Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя, у якому зазначила, що 23.08.2002 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON], який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів громадянського стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 470, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЕД № 105493, виданим 23.08.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області. 17.10.2011 року рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області шлюб між нею та відповідачем був розірваний, що підтверджується рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області по справі № 2-3261/11 від 17.10.2011 року. Під час шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено запис № 187 від 19.03.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕД № 226246, виданим 19.03.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області. Під час їхнього шлюбу 17.05.2005 року нею та її донькою, [PERSON], був придбаний у спільну сумісну власність шляхом приватизації на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» житловий будинок за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 35 від 17.05.2005 року серії ЯЯЯ № 216530, виданим управлінням житлово-комунального господарства Сєвєродонецької міської ради Луганської області, який був зареєстрований 18.07.2005 року за реєстраційним номером 10871803 в Сєвєродонецькому міському бюро технічної інвентаризації за власниками цього майна [PERSON] та [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВР № 135259, виданим Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації. Також, під час їхнього з відповідачем шлюбу 19.07.2011 року, нею був придбаний автомобіль марки MITSUBISHI ASX 2.0 AT Ultimate за 283970,00 грн., що підтверджується договором № 1107-19009 від 19.07.2011 року, укладеним між ТОВ «Ніко Донецьк» та [PERSON]. Зазначений автомобіль 08.11.2011 року зареєстрований за [PERSON] у ВРЕР м. Сєвєродонецька при УДАІ УМВС України в Луганській області, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САК № 189595. Таким чином, автомобіль марки MITSUBISHI ASX 2.0 AT Ultimate є їхньою з відповідачем спільною сумісною власністю з рівними частками по 1/2 частки у кожного, у звязку з чим він підлягає розподілу між ними. Житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], є спільною сумісною власністю позивачів та відповідача, хоча відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 35 від 17.05.2005 року серії ЯЯЯ № 216530 цей будинок належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], але так як він був придбаний шляхом приватизації майна під час шлюбу з відповідачем, а на момент придбання будинку дія п. 4 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України в редакції Закону України № 4766-VI від 17.05.2012 року не розповсюджується на спірні правовідносини, у звязку з чим будинок також підлягає розподілу між ними, але з урахуванням частки, яка належить їхній доньці на праві спільної власності. Після розірвання шлюбу 08.11.2011 року відповідачу була сплачена сума компенсації за спільно придбане майно під час шлюбу, а саме за частку автомобіля MITSUBISHI ASX 2.0 AT Ultimate та частку будинку, розташованого в м. Сєвєродонецьку Луганської області по пр. Хіміків, 49/1, у розмірі 13000 доларів США, що в еквіваленті на гривні становить приблизно 104000,00 грн., що підтверджується розпискою відповідача від 08.11.2011 року. Відповідно до розписки відповідача від 08.11.2011 року, відповідач після розірвання шлюбу з позивачкою отримав в якості компенсації за спільно придбане майно під час шлюбу 13000 доларів США для придбання нерухомого майна (квартири), майнових та матеріальних претензій до позивачки відповідач не має. У звязку з тим, що відповідачем аліменти на утримання їхньої доньки не сплачуються та нею для примусового стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки ніяких дій не приймалося, вона вважає, що нею в повному обсязі виплачена відповідачу грошова компенсація за його частку майна - автомобіля MITSUBISHI ASX 2.0 AT Ultimate та будинку, розташованого в м. Сєвєродонецьку Луганської області по пр. Хіміків, 49/1, придбаних під час їхнього шлюбу. Таким чином, на підставі ст. 71 Сімейного кодексу України, так як майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю, а саме автомобіль MITSUBISHI ASX 2.0 AT Ultimate та будинок, розташований в м. Сєвєродонецьку Луганської області по пр. Хіміків, 49/1, в натурі поділити між ними не має можливості, нею була сплачена сума за частку належного відповідачу майна, а також враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, яка проживає разом з нею та на яку відповідач аліменти не сплачує, вона вважає, що є всі підстави розподілити їхнє спільно придбане майно під час шлюбу, виділивши їй автомобіль MITSUBISHI ASX 2.0 AT Ultimate та виділивши їй та її неповнолітній донці будинок, розташований в м. Сєвєродонецьку Луганської області по пр. Хіміків, 49/1. Позивач [PERSON] до розгляду справи по суті подала до суду уточнену позовну заяву, у якій зазначила, що рішенням Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської Ради № 1233 від 25.09.2012 року спірному житловому будинку з прибудовами (А'-l, а2) та мансардою (МС) була присвоєна нова адреса: пр. Хіміків, № 49, що підтверджується цим рішенням та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії CAE № 502995 від 22.11.2012 року, витягом про державну реєстрацію прав серії СЕІ № 522099 від 03.12.2012 року, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 05.10.2012 року, інвентаризаційна справа № 48/10, реєстровий № 93, у звязку з чим вона змушена уточнити свої позовні вимоги. Просила суд розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль MITSUBISHI ASX 2.0 AT Ultimate комплектації SI9, кольору чорного Х42, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузову JMBXTGA2WBZ002291, вартістю 283970,00 грн.; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на житловий будинок (домоволодіння) з прибудовами та мансардою літери А-1, AM, а1, а2, Мс, загальною площею 119,5 кв.м., житловою площею 62,7 кв.м., погріб літера П, гараж літера В, огорожі № 1, № 2, № 9, № 14, оглядовий колодязь № 10, ями вигрібні № 12, № 13, водопровід № 7, замощення № V, інвентаризаційною вартістю 68813 грн., які розташовані за адресою: м. Сєвєродонецьк Луганської області, пр. Хіміків, № 49; відстрочити сплату судового збору за подання позову до суду до винесення рішення по справі; судові витрати по справі покласти на відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, однак до суду подала письмову заяву з проханням розглянути справу за її позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, до суду подав письмову заяву з проханням розглядати справу без його участі. З позовними вимогами згоден. