Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-24 00:00:00

07.08.2009 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом до [PERSON] у якому просить розділити між ними житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Дружби, 32, с. Олександрівка, Новоград-Волинського району. 20.05.2011 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог у якій вона просить визнати за нею право власності на ? частину домоволодіння та земельної ділянки за адресою: вул. Дружби, 32, с. Олександрівка, Новоград-Волинського району та стягнути на її користь понесені судові витрати (а.с. 147-148). Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 11.07.2008 року по 03.06.2009 року. Під час подружнього життя відповідач за спільні кошти придбав на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2008 року спірний будинок. Вважає, що даний будинок із земельна ділянка є її з відповідачем спільною сумісною власністю, а тому просить визнати за нею право власності на ? спірного нерухомого майна. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх. Відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те що спірний будинок набутий ним за кошти, які належали йому особисто і тому є його особистою приватною власністю. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 31.10.2006 року [PERSON] продав за 13000 грн. [PERSON] та [PERSON] житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Червона, 43, с. Підлипне, м. Конотоп, Сумської області, що підтверджується копією договору купівлі продажу житлового будинку (а.с. 29). 05.11.2006 року [PERSON] дав своєму брату [PERSON] кошти у розмірі 15000 на будівництво власного житлового будинку, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 30). 15.12.2006 року між продавцем [PERSON] та покупцями [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі продажу земельної ділянки (а.с. 28). Продаж земельної ділянки [PERSON] провадився за 2381 грн. Крім цього, 12.08.2008 року між продавцем [PERSON] та покупцями [PERSON] і [PERSON] було укладено договори купівлі продажу земельної ділянки та житлового будинку, що знаходяться за адресою: 1-й провулок Чапаєва, 13, м. Конотоп, Сумської області за цінами: 1000 грн. земельна ділянка та 23467 грн. житловий будинок (а.с. 26 27). Факт перебування вищевказаних земельних ділянок та житлових будинків у особистій приватній власності [PERSON] позивачкою не оспорюється та сумніву не піддається. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.07.2008 року по 03.06.2009 року, що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу та копією рішення суду про розірвання шлюбу (а.с. 5, 6). 14.08.2008 року [PERSON] отримав від свого брата [PERSON] кошти у розмірі 15000 грн., що підтверджується копією розписки (а.с. 31). Однак, слід зауважити, з пояснень відповідача [PERSON] випливає, що зазначені кошти, про якій йдеться у розписці, являються поверненням боргу [PERSON] які останній брав ще 05.11.2006 року згідно розписки (а.с. 30). 14.08.2008 року [PERSON] отримав від сестри [PERSON] гроші в подарунок у розмірі 35000 грн. Зазначений факт дарування підтверджено телеграмою [PERSON] з м. Москва. За змістом телеграми випливає, що вона являється підприємцем, тому зазначена сума коштів у неї є (а.с. 32-34). 15.08.2008 року [PERSON] продав [PERSON] за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Дружби, 32, с. Олександрівка, Новоград-Волинського району, Житомирської області. (а.с. 25). Допитана в судовому засіданні, за клопотанням позивача, свідок [PERSON] пояснила, що вона під час написання вищевказаних розписок стосовно дарування коштів [PERSON] та повернення йому боргу [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON]. Пояснила, що розписки писалися фіктивно. [PERSON] заперечив проти пояснень свідка [PERSON], мотивуючи тим, що вона його колишня дружина та тим, що він їй винен борг, тому вона у зговорі з позивачкою та свідчить з метою нашкодити йому. Суд приймає до уваги заперечення [PERSON] та враховує неприязні відносити свідка з відповідачем. Крім того, покази свідка не спростовують твердження відповідача, що ним продавалась особиста нерухомість у місті Конотоп, що підтверджується відповідними, нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу. Також судом не приймається до уваги, як доказ позивача на підтвердження позовних вимог, розписка від 07.08.2008 року за якою вона із чоловіком взяли у борг у [PERSON] 45000 грн. (а.с. 82). Відповідач [PERSON] заперечив проти факту взяття коштів у борг у [PERSON]. Доводи позивача про те, що вони брали у [PERSON] борг для купівлі будинку спростовується постановою про відмову в порушенні кримінальної справи, де зафіксовані пояснення [PERSON] та свідка [PERSON] (а.с. 98). А саме, [PERSON], який являється братом позивачки [PERSON], пояснив, що в серпні 2008 року, [PERSON], за особисті кошти отримані від реалізації власного будинку, який належав йому на праві власності, було придбано будинок за адресою: вул. Дружби, 32, с. Олександрівка, Новоград-Волинського району. Будь-яких коштів для придбання даного будинку [PERSON] він у борг не надавав, будь-яких розписок про надання позики від [PERSON] чи його дружини [PERSON] не відбирав, та повідомив, що після розлучення його сестри [PERSON] з [PERSON] між ними виник спір про поділ будинку. [PERSON] з метою надання до суду, як доказ того, що будинок було придбано за спільні кошти, було написано власноруч розписку про те, що вона разом з чоловіком взяла у нього в борг 45000 грн. для купівлі будинку, хоча коштів він ніяких їм не надавав. Також, [PERSON], яка зазначена як свідок у розписці від 07.08.2008 року, слідчому пояснила, що при передачі коштів вона присутня не була а лише поставила підпис у розписці, яку принесла до її місця проживання [PERSON]. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Разом з тим згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте одним з подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали йому (їй) особисто, є особистою приватною власністю чоловіка (дружини). Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що до укладення шлюбу він мав на праві власності земельну ділянку, яка була продана ним згідно договору купівлі-продажу від 12.08.2008 року (а. с. 26), житловий будинок в м. Конотоп, Сумської області, який був проданий 12.08.2008 року (а.с. 27), земельну ділянку в с. Підлипне, яка ним продана 15.12.2006 року (а.с. 28), житловий будинок в м. Конотоп проданий 31.10.2006 року (а.с. 29) і під час шлюбу він продав майно та земельні ділянки, а отримані від продажу гроші було вкладено в придбання спірного будинку. Крім того, відповідачу було повернено борг [PERSON] у розмірі 15000 грн. та надано у дарунок кошти сестрою [PERSON] на суму 35000 грн., що підтверджується письмовими розписками та телеграмою (а.с. 30-32). Посилання представника позивача на те, що договір дарування між [PERSON] та його сестрою [PERSON] мав бути укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений суд до уваги не приймає, оскільки вказане носить виключно правові наслідки для сторін договору дарування. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених позовних вимог. Відповідного позову про визнання недійним договору дарування чи встановлення його нікчемності сторонами договору дарування чи іншими зацікавленими особами не подавалося. За таких обставин, суд вважає, що відповідачем надані відповідні докази на підтвердження того, що спірний будинок був придбаний ним за особисті кошти і є його особистою приватною власністю. Тому суд приходить до висновку про те, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed