Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про про відшкодування завданих збитків, у якому просила стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в сумі 2220 грн. 10 коп., завдану відповідачем при виконанні трудових обовязків; та 214 грн. 60 коп. сплаченого судового збору. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач [PERSON] працювала продавцем в магазині в с. Курчицька Гута Новоград-Волинського району, частину якого вона орендує в Городницького споживчого товариства. З [PERSON] 01.11.2010 року укладено відповідний трудовий договір, згідно з умовами якого, відповідач являється матеріально-відповідальною особою за збереження товарно-матеріальних та грошових цінностей, що знаходяться в магазині. 14.05.2012 року в магазині була проведена інвентаризація товарно-матеріальних та грошових цінностей, в результаті якої виявлена недостача на загальну суму 2220 грн. 10 коп., про що складений [PERSON] результатів перевірки цінностей та Інвентаризаційний опис товарів, тари і грошових коштів у торгівлі, які були підписані [PERSON] Остання зобовязувалась відшкодувати завдані збитки, але станом на 06.09.2012 року матеріальна шкода на суму 2220 грн. 10 коп. відповідачем не відшкодована. У судовому засіданні під час розгляду справи позивач та її представник заявили клопотання та подали письмову заяву про зменшення \~позивних вимог, в якій просять стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму збитків в розмірі 645 грн. 83 коп. Зменшені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити з підстав, зазначених в позовні заяві. Відповідач в судовому засіданні зменшені позовні вимоги визнала повністю та пояснила, що визнає свою вину у завданні позивачу шкоди на суму зменшених позовних вимог та згодна сплати суму збитків в розмірі 645 грн. 83 коп. Заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача та її представника, \~відповідача, дослідивши \~матеріали справи та подані докази, зясувавши всі \~\~\~\~\~\~\~\~обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення \~\~\~повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що з 01.11.2010 року [PERSON] - відповідач у справі, працювала продавцем в магазині в с. Курчицька Гута Новоград Волинського району, на підставі укладеного трудового договору з приватним підприємцем [PERSON] - позивачем усправі \~(а.с.16,17). \~Відповідно до положень трудового договору від 01.11.2010 року, [PERSON] являється матеріально-відповідною особою за збереження товарно-матеріальних та грошових цінностей, що знаходяться в магазині. 01.02.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про повну матеріальну відповідальність, згідно умов якого відповідач прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілості всіх переданих йому під звіт роботодавцем товарно-матеріальних цінностей та коштів (а.с.42). 14.05.2012 року позивачем було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних та грошових цінностей в магазині в с. Курчицька Гута, за результати якої було виявлено недостачу та порчу товарів, про що складено [PERSON] результатів перевірки цінностей та інвентаризаційний опис товарі, тари і грошових коштів у торгівлі (а.с.5, 6-15), якими зафіксовано розмір виявленої недостачі та порчі товарів. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну \~відповідальність за \~шкоду, заподіяну підприємству, \~установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності \~тільки \~за \~пряму \~дійсну шкоду, \~лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Відповідно до п. 3 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судовупрактику в \~справах \~про \~відшкодування шкоди, \~заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»№14 від 29.12.1992 року, за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. Згідно п. 4 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, за правилами ст. 132 КЗпП \~України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Пунктом 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП\~України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. \~Відповідно до ч. 5 ст. 130 КЗпП\~України, працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Як встановлено судом, до моменту звернення позивача до суду з даною позовною заявою, відповідач добровільно частково відшкодувала завдану матеріальну шкоду, виявлену позивачем в результаті проведеної 14.05.2012 року інвентаризації товарно-матеріальних та грошових цінностей. \~За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідач перебувала з позивачем у трудових відносинах і, займаючи посаду продавця на підставі письмового договору про повну матеріальну відповідальність, як матеріально-відповідальна особа зобовязувалась нести повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілості всіх переданих йому під звіт роботодавцем товарно-матеріальних цінностей та коштів. Однак, відповідач належним чином не виконувала своїх зобовязань перед позивачем, \~внаслідок чого, в результаті інвентаризації \~товарно-матеріальних цінностей, було виявлено недостачу, зокрема на суму 645 грн. 83 коп., яку відповідач добровільно не відшкодувала, однак у судовому засіданні визнала свою вину у заподіянні матеріальної шкоди на вказану суму та зобовязалась повернути позивачу кошти. Враховуючи \~\~вищевказані \~обставини, суд \~\~дійшов \~\~висновку, \~\~що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved