Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-22 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» про відшкодування шкоди. В обґрунтування власної позиції, сторона позивача посилалась на ті обставини, що у серпні 2008 року відповідач [PERSON], керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21102», реєстраційний номер [NUMBER], здійснив наїзд на пішохода [PERSON], в результаті чого останньому були спричинені ушкодження здоров'ю. Позивач вказував, що в результаті розгляду кримінальної справи, [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, однак звільнено від кримінальної відповідальності внаслідок застосування акту амністії. З урахуванням викладеного позивач вважає, що відшкодовувати заподіяну майнову і моральну шкоду повинні [PERSON] та ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» у відповідних частках. Заявлені вимоги неодноразово уточнювались позивачем та остаточно сторона просила суд: 1) стягнути з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь [PERSON] суму доходу, втраченого потерпілим внаслідок тимчасової втрати працездатності у розмірі 32092,00 гривень; суму витрат на лікування в розмірі 7170,99 копійок; моральну шкоду у розмірі 2550,00 гривень; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 92450,00 гривень. Позивач [PERSON] із повноважним представником у відкрите судове засідання з'явився, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] із повноважним представником у відкрите судове засідання з'явився, заявлені вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити. Представник ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» у відкрите судове засідання не з'явилась, товариство повідомлялось судом про розгляд даної справи, причини неявки суду не відомі, але в попередніх судових засідання сторона брала участь через представника, що від імені та в інтересах товариства заявлені вимоги визнала частково. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору та пояснення сторін, дослідивши представлені і забезпечені письмові докази, надавши виниклим між сторонами правовідносинам належну правову оцінку, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] - з наступних підстав і в такому обсязі. Під час розгляду цивільної справи і на підставі присутніх в ній доказів, судом було встановлено, що 06 серпня 2010 року о 09 годині 10 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21102», реєстраційний номер [NUMBER], по вулиці Ген.Петрова з боку вулиці Космонавтів в напрямку вулиці Гайдара у місті Одесі порушив вимоги п.п. 10.1., 18.1., 12.1., 12.3. ПДР України, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода [PERSON], що знаходився на нерегульованому пішохідному переході. Згідно постанови Малиновського районного суду міста Одеси у кримінальній справі №1-3/11 від 30 серпня 2011 року, суд встановив наявність в діях [PERSON] порушення вимог ПДР України, що призвели до ДТП, внаслідок якої [PERSON] отримав середньої тяжкості ушкодження здоров'я. Відповідно до судового рішення, дана справа була закрита на підставі ст.ст. 6 п.4, 282 КПК України, а [PERSON] - звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 п.«г» Закону України «Про амністію в 2011 році» №3680-VI від 08 липня 2011 року. Дане судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку. Як регламентує ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання певної категорії осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Згідно ст. 14 ч.2 Закону України «Про амністію у 2011 році», амністія не звільняє від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком або рішенням суду. Відповідно до ст. 61 ч.ч.1,3,4 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Водночас, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Спираючись на вказані норми закону суд приходить до висновку, що згадана ДТП відбулась за наявності вини [PERSON], вбачає даний факт встановленим та таким, що не підлягає подальшому доказуванню. Як зазначає ст. 1166 ч.ч.1,3 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1187 ч.ч.1,2 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, механізмів та обладнання. При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.3 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. В процесі розгляду даної цивільної справи та вирішуючи питання про розмір належної до стягнення на користь позивача [PERSON] суми шкоди, судом було звернуто увагу на той факт, що згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВС/8380959 від 15 листопада 2009 року, автомобіль марки «ВАЗ 21102», реєстраційний номер [NUMBER], був забезпеченим транспортним засобом із лімітом відповідальності страховика ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», зокрема за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю потерпілого - у розмірі 51000,00 гривень та франшизою - 510,00 гривень. В силу ст.ст. 979, 980 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Як роз'яснюють ст.ст. 28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст. 28). При цьому у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29). Вирішуючи даний спір суд не встановив, що шкода здоров'ю позивача була завдана відповідним джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дії непереборної сили чи внаслідок його умислу (ст. 1187 ЦК України). У зв'язку з цим така шкода підлягає відшкодуванню на загальних підставах страховиком ПрАТ «АСК «ІНГО Україна». Відповідно до ст. 1195 ч.ч.1,2,3 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Як роз'яснює ст. 1197 ч.ч.1,3 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. При цьому, до втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо. На підставі досліджених доказів та враховуючи визнання відповідної вимоги [PERSON] з боку ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», суд приходить до висновку про обґрунтованість стягнення суми доходу, втраченого потерпілим внаслідок тимчасової втрати працездатності у загальному розмірі 32092,00 гривень. Стосовно вимог позивача про відшкодування понесених витрат на лікування, суд звернув увагу на наступне. Аналіз представлених суду медичних документів та фінансово-платіжних квитанцій свідчить, що [PERSON] було витрачено на придбання ліків та товарів супутнього призначення, що пов'язані із лікуванням внаслідок ДТП, - у загальному розмірі 7170,00 гривень. На підставі досліджених доказів та враховуючи визнання відповідної вимоги [PERSON] з боку ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», суд приходить до висновку про обґрунтованість стягнення суми витрат на лікування потерпілого в загальному розмірі 7170,00 гривень. В силу ст. 23 ч.ч.1,2,3,4 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується, зокрема, грішми. При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У відповідності до ст. 1167 ч.1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В силу ст. 22 ч.3 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відтак, суд вбачає обґрунтованим стягнути з відповідача ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь [PERSON] суму компенсації моральної шкоди у розмірі 51000,00 х 5 /100 = 2550,00 гривень згідно ліміту відповідальності страховика. Як роз'яснюють п.п. 3,9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року (в редакції від 27 лютого 2009 року), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже зважаючи на відповідні вимоги суд погоджується, що позивачеві з боку [PERSON] дійсно було заподіяно певної моральної шкоди, однак суму компенсації, яку заявив до стягнення позивач, суд вбачає надмірною. При цьому в процесі розгляду кримінальної справи [PERSON] в добровільному порядку виплатив потерпілому [PERSON] суму компенсації заподіяної моральної шкоди в загальному розмірі 5300,00 гривень, про що свідчать письмові розписки [PERSON], датовані відповідно 12 січня 2011 року, 13 січня 2011 року, 14 січня 2011 року, 24 січня 2011 року, 26 січня 2011 року. Дані обставини стороною [PERSON] не заперечувались. Тобто загалом на відшкодування моральної шкоди [PERSON] належить 5300,00 + 2550,00 = 7850,00 гривень. Ураховуючи дані факти, приймаючи до уваги особу [PERSON] ([INFO], пенсіонер) та стан здоров'я особи, спираючись на принцип виваженості, розумності та справедливості, - суд вважає обґрунтованим відмовити в задоволенні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди. Як зобов'язує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України). Дійсно, згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак як чітко зобов'язує ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У зв'язку з цим, в процесі розгляду даної цивільної справи суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення інших вимог сторони позивачів та прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial