Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-30 00:00:00

Публічне \~акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк`в особі філії «Южне головне регіональне управління Публічного \~акціонерного товариства Комерційний \~банк «Приватбанк»»звернулось з позовом \~до [PERSON] , Публічного акціонерного товариства Банк «Траст`про звільнення майна з під арешту. Позовні вимоги мотивовані тим, що «06»вересня 2007 року між КБ «ПриватБанк»(надалі - Позивач) та [PERSON] укладено кредитний договір OD30AE00000011 (надалі - Кредитний договір), згідно з яким Позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 26268.14 дол. США. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором Позивач та [PERSON] уклали договір застави рухомого майна №OD30AE00000011/A від «06»вересня 2007 року (надалі - договір застави). Відповідно до умов договору застави [PERSON] передала в заставу Позивачу автомобіль марки TOYOTA CAMRY, 2002 року випуску, кузов № [NUMBER] , об`єму двигуна 2398 куб. см., державний номер [NUMBER] . 23 грудня 2009 року суддею Печерського районного суду міста Києва Мельник A.B. при розгляді справи № 2-2153-1/09 за позовом ПАТ Банк "Траст" було винесено \~ухвалу про забезпечення позову та накладено арешт на вищевказаний автомобіль належний на праві власності [PERSON] . В свою чергу ПриватБанк вважає, що накладення арешту на автомобіль суттєво порушує майнові права ПриватБанку, оскільки банк має першочергові майнові права на арештований автомобіль. При цьому, в даному випадку, право застави у ПриватБанку виникло, як зазначено вище, - «06»вересня 2007 року, а ухвала Печерського районного суду м. Києва була винесена пізніше, вже після укладення ПриватБанком договору застави. Крім того, загальна заборгованість [PERSON] перед ПриватБанком за кредитним договором, що забезпечений згідно договору застави станом на 18.10.2012 жовтня 2012 року складає 20 226,00 дол. США. На підставі викладеного, позивач просить звільнити з-під арешту, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва (суддя Мельник А.В.) від 23.12.2009р. \~автомобіль Тойота, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, а також підтвердила обставини заявленого позову. [PERSON] позовні вимоги визнав та пояснив, що вищевказаний автомобіль був ним переданий позивачу з метою погашення заборгованості. Представник банку «Траст» просила розглянути справу у її відсутність. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що «06»вересня 2007 року між КБ «ПриватБанк»(надалі - Позивач) та [PERSON] укладено кредитний договір OD30AE00000011 (надалі - Кредитний договір), згідно з яким Позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 26268.14 дол. США. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором Позивач та [PERSON] уклали договір застави рухомого майна №OD30AE00000011/A від «06»вересня 2007 року (надалі - договір застави). Відповідно до умов договору застави [PERSON] передала в заставу Позивачу автомобіль марки TOYOTA CAMRY, 2002 року випуску, кузов № [NUMBER] , об`єму двигуна 2398 куб. см., державний номер [NUMBER] . 23 грудня 2009 року суддею Печерського районного суду міста Києва Мельник A.B. при розгляді справи № 2-2153-1/09 за позовом ПАТ Банк "Траст" було винесено \~ухвалу про забезпечення позову та накладено арешт на вищевказаний автомобіль на належний праві власності [PERSON] . \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ч. 3 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: - виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; - \~коли \~\~вартість \~\~предмета \~\~\~застави \~\~\~перевищує \~\~розмір \~\~заборгованості \~\~боржника заставодержателю. З матеріалів справи вбачається, що право застави у позивача виникло 06.09.2007р., а рішення суду про стягнення коштів з [PERSON] було прийнято пізніше, \~аніж було укладено договір застави рухомого майна. Згідно ст. 60 Закону України \~«Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Статтею 54 Закону України \~«Про виконавче провадження`передбачено право заставодержателя вернутися до суду про звільнення заставленого майно з - під арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України в \~силу \~застави \~кредитор \~(заставодержатель) має право у \~разі \~\~невиконання \~\~боржником \~\~\~(заставодавцем) \~\~зобов`язання, \~забезпеченого \~\~\~заставою, \~\~одержати \~\~задоволення \~\~за \~\~рахунок заставленого \~майна \~переважно \~перед \~іншими \~кредиторами \~\~цього \~боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки заставодержатель має переважне право для задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved