареєстрованого в Мінюсті України 19.01.1996 року за № 31/1056, які діяли на той час. При цьому земельна ділянка, на якій розташований гараж [PERSON] на підставі рішення № 453 від 21.10.1987 року виконкому Первомайської міської ради Про відведення земельних ділянок під авто-гаражні кооперативиналежить АГК Южний. Крім того, з технічного паспорту на спірний гараж вбачається, що рік його будівництва 1990 р. Правовідносини, щодо яких виник спір між сторонами, виникли та існували з 1976 (рік отримання дозволу на будівництво [PERSON]С.) до грудня 1996 року, коли [PERSON] отримав гараж у власність. Таким чином, до вказаних правовідносин слід застосовувати законодавство, що діяло на той час, а саме ЦК УРСР, Закон Про власність, Закон Про кооперацію в СРСР. Оцінивши надані суду докази, враховуючи розяснення, надані у постановах Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.23.1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права власностіта № 5 від 28.06.1991 року Про практику розгляду судами цивільних справ, повязаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів, суд вважає, що відсутні будь-які передбачені ЦК УРСР, Законом Про власністьта Законом Про кооперацію в СРСРпідстави для визнання за [PERSON] права власності на гараж № 120 в АГК Южний м. Первомайську і позбавлення такого права [PERSON], який законно отримав право власності на спірний гараж. Також слід відзначити, що довідки, видані головою АГК Южний[PERSON] не являються легітимними доказами, оскільки по-перше, містять інформацію, яка не відповідає дійсності, перекручують існуючи факти, видані з перевищенням наданих голові АГК повноважень. Так, довідка № 4 від 16.08.2011 року про те, що володільцями гаражу № 120 являються [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення суду № 2-1147/1979 року, явно видана з перевищенням повноважень, оскільки таким судовим рішенням встановлено порядок користування гаражем без адреси, номеру, належності до будь-якого АГК, таким рішенням не визнано право власності на гараж. А навіть якщо і було б визнано, реєстрація права власності проводиться до 2013 року виключно МБТІ, а не головами гаражних кооперативів. Довідка без номеру і дати взагалі написана почерком [PERSON], у ній міститься аналогічна інформація, хоча в даний час такої людини як [PERSON] не існує, вона не є членом кооперативу і ніколи їм не була. Як зазначив у судовому засіданні позивач [PERSON], голова кооперативу [PERSON] є його сусідом і ніколи не піде проти нього. Крім того, суд вважає явно незаконним п.7 протоколу № 14 засідання правління гаражного кооперативу Южнийвід 05.11.2011 року, яким переоформлено гараж № 120 в секторі 4 згідно постанови міськсуду і предявлених документів на будівництво гаражу на [PERSON], оскільки таке рішення прийняте без достатніх правових підстав, на підставі документу, який не являється правовстановлюючим. Фактично голова кооперативу перебрав на себе функції Первомайського МБТІ, на яке покладено обовязок реєструвати право власності на підставі правовстановлюючих документів. Таким чином, оскільки судом встановлено, що [PERSON] є законним власником гаражу № 120 в АГК Южнийв м. Первомайську; відсутні будь-які законні підстави для визнання такого права за [PERSON], в задоволенні вимог про визнання права власності на гараж, про витребування майна з чужого незаконного володіння, про усунення перешкод в користуванні гаражем слід відмовити. Відповідно, відсутні підстави для відшкодування [PERSON] як матеріальної так і моральної шкоди, адже оскільки він не мав права власності на гараж, відповідно не міг здавати його в оренду і отримувати орендну плату. Будь-які докази з цього приводу позивачем не надані. Не надані також докази і спричинення йому моральної шкоди з боку відповідача. Крім того, відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання ним чинності. Статтею 71 ЦК УРСР, який діяв на момент виникнення та існування спірних правовідносин, встановлено загальний строк позовної давності у три роки. Такий же строк позовної давності встановлений ст. 50 Закону України Про власність. Відповідно до ст. 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяв сторін. Відповідно до ст. 80 ЦК УРСР сплив строку позовної давності до предявлення позову являється підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 84 ЦК УРСР зі спливом строку давності за головною вимогою вважається таким, що сплинув строк позовної давності і за додатковими вимогами. Враховуючи наведене, в задоволенні позову слід відмовити повністю, оскільки строк його предявлення сплив 03.12.1999 року. Оскільки відмовлено в позові позивачу, який звільнений від оплати судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України такі витрати в наданій справі слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed