Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-09 00:00:00

27.02.2013 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини фактично не підтримуються, спільне господарство не ведеться, через протилежні погляди сторін на шлюб і сімю, часте перебування відповідача у стані алкогольного спяніння, та фізичне насильство з його боку. Позивачка вважає примирення з відповідачем неможливим, а тому просить суд розірвати шлюб. Позивачка в судове засідання не зявилась. До суду надійшла заява позивачки про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити та додатково повідомила суд про те, що на даний час проживає з іншим чоловіком. Відповідач в судовому засіданні вимоги позовної заяви визнав та просить суд позов задовольнити. Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що 04 квітня 1992 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб зареєстрований Відділом ЗАГС м. Лубни Полтавської області (актовий запис №85) (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина Максима, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-СР №016279 (а.с. 8). Сторони спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, разом не проживають. Позивачка на час розгляду справи проживає з іншим чоловіком. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно з'ясовано взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Згідно з ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивачка наміру не має. За таких умов, враховуючи, що позивачка проживає з іншим чоловіком, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, які мають істотне значення та моральним засадам суспільства. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved