Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-18 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси, вточнивши позовні вимоги, звернулись [PERSON], [PERSON], [PERSON] із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: КП "ОМБТІ", Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю., Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Шевиріна А.О. про скасування державної реєстрації, визнання договору купівлі-продажу недійсним, зазначаючи, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] у 2000 році приватизували квартиру за адресою [ADDRESS] про що отримали свідоцтво про право власності на житло. Внаслідок збігу тяжких обставин, а саме хвороби [PERSON], позивач [PERSON] звернулась за допомогою до [PERSON], яка проживала неподалік від лікарні, де проходив лікування [PERSON] Однак, [PERSON], скориставшись довірливим ставленням [PERSON], шляхом обману отримала від неї документи, необхідні для реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі підробленого судового рішення визнала дійсною усну угоду купівлі-продажу цієї квартири між нею та [PERSON], [PERSON], зареєструвала своє право власності на цю квартиру та 18 вересня 2006 року відчужила її [PERSON] Такими діями вона фактично позбавила позивачів, як спадкоємців померлого [PERSON] права власності на спірну квартиру та ввела в оману іншу сторону правочину - [PERSON] щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо їхніх прав та обов'язків на це майно. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30.05.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.08.2012 року, у задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON], про визнання незаконним набуття права власності, визнання недійсною державної реєстрації права власності, визнання недійсними угод про відчуження майна відмовлено. Проте, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.05.2012 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 серпня 22012 року були скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивачів за довіреністю - [PERSON] підтримали доводи позовної заяви, наполягали на задоволенні уточнених позовних вимог. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову, про що надав письмові заперечення, згідно яких зазначив, що позивачами не обґрунтований факт порушення їх прав укладеним правочином, крім того, зазначив що він є добросовісним набувачем, а також посилався на ті обставини, що позивачем неправильно обраний засіб правового захисту. Третя особа: [PERSON] у судовому засідання позов не визнав з тих ж підстав. Представник третьої особи Реєстраційної служби Головного управління юстиції в Одеській області зазначив, що Реєстраційна служби не є юридичною особою, у зв'язку з чим, її безпідставно притягнули до участі в справі як третю особи, при цьому, заперечень щодо суті позовних вимоги не надали. Представник третьої особи Приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Рита Юріївна у судове засідання не зявилась, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частковому задоволенню. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних частинах. [PERSON] померла [INFO], після чого, відкрилась спадщина на належу їй частину квартири у [ADDRESS]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2005 року встановлений факт прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON], визнано дійсною домашню угоду про відчуження квартири від 03 квітня 2005 року, укладену між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], визнано за [PERSON] право власності на спірну квартиру. [PERSON] помер [INFO]. 18 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу спірної квартири. 7 грудня 2006 року укладено договір купівлі продажу спірної квартири між [PERSON] та [PERSON] [INFO] [PERSON] помер Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями [PERSON] першої черги за законом.. Матеріалами кримінальної справи встановлено, що цивільна справа про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON], [PERSON] після смерті [PERSON], визнання дійсною домашньої угоди про відчуження квартири від 03 квітня 2005 року, укладеної між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], визнання за [PERSON] права власності на спірну квартиру у Приморському районному суді не розглядалась, рішення по такій цивільній справі не виносилось. Постановою слідчого СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочинів передбачених ст.ст. 358, ч.1, 190 ч.1 КК України закрита у зв'язку з відсутністю в її діях складу злочину. Зазначені обставини встановлені Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.11.2012 року та, з огляду на їх преюдиціальність, на доказування не потребують. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Суд вважає, що, права позивачів, як спадкоємця [PERSON] порушені укладеним договором купівлі-продажу спірної квартири між [PERSON] та [PERSON], оскільки позивачі, як спадкоємці за законом, розраховували на отримання спадщини у вигляді спірної квартири. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ст. 12 ЦК України особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданий їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Разом з тим, згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] вийшла за межі цивільних прав, розпорядилась майном, що їй не належало, шляхом укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, що належала позивачеві, чим, зокрема, порушила положення ст.ст. 12, 13, 321, 658 ЦК України. Таким чином, при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу, були порушені акти цивільного законодавства, а відтак вказаний договір має бути визнаний недійсним, тому суд вважає, що вимоги позивача в цієї частині є обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню. Однак, суд вважає що вимоги щодо скасування державної реєстрації за [PERSON] задоволенню не підлягають, у зв'язку з наступними обставинами. Так, з відповіді КП "ОМБТІ та РОН" вих.. 109-06/27 за [PERSON] в КП "ОМБТІ та РОН" об'єкти нерухомості не зареєстровані. Оскільки суд розглядає виключна спору щодо захисту порушених, невизнаних, чи оспорюваних прав, суд не вбачає наявності підстав для задоволення зазначеної позовної вимоги. Разом з тим, суд відхиляє заперечення відповідача в частині того, що правочин може бути визнаний недійсним лише із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом, суд зазначає, що згідно ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільного права, є, зокрема - визнання правочину недійсним. Оскільки заявлені позовні вимоги кореспондують вимогам законодавства, суд вважає, що заперечення позивача в цієї частині є безпідставними. Надаючи оцінку запереченням відповідача [PERSON] в частині відсутності у позивачів права на подання відповідного позову у зв'язку з тим, що вони не були стороною в укладеному правочині, суд констатує, що обставина щодо наявності у позивачів такого права вже була встановлена ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а відтак в доведенні не потребує, проте судом також було встановлено, що позивачі, як спадкоємці за законом, розраховували на отримання спадщини у вигляді спірної квартири, а відтак, оспорюваним договором були зачеплені їх права. Крім того, обставини щодо того, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем також не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки не мають правового значення при розгляді спорів про визнання правочинів недійсними без застосування наслідків їх недійсності.

Outcome: partial