Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути на його користь з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], в розмірі по 1/3 частині всіх видів заробітку (доходу), на кожну дитину, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини. А також, допустити негайне виконання рішення суду у межах платежу за один місяць. В обґрунтування позову зазначив, що з ним проживає його син від шлюбу з [PERSON] [PERSON], а з травня 2012 року і дочка [PERSON]. При цьому вказує, що відповідач [PERSON] порушувала батьківську етику та нехтувала своїми батьківськими обовязками, чим зробила неможливим проживання з нею їх доньки [PERSON] Крім того вказує, що відповідач в добровільному порядку не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей, та не приділяє їм уваги, у звязку з чим просить стягнути з неї аліменти на утримання обох дітей. В зустрічній позовній заяві [PERSON] вказала, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] з 1992 року, а 17 жовтня 2003 року офіційно зареєстрували шлюб. Після розірвання шлюбу 22 березня 2012 року, їх донька [PERSON] залишилась проживати з нею, а їх син [PERSON] залишився проживати з батьком. У травні 2012 року батьки дійшли до згоди про тимчасове проживання малолітньої [PERSON] з батьком на протязі тижня, після спливу якого, термін проживання дочки з батьком було за згодою батьків продовжено до кінця літа 2012 року. Після закінчення вказаного терміну, дочка не виявила бажання повертатися жити до матері. При цьому [PERSON] вважає, що [PERSON] налаштував доньку проти неї, використовуючи неправдиву негативну інформацію. Просить визначити місце проживання дочки [PERSON] з матірю за адресою: м. Запоріжжя, вул. Задніпровська, буд.№28, кв.№46, а також визначити спосіб спілкування батька [PERSON] з донькою [PERSON] 02.11.1999р.н. шляхом встановлення часів побачень тричі на тиждень: субота з 09:00 години до 19:00 години, по вівторкам і четвергам з 13:00 годин до 18:00 години за місцем проживання батька. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов та заперечував проти задоволення зустрічної позовної заяви. При цьому позивач вказав, що його дочка [PERSON] вирішила проживати з ним за власним бажанням, та категорично не бажає проживати з матірю, оскільки остання не приділяє дочці уваги, не забезпечує її матеріальні потреби та нехтує батьківськими обовязками. Представник позивача [PERSON] вказав, що необхідно стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей, а також просив залишити без задоволення зустрічну позовну заяву, оскільки [PERSON] неналежно виконує свої батьківські обовязки, у звязку з чим [PERSON] за власним бажанням залишилась проживати з батьком. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовної заяви, та вказала, що [PERSON] настроїв дітей проти неї. Вважала, що вона приділяє дочці належну увагу, в повному обсязі забезпечує дочку та створює умови для її розвитку. Суду також пояснила, що хоча вона і отримує середньомісячну заробітну плату 380 гривень, речі для дочки та їжу їй надсилає інша донька, що проживає за кордоном. Крім того, вказала, що через кілька місяців вона збирається укласти шлюб з чоловіком, який також буде допомагати забезпечувати матеріальні потреби малолітньої [PERSON] Представник третьої особи відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради [PERSON] підтримав зустрічну позовну заяву [PERSON], вказавши, що комісія відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради прийшла до висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матірю за адресою: м. Запоріжжя, вул. Задніпровська, буд.№28, кв.№46. Свідок [PERSON] пояснив, що він проживає з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] Останній час разом з ними проживає його сестра [PERSON] При цьому пояснив суду, що [PERSON] сама виявила бажання проживати окремо від матері, вказуючи, що часто мати залишала її голодною, не приділяла їй уваги та не займалась її вихованням. Пояснив, що з ним мати не спілкується близько трьох років, не вітає з днями народження та святами. Також розповів, що коли він разом з сестрою прийшов до матері, щоб забрати речі сестри, сама мати до них не вийшла, замість цього якийсь незнайомий йому чоловік виніс деякі речі сестри. При цьому [PERSON] вказав, що не чув, щоб батько настроював сестру проти матері, та вмовляв не проживати з матірю. Крім того свідок вказав, що батько допомагає [PERSON] готуватися до школи, вчити домашнє завдання, відвідує батьківські збори у школі, займається вихованням і розвитком сестри. