Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-31 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В жовтні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з із згаданим позовом, в якому, посилаючись на захист порушеного права, просить ухвалити рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 04 грудня 2002 року між Комсомольською міською радою та [PERSON], визнати недійсним виданий 29 грудня 2002 року на ім.я [PERSON] Державний акт на згадану земельну ділянку, та зобовязати Комсомольську міську раду до вчинення певних дій визнання за ним права на користування спірною земельною ділянкою та укладення договору на її оренду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Заявлені вимоги обґрунтовуються порушенням сторонами оспорюваного договору встановленого ч.3 ст.127 ЗК України /ред. 2002 року/ порядку при його укладенні, що на разі порушує його права, як власника нерухомості, що розташована на спірній земельній ділянці користуватися згаданою ділянкою на власний розсуд та/або придбати її у власність із земель державної та комунальної власності на неконкурентних засада дах за експертною грошовою оцінкою. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~До суду позивач не зявився, уповноваживши відповідною довіреністю представляти свої інтереси в суді [PERSON] (а.с 35). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~[PERSON] позов не визнала. Вважає, що обраний [PERSON] спосіб захисту порушеного права суперечить положенням ст..15 ЦК України. За посиланням відповідача, позивач не є стороною оспорюваного договору, рівно як не є і іншою заінтересованою особою, оскільки з набуттям права власності на споруду, він не набув права на користування земельною ділянкою через відсутність такого права у відчужувача нерухомого майна. До суду [PERSON] не зявилась, уповноваживши відповідною довіреністю представляти свої інтереси в суді адвоката [PERSON] (а.с. 13) \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник Комсомольської міської ради позов не визнала з підстав, викладених в письмовому запереченні проти позову (а.с. 37-39). В задоволенні позову [PERSON] просить відмовити за безпідставністю заявлених позовних вимог. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши надані ними на обґрунтування заявлених вимог та заперечень докази, суд встановив наступне: 02 листопада 1994 року між Фондом комунального майна Комсомольської міської ради в особі голови Фонду та Фрмою «Явір» в особі генерального директора [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу державного майна інвентарного складу оптово-виробничого підприємства «Гермес», що знаходиться за адресою: м. Комсомольськ, вул.. Строна, 1 (а.с. 52-55). За договором оренди від 26 травня 1995 року Комсомольська міська рада для виробничих цілей з правом наступного викупу передала фірмі «Явір» у тимчасове користування /строком на 5 років/ земельну ділянку загальною площею 0,035 га а.с. 59-60 22 травня 1996 року на підставі укладеного договору, та його наступної реєстрації, проведеної виконкомом 03.11.1994 року відповідно до положень п.6 ст.25 ЗУ «Про приватизацію майна державних підприємств» представництвом Комсомольського Регіонального відділення Фонду державного майна було видане свідоцтво про власність, як свідчення тому, що «фірма «Явір» ЛТД є власником приватизованого майна» Як вбачається із змісту повідомлення КП «МБТІ» державна реєстрація права власності Фірми «Явір» ЛТД на згадане майно була проведена за реєстровим № 2-3753 (а.с. 98-100, 188). Згодом, як вбачається із змісту копії договору купівлі-продажу нерухомого майна, 05 листопада 1996 року Фірма «Явір» ЛТД в особі директора [PERSON] продала будівлю інвентарного складу ТОВ «Агропрод». За умовами укладеного договору сторони визначили, що право власності на майно переходить до Покупця з часу повної оплати вартості проданого майна. 01 квітня 1997 року [PERSON], що діяв від імені Фірми «Явір» ЛТД за нотаріально посвідченою угодою вдруге продав будівлю інвентарного складу [PERSON] (а.с. 45), звернувшись із відповідними заявами до міської ради про припинення користування землею в звязку із продажем розташованої на ній будівлі приватній особі. Сім місяців потому будівля інвентарного складу знову стала обєктом купівлі-продажу - 12 листопада 1997 року ТОВ «Агропод» в особі генерального директора [PERSON] продало будівлю інвентарного складу гр.. [PERSON] (а.с. 51). За умовами укладеного договору сторони визначили, що право власності на майно переходить до Покупця з часу повної оплати вартості проданого майна. 29 липня 2008 року рішенням виконкому Комсомольської міської ради № 581 (а.с. 49) за [PERSON] було оформлене право власності на будівлю інвентарного складу із видачею відповідного свідоцтва на наступною державною реєстрацією права власності на нерухоме майно (а.с. 48). На час ухвалення згаданого рішення земельна ділянка площею 0,0428га, на якій була розташована будівля інвентарного складу, належала [PERSON] на праві приватної власності згідно із державним актом, виданим Комсомольською міською радою 22 грудня 2002 року на підставі рішення Комсомольської міської ради від 19 вересня 2002 року (а.с. 43,44,46,47,58). 20 травня 2009 року [PERSON] продав приміщення інвентарного складу [PERSON] Договір був посвідчений державним нотаріусом Комсомольської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-926 з наступним проведенням державної реєстрації прав на нерухоме майно (а.с. 14). 29 вересня 2006 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, яку прийняла єдина спадкоємиця за законом - його донька [PERSON], відповідач у справі. 23 квітня .2007 року [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину частку в статутному фонді ТОВ «Коркос», грошові вклади та прогулянкове судно, і згодом, 27.04.2010 року - на легковий седан марки «Мерседес». Будівля інвентарного складу до складу спадщини не увійшла, у видачі свідоцтва про право спадщини на землю /за посиланням [PERSON]С./ було відмовлено в звязку із розташуванням на ній нерухомого майна, право власності на яке зареєстроване за іншою особою. З тих же причин за посиланням [PERSON] йому, як власнику нерухомого майна було відмовлено в оформленні права власності на землю. З прийняттям спадщини після померлого батька між [PERSON] та [PERSON] виник спір з приводу нерухомого майна будівлі інвентарного складу, придбаного [PERSON] за договором купівлі-продажу від 01 квітня 1997 року. В жовтні 2010 року [PERSON] звернулась до суду із вимогою про визнання права власності на будівлю інвентарного складу за [PERSON] та визнання недійсними договорів купівлі-продажу згаданої будівлі, укладених 12 листопада 1997 року між ТОВ «Агропрод» та гр.. [PERSON], та згодом, 20 травня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] Рішенням Комсомольського міського суду від 01 березня 2012 року (а.с. 21-23) в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено повністю. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На разі, за захистом порушеного права - права на користування земельною ділянкою у відповідності до положень ст.120 ЗК України, право власності на яку зареєстроване за [PERSON], звертається власник розташованої за згаданій земельній ділянці будівлі інвентарного складу - [PERSON] Спосіб захисту порушеного права вбачає насамперед в оспорюванні договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки та визнання за ним права користування нею. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Визначаючи характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами та правову норму, яку належить до них застосувати, суд виходить з наступного: Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями розділу 1V глави 19 ЗК України та загальними положеннями ЦК України про правочин. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON], звертаючись до суду із вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 04 грудня 2002 року між Комсомольською міською радою та [PERSON], посилається на його невідповідність вимогам закону, та особисту зацікавленість в його оспорюванні, оскільки незаконне перебування земельної ділянки у власності приватної особи перешкоджає йому реалізувати своє право користування земельною ділянкою у відповідності до ч.2 ст.120 ЗК України та право, як власника розташованої на ділянці нерухомості здійснити її викуп із земель державної та комунальної власності на підставі п.1 ч.2, ч.8 ст.134 ЗК України - на неконкурентних засада дах за експертною грошовою оцінкою Відповідно до розяснень, що містяться в п.2 Постанові Пленуму ВСУ Про судову практику в справах про визнання угод недійсними угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Встановлюючи наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угоди недійсною та на які посилається позивач, обґрунтовуючи заявлений позов, суд виходить з наступного: Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Обґрунтовуючи предявлену в цій частині вимогу, позивач посилається на ту обставину, що при укладенні оспорюваної угоди сторонами були порушені вимоги ст..ч.2 ст.127 ЗК України /що діяла в редакції на момент укладення угоди 04 грудня 2002 року/, згідно з якою продаж земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам здійснювався на конкурентних засадах (аукціон, конкурс), крім викупу земельних ділянок, на яких розташовані обєкти нерухомого майна, що є власністю покупців цих ділянок. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Заперечуючи позов в цій частині наведених позивачем обґрунтувань, представник Комсомольської міської ради зазначила про те, що укладаючи угоду купівлі-продажу земельної ділянки із [PERSON] поза конкурсом, міська рада виходила з тієї обставини, що [PERSON]. є власником будівлі інвентарного складу, що підтверджувалось нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу нерухомого майна та цілком узгоджувалось з положеннями Указу Президента України №32 від 19.01.1999 року «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення». \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Але, в даній ситуації слід зазначити про те, що при укладенні оспорюваної угоди, власником в даному випадку - міською радою не були враховані положення ст..44 ЦК УРСР в редакції, що діяла на час укладення договору, згідно з якою угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами укладались у письмовій формі. За відсутності у згаданому договорі домовленості сторін щодо моменту виникнення права власності, за загальною нормою цивільного права /ст..128 ЦК УРСР/ право власності у [PERSON] за згаданим договором мало виникнути з моменту передачі речі, що по суті не було встановлене власником під час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду позову [PERSON], надало суду підставу дійти висновку, що [PERSON] не набув право власності на нерухоме майно по тій причині, що не прийняв його, і надає можливість на разі дійти висновку, що договір із [PERSON] був укладений Міською радою, як з особою, яка не набула право власності на обєкт нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Отже, уклавши із [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки не на конкурентних засадах Комсомольська міська рада порушила вимоги ч.2 ст. 127 ЗК України /в ред..2002 року/, з огляду на що слід дійти висновку, що [PERSON] набув право власності на земельну ділянку на підставі правочину, що суперечить закону - як такий, що вчинений із порушенням встановленого ст.127 ЗК України порядку , і у відповідності до положень ст.210 ЗК України має бути визнаним недійсним, оскільки угоди, укладені із порушенням встановленого Законом порядку купівлі-продажу, ренти, дарування, застави, обміну земельних ділянок визнаються недійсними за рішенням суду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Разом з тим, не заперечуючи по суті вимогу [PERSON] щодо недійсності правочину, представник відповідача посилається на відсутність у позивача права на оспорювання згаданого договору, як у особи, яка не набула права землекористування спірною ділянкою, оскільки з моментом набуття права власності на нерухомість [PERSON] не набув право користування земельною ділянкою через відсутність такого права у попереднього власника будівлі [PERSON] Заперечення проти позову зведені до тверджень про те, що [PERSON] «звернувся до суду з позовом про захист права, якого в нього не виникало (не існує)». \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Поте, є очевидним той факт, що недодержання сторонами при укладенні оспорюваного договору норм ч.2 ст.127 ЗК України призвело до незаконного переходу спірної ділянки із земель комунальної власності до приватної власності [PERSON], та унеможливлює на даний час реалізацію права [PERSON], як власника будівлі інвентарного складу користуватися земельною ділянкою, на якій вона розташована. В даному випадку відсутність/наявність такого права у попереднього власника /у [PERSON]В./ не є для [PERSON] перешкодою /як на тому наполягає відповідач/ звернутися до суду за захистом права на користування/викуп земельної ділянки, яке він юридично набув з придбанням нерухомості /ч.2 ст.120 ЗК України/, яка на ній розташована і яке обєктивно не може реалізувати на теперішній час з таких підстав:. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як вбачається з матеріалів справи, придбавши у власність будівлю інвентарного складу /травень 2009 року/ [PERSON], після отримання протокольного рішенням комісії з вибору земельних ділянок для розміщення обєктів (а.с 69,70) звернувся до міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації на спірну земельну ділянку (а.с. 68), але відповідне рішення уповноваженим органом міської ради так і не було прийняте через наявність правовстановлюючих документів на спірну ділянку на ім.я [PERSON] в даному випадку - договору купівлі продажу земельної ділянки та земельного акту, що обєктивно унеможливило на той час і унеможливлює до теперішнього часу реалізацію права землекористування, як власника обєкта нерухомості. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вирішення цього питання з [PERSON] з точки зору реалізації такого права також є неможливим, оскільки [PERSON] не є власницею спірної земельної ділянки до теперішнього часу, свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не видане в звязку із розташуванням на ній обєкту нерухомого майна, право власності на яке в установленому законом порядку зареєстроване за іншою особою. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Отже, очевидна, обєктивна неможливість врегулювання своїх відносин по землекористуванню з власником земельної ділянки є прямим свідченням зацікавленості [PERSON] в оспорюванні згаданого договору і ґрунтується на вимогах ст..215 ЦК України , яка передбачає, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Приймаючи до уваги також ту обставину, що Закон не повязує право особи на оспорювання правочину з часом його укладення та колом безпосередніх учасників, /як зазначає представник відповідача, в даному випадку такою особою мав бути [PERSON], який не скористався таким правом при укладенні спірного договору/ суд вважає слушною позицію позивача щодо набутого ним від права власності на нерухомість, похідного права на користування земельною ділянкою та її викупу у відповідності до п.1 ч.2, ч.8 ст.134 ЗК України зокрема, реалізувати яке на разі він не може через наявність договору, який був укладений з порушенням закону, і не може створювати юридичних наслідків, та відповідною можливістю захистити своє право у спосіб оспорювання іншого - шляхом визнання недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки та виданого на неї земельного акту. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Разом з тим, захист порушеного права у спосіб зобовязання Комсомольської міської ради до вчинення певних дій, як його вимагає позивач, суперечить принципу законності здійснення цивільного судочинства, як він передбачений ст.8 ЦПК України, згідно із якою суд розглядає і вирішує справи відповідно до Конституції та законів України. Враховуючи положення ст. 59 ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні, що регулює порядок прийняття рішень міською радою, згідно із якою рішення ради приймається відкритим або таємним голосуванням, суд вважає, що вимога позивача щодо зобовязання Комсомольської міської ради визнати за ним право на користування земельною ділянкою та укладення договору її оренди не може бути задоволена судом в такій редакції через очевидність порушення /за умови задоволення вимог/ регламентованої Законом процедури прийняття рішень міською радою, як колегіальним органом. На підставі викладеного,

Outcome: partial