Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-07 00:00:00

В березні 2010 року [PERSON] і [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору довічного утримання недійсним. Свої вимоги мотивували тим, що 18.02.2010 року померла їх тітка [PERSON], якій на праві особистої приватної власності належала квартира [ADDRESS]. Після її смерті від відповідача їм стало відомо, що [PERSON] за життя, а саме 21.09.2009 року, уклала з [PERSON] договір довічного утримання, відповідно до якого остання отримала у власність вищезазначену квартиру. Посилаючись на те, що впродовж життя [PERSON] хворіла, та лікарем психіатром було встановлено діагноз стареча деменція, тобто розпад психічних функцій, що відбувається в результаті поразок мозку, найчастіше в старості, на момент укладення договору довічного утримання від 21.09.2009 року не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними, [PERSON] і [PERSON] просили визнати зазначений договір довічного утримання недійсним з дня його укладання. Під час судового розгляду справи [PERSON], [PERSON] і їх представники підтримали позов та наполягали на його задоволенні. Відповідач [PERSON] та її представники позов не визнали. Стверджували, що на час складання оскаржуваного договору довічного утримання [PERSON] перебувала у здоровому розумі та тверезій пам'яті, що засвідчено приватним нотаріусом [PERSON], в професійні обовязки якої входить перевірка дієздатності особи. Під час укладення договору довічного утримання роз'яснюються всі наслідки підписання договору, його істотні умови. Оскаржуваний договір містить підпис [PERSON], що свідчить про розуміння нею наслідків укладення договору. Висловлювали категоричну незгоду з висновком посмертної судово-психіатричної експертизи, зазначаючи що він не має документального медичного підтвердження, будується лише на показаннях трьох свідків. При цьому, ігноруються показання найбільш важливих і офіційних свідків: лікарів, нотаріуса. В обґрунтування своєї позиції надали висновок спеціалістів Медико-технологічного центру лікарської асоціації №14/е від 07.09.2011 року. Посилаючись на надані письмові докази і показання свідків та вважаючи, що [PERSON] не страждала психічними розладами, які б суттєво впливали на її можливість розуміти значення своїх дій, а мала лише вікові захворювання, просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст.745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно договору довічного утримання від 21.09.2009 року посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] , [PERSON], передає у власність [PERSON] належну їй на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS]. В свою чергу, набувач ([PERSON]С.) зобовязується забезпечувати відчужувача ([PERSON]М.) утриманням та доглядом довічно у вигляді: забезпечення її житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі; здійснення догляду та надання необхідної допомоги; забезпечення харчуванням, придатним для носіння одягом і взуттям; забезпеченням належними лікувальними засобами та медичною допомогою; забезпечення іншими видами матеріального забезпечення та догляду, у разі виникнення потреби, відповідно до засад справедливості та розумності. Вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в розмірі 300 гривень щомісячно. 18.02.2010 року [PERSON] померла (свідоцтво про смерть 1-ФП №116430 від 19.02.2010 року. За життя [PERSON] хворіла. З 2003 року знаходилась під наглядом терапевта з діагнозом (ИБС, кардиосклероз атеросклеротический СН). У 2005 році терапевтом встановлено діагноз «Гипертоническая балень 2 ст.). При огляді лікарем 23.12.2003 року [PERSON] висловлювала скарги на «слабость, периодические головные боли, головокружение, боли в пояснице, затруднение при ходьбе». Тоді лікарем був встановлений діагноз - «дисциркуляторная энцефалопатия». 25.12.2003 року лікар невропатолог підтвердив зазначений діагноз. Такий самий діагноз зазначено лікарем невропатологом 19.04.2008 року. 11.03.2009 року, на час диспансерного огляду лікар відмитив «больная заторможена, вялая, на вопросы отвечает сложно. Жалобы на частые головокружения, шаткость, выраженную общую слабость, плохой сон, ухудшение памяти, больная не помнит что делает, иногда ведет себя неадекватно». У діагнозі зазначено: «ИБС, Кардиосклероз атеросклеротический НК 1, гипертоническая болезнь 2 ст., дисцикуляторная энцефалопатия. ХНМК 3. Старческая деменция, ПДОН коленного, плечевого суставов НФД 3», рекомендовано звернення до психіатора. При огляді [PERSON] на дому 02.12.2009 року лікар зазначив: «жалобы на постоянное головокружение, шум в голове, в ушах, значительное ухудшение памяти, ориентирования», знову встановлено діагноз - «старческая деменция». 29.01.2010 року [PERSON] оглянута терапевтом на дому. Лікарем відмічено «жалобы на общее плохое самочувствие, больная малоактивна, на вопросы отвечает с трудом». 07.02.2010 року [PERSON] перенесла ГПМК і 08.02.2010 року була направлена до 1-шої міської лікарні. З 08.02.2010 року по 17.02.2010 року [PERSON] знаходилась у неврологічному відділенні 4-ї міської лікарні з діагнозом «ОНМК по геморрагическому типу, дискуляторная энцефалопатия 3 ст. смешанного генеза , гепортаническая болезнь 3 ст.». 18.02.2010 року [PERSON] померла вдома. У довідці про причину смерті зазначено «цереброваскулярна хвороба». Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] лікар терапевт, яка оглядала [PERSON] в період 2009 2010 р.р., пояснила, що остання чітких скарг не висловлювала, спілкуватися не бажала, знаходилась у напруженому стані. Їй було встановлено діагноз - «деменція». Рекомендована консультація психіатра. Свідки [PERSON], Слюсаренко, [PERSON] пояснювали що останні 3-5 років стан здоровя [PERSON] погіршився. У неї існували провали в памяті, вона могла не пізнавати людей, забувалась, та плутала слова. Відповідно до висновку посмертної судово-психіатричної експертизи (акт №457 від 20.07.2011 року) [PERSON] страждала хронічним психічним розладом у вигляді сосудістої деменції з березня 2009 року. Ступінь вираженості психічної паталогії (сосудістої деменції) була такою, що позбавляла [PERSON] можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними в період оформлення договору довічного утримання 21.09.2009 року. Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердила наданий висновок посмертної судово-психіатричної експертизи, розяснила його зміст і пояснила, що експертна комісія на підставі наданих матеріалів прийшла до однозначного висновку про наявність у [PERSON] психічного розладу на момент укладення оскаржуваного договору довічного утримання і можливість останньою розуміти значення своїх дій та керувати ними. Оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] 21.09.2009 року уклала договір довічного утримання маючи психічні патології, страждала психічним розладом, що позбавляло її можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними, а отже є підстави передбачені ст.225 ЦК України, для визнання задоволення позову та визнання оскаржуваного договору недійсним. Твердження відповідача і її представників в судовому засіданні щодо необґрунтованості висновку судово-психіатричної експертизи, недостовірності показань свідків про хворобливий психічний стан [PERSON], посилання на наявність показань свідків на підтвердження позиції відповідача, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки не спростовують висновку експертизи і показань зазначених свідків, оцінених судом у сукупності і достовірно вказуючих про наявність психічного розладу померлої [PERSON] під час укладення оспорюваного договору.

Outcome: approved