Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої вимоги обгрунтовує тим, що шлюб між нею та відповідачем був укладений 07 листопада 2003 року у Великодимерській селищній раді Броварського району Київської області, актовий запис № 59. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. Посилається на те, що одруження виявилося невдалим. Сімейні стосунки припинені з кінця вересня 2012 року. Причиною цьому послужило те, що відповідач не брав участі у веденні домашнього господарства, не надавав належної матеріальної допомоги сім»ї, не займався вихованням дітей, останнім часом вчиняв сварки, в ході яких заподіяв позивачу тілесні ушкодження. Подружні стосунки та ведення спільного господарства припинено, сторони проживають окремо. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе.Спору про поділ майна між ними не існує. Просить шлюб розірвати. Крім того позивачка вказує на те, що неповнолітні діти проживають разом з нею. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов»язків по їх матеріальному утриманню. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі .4 /3 частини його заробітку (доходу), починаючи з дня звернення до суду і до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала свій позов, дала суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Вважає, що надання строку для примирення недоцільне, просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечує проти його задоволення. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між сторонами зареєстровано шлюб 07.11.2003 р.(а.с. 8), від якого вони мають неповнолітніх дітей, (а.с. 9,10). Також судом встановлено, що із-за несумісності характерів та різних поглядів на життя, відсутності взаємопорозуміння, поваги і довіри, між сторонами виник конфлікт, який носить постійний характер і виключає спільне проживання подружжя та збереження шлюбу. Беручи до уваги наведене, та враховуючи, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки і позивач та відповідач не бажають їх відновлювати, суд вважає, що шлюб сторін розпався, носить формальний характер, тому, приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими і відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України такий шлюб слід розірвати. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статтей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд стягує з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу). Судом встановлено, що відповідач свої батьківські обовязки по матеріальному утриманню дітей не виконує. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, наведені в ст. 182 СК України.

Outcome: approved