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що згідно з свідоцтвом про одруження серії І-ЕД № 105493, виданим 23.08.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] та [PERSON] 23 серпня 2002 року уклали шлюб, про що зроблено запис № 470. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області по справі № 2-3261/11 від 17.10.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], який було укладено 23 серпня 2002 року, був розірваний. Згідно з свідоцтвом про народження серії 1-ЕД № 226246, виданим 19.03.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] народилася 04.03.2003 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено запис № 187 від 19.03.2003 року, батьком якої записаний [PERSON], а матірю [PERSON]. Виходячи з вищевикладеного, а також враховуючи, що на даний час шлюб розірвано, [PERSON] та [PERSON] з 23 серпня 2002 року по 28 жовтня 2011 року мали статус подружжя, у якого народилася дитина під час шлюбу. Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сімї та додатково 10 квадратних метрів на сімю. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сімї безоплатно. До членів сімї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком), кімнатою (кімнатами) у гуртожитку на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України. Згідно з свідоцтвом про право власності на житло № 35 від 17.05.2005 року серії ЯЯЯ № 216530, виданим управлінням житлово-комунального господарства Сєвєродонецької міської ради Луганської області, який був зареєстрований 18.07.2005 року за реєстраційним номером 10871803 в Сєвєродонецькому міському бюро технічної інвентаризації, житловий будинок за адресою: [ADDRESS], був придбаний [PERSON] та [PERSON] у спільну (сумісну) власність шляхом приватизації на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», зареєстрований за власниками цього майна [PERSON] та [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВР № 135259, виданим Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації. Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7800046, виданим КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» 18.07.2005 року, квартира за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної спільної власності на підставі свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ № 216530 від 17.05.2005 року, виданим УЖКГ Міськради, [PERSON] та [PERSON]. Частка у приватній спільній власності становить 1/1. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS], був придбаний [PERSON] та [PERSON] у 2005 році у спільну (сумісну) власність шляхом приватизації на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в період перебування [PERSON] у шлюбі з відповідачем, [PERSON]. Згідно з рішенням Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської Ради № 1233 від 25.09.2012 року житловому будинку за адресою: [ADDRESS], з прибудовами (А'-l, а2) та мансардою (МС), власником якої є [PERSON], була присвоєна нова адреса: пр. Хіміків, № 49, що також підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії CAE № 502995 від 22.11.2012 року, витягом про державну реєстрацію прав серії СЕІ № 522099 від 03.12.2012 року, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 05.10.2012 року, інвентаризаційна справа № 48/10, реєстровий № 93. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що не можуть бути вирішені в одному провадженні разом із позовом про поділ майна подружжя вимоги з приводу набуття права власності на житловий будинок, приватизований на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», який, виходячи зі змісту ст.ст. 1, 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ст.ст. 69-70 СК України, не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Також, на підставі ст.ст. 345, 383 ЦК України, [PERSON] та [PERSON] вже є титульними власниками спірного житлового будинку, тому прийняття додаткових рішень з питання визнання права власності за позивачами є недоцільним. Таким чином, суд вважає позовні вимоги щодо визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на житловий будинок (домоволодіння) з прибудовами та мансардою літери А-1, AM, а1, а2, Мс, загальною площею 119,5 кв.м., житловою площею 62,7 кв.м., погріб літера П, гараж літера В, огорожі № 1, № 2, № 9, № 14, оглядовий колодязь № 10, ями вигрібні № 12, № 13, водопровід № 7, замощення № V, інвентаризаційною вартістю 68813 грн., які розташовані за адресою: м. Сєвєродонецьк Луганської області, пр. Хіміків, № 49, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про рактику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про рактику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Згідно з договором купівлі-продажу № 1107-19009 від 19.07.2011 року, укладеним між ТОВ «Ніко Донецьк» та [PERSON], [PERSON] був придбаний автомобіль марки MITSUBISHI ASX 2.0 AT Ultimate за 283970,00 грн. в період перебування у шлюбі з відповідачем, [PERSON]. Зазначений автомобіль 08.11.2011 року зареєстрований за [PERSON] у ВРЕР м. Сєвєродонецька при УДАІ УМВС України в Луганській області, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САК № 189595. Таким чином, автомобіль марки MITSUBISHI ASX 2.0 AT Ultimate є їхньою з відповідачем спільною сумісною власністю з рівними частками по 1/2 частки у кожного. Згідно з розпискою від 08.11.20111 року, відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] 13 000 доларів США, у якості компенсації для придбання нерухомого майна. Водночас, судом встановлено, що до ухвалення судового рішення сторонами досягнуто згоди щодо поділу майна подружжя, тобто, що автомобіль марки MITSUBISHI ASX 2.0 AT Ultimate, належить позивачу [PERSON], стосовно чого відповідач не заперечує. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, крім того визнані відповідачем, у звязку з чим позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на автомобіль MITSUBISHI ASX 2.0 AT Ultimate комплектації SI9, кольору чорного Х42, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузову JMBXTGA2 WBZ002291, вартістю 283970,00 грн., підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 2 839 гривень 70 копійок.

Outcome: partial