Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-19 00:00:00

24.07.2012 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 лютого 1998 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис за № 3. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. В серпні 2012 року вони припинили шлюбні стосунки. Причиною тому стало те, що між ними постійно відбувалися конфлікти на ґрунті зловживання відповідача спиртними напоями, та відповідач бив позивача, що заважало нормальному вихованню їх дитини, на підставі чого просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання зявилася позивачка, позов підтримала в повному обсязі, та просила його задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Після розірвання шлюбу просила відновити їй дошлюбне прізвище Марапулець. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце, день та час судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутністю суду не надав. За таких обставин, справа розглядається в порядку заочного розгляду, відповідно до ухвали суду від 20 лютого 2013 року. Суд, заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Судом встановлено, що 14 лютого 1998 року між сторонами був укладений шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 3 та було видане Дніпровською селищною радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області Свідоцтво про одруження І-КИ № 045447 від 14.02.1996 року (а.с. 6). Від цього шлюбу народилася дитина донька [PERSON], [INFO], Свідоцтво про народження серії 1-КИ № 397348, видане виконавчим комітетом Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 20.06.2012р. (а.с.7). Між сторонами втрачені почуття любові та поваги один до одного, спільне життя не можливе та не відповідає інтересам сторін. Після розірвання шлюбу дитина, за взаємною згодою сторін, залишається з позивачкою. Позов був поданий до суду 24 липня 2012 року та до ухвалення рішення позивачкою не відкликаний. Відповідно до ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Рішення про розірвання шлюбу постановляється після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Згідно з ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки та відповідача, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини, збереження шлюбу не відповідає інтересам позивачки та відповідача. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат повязаних з наданням юридичної допомоги за складання позову у сумі 250 гривень, виходячи з наступного. У відповідності зі статтею 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Проте в наданій суду квитанції не вказано кількість часу, який затратив адвокат на надання правової допомоги, в звязку з чим витрати в розмірі 250 гривень на надання правової допомоги не знайшли свого підтвердження. Судовий збір, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у розмірі 107,30 гривень.

Outcome: approved