Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Орлівщинської сільської ради Новомосковського району, в якому просить визнати за нею право власності на садовий будинок, що знаходиться за адресою с.Орлівщина, вул.Самарська, 2-а. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 10.10.2011 року померла [PERSON], яка за життя склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла позивачці. Відповідно до вимог чинного законодавства у встановлений законом строк вона звернулась до нотаріальної контори для прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса від 11.05.2012 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на садовий будинок, що знаходиться за адресою с.Орлівщина, вул.Самарська, 2-а, оскільки за життя спадкодавцем не було набуто право власності на зазначений будинок. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельний пай, розміром 1,54 га вона отримала 13.07.2012 року. У звязку з чим вимушена звернутись до суду із зазначеним позовом. В судове засідання позивач не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, одночасно позов підтримала, просить суд задовольнити у повному обсязі (а.с.28). Представник відповідача - Орлівщинської сільської ради в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність, заперечень проти позову не надали. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду надано довідку, видану Виконкомом Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, у відповідності з якою за померлою [PERSON] рахується земельна ділянка, розміром 0,10 га, розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с.Орлівщина, вул.Самарська, 2-а (а.с.12). Згідно будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, вона була виділена індивідуальному забудовнику [PERSON] (а.с. 14-16), яка померла 10 жовтня 2011 року, про що свідчить свідоцтво про її смерть (а.с. 7). Суду надано заповіт від 20.10.2003 року, згідно з яким [PERSON] заповіла усе своє майно [PERSON] (а.с.8), якій у звязку з укладенням шлюбу було присвоєне прізвище «Соболь» (а.с.6). Відповідно до ст. ст. 25, 346 ЦК України цивільна правоздатність та право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). В судовому засіданні встановлено, що позивач являється спадкоємцем за заповітом померлої [PERSON], інших спадкоємців судом не встановлено, про що свідчать дані державної нотаріальної контори (а.с.27). Як вбачається з будівельного паспорту, садовий будинок збудований в період з 1990 року по 2000 рік, тобто під час дії ЦК УРСР в редакції 1963 року. Розділом другим ЦК УРСР в редакції 1963 року регулювання відносин щодо володіння, користування та розпорядженням майном, громадяни які збудували жилі будинки, господарські і побутові будівлі та споруди без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту не набувають права власності на самочинне будівництво, а мають право володіти та користуватися цими будівлями і не вправі розпоряджатися ними. Нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року питання визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку не передбачено. Відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК право власника земельної ділянки на її забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Статтею 376 ЦК України також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. При цьому з урахуванням норм Закону України «Про основи містобудування» та Закону України «Про планування і забудову територій» для вирішення питання про визнання за особою права власності на об'єкт нерухомого майна в тому разі, коли в прийнятті такого об'єкту в експлуатацію відмовлено, обов'язковою умовою є дотримання усіх визначених законом вимог та умов, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Відповідно до змісту п. 1 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Матеріали справи не містять будь-яких даних про звернення позивача до органів місцевого самоврядування з питання введення в експлуатацію садового будинку, а також про відмову цих органів у його вирішенні. У відповідності до ст. 10 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, що йому відмовлено в прийнятті в експлуатацію садового будинку, а також, що будівництво велося з дотриманням усіх визначених законом вимог та умов, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Крім того, частина 2 ст. 331 ЦК України передбачає, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Таким чином, єдиною підставою для визнання права власності за особою, що здійснила будівництво у встановленому законом порядку, є прийняття такого обєкту в експлуатацію. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Крім того, п.8 постанови Пленуму Верхового суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначає, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва, його права та обовязки забудовника входять до складу спадщини. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню. При цьому суд вважає за необхідне визнати за позивачем права та обовязки, забудовника садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в с.Орлівщина Новомосковського району, по вул.Самарській, 2-а. Встановлені в судовому засіданні обставини нададуть позивачу право, звертатися до відповідних органів, в повноваження яких входить прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, що в подальшому надасть можливість належним чином оформити правовстановлюючий документ на нерухоме майно та зареєструвати його, відповідно до норм діючого законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: partial