Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказавши, що з 1991р. він працював підземним прохідником 5 розряду з повним робочим днем під землею в шахто будівельному управління №2 «Укрзахідвуглебуд», з 1994р. працював на малому підприємстві «Карпати» прохідником з повним робочим днем під землею, з 10.03.1998р. прийнятий підземним прохідником 5-го розряду з повним робочим днем під землею в ДВАТ шахта №4 Великомостівська. 12.06.2012р. звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в позивача значно погіршився стан здоров'я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою до Червоноградської ЦМЛ, Львівської обласної лікарні відновного лікування №3. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 04.07.2012р. (далі Акт), було проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання - хронічна попереково-крижова радикулопатія, вібраційна хвороба І т. у вигляді вегето-сенсорної поліневропатії рук, силікоз. Важкі та шкідливі умови праці підтверджуються ще і санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці. Згідно довідки виданої МСЕК 15.08.2012р. позивачу вперше встановлено 60% ступеня втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності. 02.07.2013р. МСЕК позивачу безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності: 30% - хронічна радикулопатія, 10% вібраційна хвороба, 20% - силікоз. Внаслідок отримання професійного захворювання позивачу було завдано великої моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються у тому, що він втратив працездатність; став інвалідом, відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, порушення ходи, загальну слабкість, затерпання рук. У зв'язку із отриманим професійним захворюванням порушено всі нормальні умови його життя; відчуває великі незручності при веденні домашнього господарства; стало важко займатись домашніми справами, що потребують навіть невеликих фізичних зусиль; позивач змушений докладати додаткових зусиль для організації життя. Факт заподіяння моральної шкоди наявний, оскільки він частково на 60% втратив професійну працездатність внаслідок професійного захворювання, що спричиняє йому фізичні та моральні страждання, крім того, він змушений лікуватися як амбулаторно, так і стаціонарно, однак, поліпшення не настає. За таких обставин, [PERSON] просить суд прийняти рішення, яким стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 60 000 (шістдесят тисяч) грн. В судовому засіданні позивач, [PERSON], підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив задоволити позов у повному обсязі. Додатково пояснив, що умови праці були важкими, весь час у вимушених позах після чого болить спина та руки, він постійно потребує медичної допомоги. Його загальний стаж праці в шахті становить 20 років. В судовому засіданні представник відповідача, Ганас А.Б., проти задоволення позову заперечив, зазначив, що позов безпідставний, позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди, а довідка МСЕК не є доказом, що слід застосовувати трьохмісячний строк позовної давності. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав: Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові, внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Законом України ""Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"" від 23.03.2007р. виключено ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", яка передбачала відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України. Рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року зміни внесені Законом України ""Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"" визнано конституційними, а право громадян на відшкодування шкоди не порушено, оскільки таке право передбачено ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що відповідно до ст.237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих з'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган назалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В судовому засіданні було досліджено докази, які подав позивач, а саме копію трудової книжки, копії медичних документів та записів у медичній книжці, копію акту розслідування професійного хронічного захворювання, копії висновків МСЕК. З досліджених матеріалів справи, зокрема з копії Трудової книжки серія [NUMBER] [PERSON] судом встановлено, що з 10.03.1998р. по 21.06.2012р. позивач працював підземним прохідником 5-го розряду з повним робочим днем під землею у ВП «Шахта №4 Великомостівська» ( зараз ВП «Шахта Відродження» ДП «Львіввугілля»). Окрім того, позивач з 1991р. працював підземним прохідником 5 розряду з повним робочим днем під землею в шахтобудівельному управлінні №2 «Укрзахідвуглебуд», з 1994р. працював на малому підприємстві «Карпати» прохідником з повним робочим днем під землею, проте суд не враховує дані періоди, так як відповідачем по справі являється ДП «Львіввугілля». У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в позивача погіршився стан здоров'я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою та перебував на лікуванні в Червоноградській ЦМЛ, в Львівській обласній клінічній лікарні. [PERSON] встановлено діагноз хронічна попереково-крижова радикулопатія з помірним больовим синдромом та статико-динамічними порушеннями. Вібраційна хвороба І ст.. у вигляді вегето-сенсорної полі невропатії рук. Силікоз І ст.. ДН 1ст. - захворювання професійні встановлені вперше. Як вбачається з Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 04.07.2012р. професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин: на протязі стажу роботи у шкідливих умовах праці ( важкої фізичної праці, при запиленості повітря на робочих місцях, несприятливих параметрах мікроклімату та шуму від технологічного обладнання) на підприємствах ДП «Львіввугілля», зокрема суд враховує період роботи з березня 1998р. по червень 2012р. на ВП «Шахта Відродження» прохідником підземним 14р. 3міс. Згідно довідки виданої обласною МСЕК 15.08.2012р. №015914 серія 10ААА [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності з датою переогляду 10.07.2013р. Відповідно до довідки МСЕК серія 10 ААА №109271 від 02.07.2013р. [PERSON] встановлено безтерміново ІІІ група інвалідності та 60% втрати працездатності з них 30% - хронічна радикулопатія, 10% - вібраційна хвороба, 20% - силікоз. Протипоказана важка фізична праця у вимушеному положенні тіла, в умовах дії пилу, газів та переохолодження. Визначена потреба у санаторно-курортному лікуванні, лікуванні в ЛПЗ, медикаментозному забезпеченні. Суд критично ставиться до позиції представника відповідача, що довідка МСЕК не може бути доказом спричинення власником моральної шкоди, оскільки вона встановлює лише факт втрати працездатності та потребу в стаціонарному лікуванні та витратах на ліки, так як відповідно до Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року, ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Суд також критично ставиться до позиції відповідача про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності відповідно до ст.233 КЗпП України, так як згідно ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю… З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зокрема, судом встановлено, що відповідно до запису в трудовій книжці [PERSON] серія [NUMBER] він звільнений 21.06.2012р. внаслідок невідповідності виконуваній роботі за станом здоров'я. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд вважає необхідним врахувати ті обставини, що [PERSON] не має можливості повноцінно працювати та для організації свого життя йому доводиться докладати додаткові зусилля, він втратив працездатність, що ускладнює йому можливість забезпечувати сім'ю на належному рівні, ступінь втрати його працездатності у зв'язку з професійним захворюванням 60%, встановлена йому безтерміново, позивач надалі потребує лікування, тому при визначенні розміру відшкодування,

Outcome: partial