Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В ході розгляду справи Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2012 року в якості третьої особи була залучена колишня дружина [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивачка в позовній заяві та в попередньому судовому засіданні посилалася на те, що відповідач доводиться їй племінником. Він неодноразово протягом 2004 року звертався до неї з проханням позичити йому грошові кошти для придбання квартири. Вона в той час володіла необхідними йому коштами, між ними були досить близькі родинні стосунки. Відповідач обіцяв, що якщо вона погодиться, то він позику поверне своєчасно. У квітні 2004 року відповідач прийшов до неї та сказав, що знайшов недорогий варіант однокімнатну квартиру [ADDRESS], але у господарки квартири відсутні необхідні документи, великі борги за квартиру і комунальні послуги. До того ж сама вона за станом здоровя ( інвалід третьої групи) не може забезпечити її оформлення. Тому для купівлі цієї квартири якийсь час буде необхідно самостійно займатися підготовкою документів, на що потрібні будуть кошти вже зараз. Вона сама запропонувала йому взяти в неї всю необхідну суму, яка зі слів відповідача склала 10000 доларів США та призначила зустріч з продавцем. 30.04.2004 року їй зателефонував племінник і сказав, що домовився з господаркою квартири на 01.05.2004 року і вона відповіла, що він може підїхати за грошима. В цей же день 30 квітня 2004 року між нею та відповідачем було укладено договір позики. За договором позики вона передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 10000 доларів США , а [PERSON] зобовязувався повернути їй таку ж суму грошових коштів до 31 грудня 2007 року. На підтвердження отримання коштів відповідач надав розписку від 30.04.2004 року. Під час передавання суми позики відповідач попросив її бути свідком передачі грошових коштів власниці квартири. Зранку 01.05.2004 року вона з відповідачем приїхала за адресою : [ADDRESS], де зустрілися з раніше незнайомою їй громадянкою [PERSON]. Миколаївною, а також її мамою [PERSON]. Вона оглянула квартиру, яка була у жахливому стані та потребувала значного ремонту. Відповідач в її присутності передав [PERSON] 10000 дол. США, а вона разом з матірю перерахували ці кошти та при ній написали розписку про отримання коштів. Через декілька місяців вказана квартира була оформлена на відповідача. 12.07.2007 року відповідач частково виконав своє зобовязання повернувши 5050 грн. боргу (еквівалент 1000,00 дол. США). Водночас він посилався на скрутне матеріальне становище та просив відстрочити повернення боргу до 01.07.2009 року. На той час в неї не було гострої потреби у коштах і вона погодилась. Відповідач написав їй нову розписку від 12.07.2007 року за якою він повинен повернути решту боргу 9000 доларів США до 01.07.2009 року. Однак в цей строк відповідач взагалі нічого не повернув, решта боргу за ним залишається на сьогодні, він постійно обіцяє, що поверне гроші. Від написання нової розписки на її прохання постійно уникає. Всупереч домовленості, до сьогоднішнього дня відповідач не виконав взяте ним зобовязання щодо повернення позики, чим порушив її права, які підлягають захисту в судовому порядку. Просила суд стягнути із відповідача на її користь 71892 грн. 90 коп. та судові витрати по справі. Представники позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засіданні зявився. Позовні вимоги визнав та не заперечував, що дійсно він брав кошти в борг на придбання квартири. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Свідок [PERSON], розповіла про те, що її дочка в 2004 році продавала квартиру, а [PERSON] купляв квартиру. При передачі коштів була присутня [PERSON] Свідок [PERSON], особистий водій позивачки, розповів про те, що він є водієм [PERSON] з 2000 року. [PERSON] приїздив до тітки і він був свідком, як він просив в неї гроші, але на які потреби він не знає. В травні 2004 році в машині були передані кошти [PERSON] її племіннику [PERSON], кошти при ньому не перераховувалися. Суд, вислухавши позивачку в попередньому судовому засіданні, представника позивачки, відповідача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 30 квітня 2007 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір позики. За договором позики [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 10000 доларів США, а [PERSON] зобовязувався повернути таку ж суму грошових коштів не пізніше 31 грудня 2007 року. На підтвердження отримання коштів позивачка надала розписку від 30.04.2007 року (а.с. 6). Як встановлено в судовому засіданні відповідач частково погасив борг в розмірі 1000 доларів США і відповідно до розписки від 12.07.2007 року залишок боргу в розмірі 9000 доларів США зобовязався повернути не пізніше 01 липня 2009 року ( а.с.16), однак до даного часу борг не погашено. Суд критично відноситься до тверджень сторін, про те, що між ними був укладений договір займу 30.04.2004 року, а не 30.04.2007 року, і що в розписці допущена помилка в році, та помилково вказано 2007 рік, замість 2004 року. Як вбачається із договору купівлі - продажу від 13 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №8992 [PERSON] продала а [PERSON] купив однокімнатну квартиру №178 в житловому будинку №17 по вул. Тверська в м. Дніпропетровську за 11025 гривень. Суд не може прийняти до уваги показання свідків: [PERSON], [PERSON], оскільки вони не надали належних доказів, щодо предмету спору. Суд також не може взяти до уваги нотаріально посвідчену заяву [PERSON], оскільки вона не є належним доказом по справі. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, той факт, що кошти які були передані [PERSON] - [PERSON] в 2004 році, те що в розписці допущено помилку в році так вказано 2007 рік замість 2004 рік і про те, що за позичені кошти була придбана квартира [ADDRESS], оскільки сторонами не надані суду належні та допустимі докази по справі. У відповідності до ст. 1046 ЦК України одна року сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивачки що стягнення боргу із відповідача відповідно до розписки від 30.04.2007 року та 12.07.2007 року законні, оскільки між сторонами 30.04.2007 року був укладений позики на вказаних у розписці умовах, наявність у позивачки розписки свідчить про неповернення відповідачем боргу, тому позовні вимоги позивачки щодо стягнення боргу підлягають задоволенню. Відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановлених Національним банком України на час постановлення рішення 29 серпня 2012 року , 100 доларів США 799,3000 грн. Звідси 9000 доларів США х 799,3000 = 71937 гривень 00 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в розмірі 718 грн. 93 коп. та на користь держави судовий збір розмірі 0 грн. 75 коп.

Outcome: approved