Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що згідно рішеннями Генічеського районного суду на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] було стягнуто компенсацію за незаконне звільнення. Просять стягнути з колишнього керівника підприємства суму 85 122 гривні 43 копійки. Представник комунального підприємства Генічеського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства за дорученням Кокуль А.А. в суді позов підтримав, наполягає на задоволенні позову, пояснив в суді, що відповідно до контракту від 13.12.2011 року між Генічеською міською радою та [PERSON] він був призначений на посаду начальника комунального підприємства Генічеського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства., до цього виконував обов»язки начальника підприємства з 21.12.2010 року. Керівником підприємства були видані накази про звільнення працівників, за їх зверненням були постановлені рішення суду про стягнення з підприємства середнього заробітку за час вимушеного прогулу, такі гроші підприємством виплачені, тому на підставі ст.134 КЗпП України [PERSON] повинен сплатити гроші. В суді встановлені наступні факти та відповідні правовідносини: Відповідно до контракту від 13.12.2011 року між Генічеською міською радою та [PERSON] він був призначений на посаду начальника комунального підприємства Генічеського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства.. Згідно наданих документів [PERSON] виконував обов»язки начальника підприємства з 31.05.2011 року, що підтверджується наказами про звільнення працівників та іншими документами, які підписані начальником комунального підприємства Генічеського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства [PERSON] Керівником підприємства [PERSON] видані накази про звільнення - від 03.06.2011 року № 75 [PERSON], наказ №84 від 06.09.2011 року [PERSON], №107 від 14.07.2007 року [PERSON]. Рішенням Генічеського районного суду від 24.02.2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 25.04.2012 року задоволено позов [PERSON] до комунального підприємства Генічеського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства , скасовано наказ №93 від 22.11.2011 року , поновлено [PERSON] на роботі в КП Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу 21 402 гривні , судовий збір 214,6 гривень на користь держави. Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 09.10.2012 року задоволені вимоги [PERSON] про стягнення з КП Генічеського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства середній заробіток за час вимушеного прогулу 19 188 гривні та 2000 гривні моральної шкоди . Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 28.02.2012 року задоволені вимоги [PERSON] про стягнення з КП Генічеського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства середній заробіток за час вимушеного прогулу 5000 гривні моральної шкоди та скасовано наказ начальника КП Генічеського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства від 09.06.2011 року №84 про звільнення [PERSON] Такі судові рішення набрали законної чинності та частково виконані. Відповідно до наданих платіжних документів комерційного банку «Надра» з розрахункового рахунку КП Генічеського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства сплачено на користь [PERSON] 20 158,12 гривні, на користь [PERSON] - 31 402 гривні, на користь [PERSON] - 5000 гривні. Всього 56 560,19 гривні, інші виплати не підтверджені належними документами на підставі ст..58,59,60,64 ЦПК України - Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до ст 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст.. 130 КЗпП України ( спеціальна норма закону) визначені загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників- працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Відповідно до п.8 ст.134 КЗпП України - відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Відповідно до ст.. 237КЗпП України - Суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Так як вищезазначені накази про звільнення видані [PERSON] ,такі назази в судовому порядку визнані незаконними тому є вина відповідача у наслідках, які були застосовані судом про скасуванні таких наказів у вигляді стягнення середнього місячного заробітку та моральної шкоди незаконно звільненим працівникам. За таких умов є підстави для часткового задоволення позову в межах фактично сплачених сум підприємством.

Outcome: partial