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є донькою [PERSON] і [PERSON], та до травня 2012 року проживала з матірю, але при цьому майже через день залишалась у батька, оскільки останній приділяв їй увагу та займався її вихованням. Вказала, що не бажає проживати з матірю, оскільки [PERSON] не допомагає їй з навчанням, невчасно годує та не приділяє уваги. Вказала, що мати кілька разів забирала у неї подарунки батька на день народження та продавала, а саме велосипед та ноутбук, пояснюючи, що батько подарував ці речі для продажу. Ще вказала, що на її день народження, що був 02 листопада, мати їй навіть не зателефонувала. Також пояснила, що вдома у матері за день буває по 10-15 незнайомих людей, які приходять до матері додому по роботі, як до голови ЖБК. Крім того [PERSON] вказала, що батько не настроював її проти матері, та не вмовляв переїхати жити до нього. Переїхати проживати до батька було її власним бажанням. Просила суд визначити її місце проживання з батьком. Вислухавши сторони, заслухавши пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до пояснень сторін [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах з 1992 року, а 17 жовтня 2003 року офіційно зареєстрували шлюб (а.с.5). За час спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] (а.с.3) та [PERSON], [INFO] (а.с.4). 22 березня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя (а.с.22). Відповідно до рішення, сторони з травня 2009 року припинили фактичні шлюбні відносини, не вели спільне господарство та проживали окремо. При цьому, відповідно до пояснень сторін в судовому засіданні, з травня 2009 року малолітній [PERSON] проживав з батьком, а малолітня [PERSON] з матірю. Як вказано в зустрічній позовній заяві, і що підтверджено обома сторонами, у травні 2012 року батьки дійшли до згоди, про тимчасове проживання малолітньої [PERSON] з батьком на протязі тижня, після спливу якого, термін проживання дочки з батьком було за згодою обох батьків продовжено до кінця літа 2012 року. Восени 2012 року малолітня [PERSON] відмовилась повернутися проживати до матері. Відповідно до п.2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Стаття 161 СК України вказує, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до актів обстеження умов проживання (а.с.39, 40), [PERSON] проживає у двокімнатній квартирі, [PERSON] у трикімнатній квартирі. В обох квартирах створені добрі умови для проживання дитини. Але малолітня [PERSON] виявляє стійке бажання проживати з батьком, і категорично заперечує проти визначення її місця проживання з матірю. При цьому [PERSON] пояснює, що батько, на відміну від матері, виконує батьківські обовязки, приділяє їй увагу, займається її вихованням, допомагає готуватися до школи, годує та забезпечує матеріальні потреби. На неналежне виконання матірю своїх батьківських обовязків в судовому засіданні також вказав свідок [PERSON] Крім того, відповідно до наданих [PERSON] довідок, її заробітна плата складає 125 гривень на місяць в якості паспортиста ЖБК «Будівельник-16»(а.с.18), та 380 гривень на місяць в якості Голови ЖБК «Будівельник-16»(а.с.19), що в сумі складає 505 гривень на місяць. Ця сума є значно меншою від прожиткового мінімуму, у звязку з чим у суду виникають сумніви відносно можливості [PERSON] забезпечувати потреби малолітньої [PERSON] Висновок органу опіки і піклування, підписаний Головою районною адміністрації [PERSON] щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] з матірю за адресою: [ADDRESS] (а.с.41-42) суд сприймає критично, вважає непослідовним та необґрунтованим з наступних причин. В описовій частині означеного висновку вказується на позитивні умови проживання дочки з батьком, бажання малолітньої [PERSON] проживати саме з батьком, і відсутність у цьому жодної негативної сторони, але при цьому, комісія робить висновок про визначення місця проживання дочки з матірю, не мотивуючи прийняте рішення, не беручи до уваги відносини, що склались між батьками і дітьми, та бажання самої дитини, що дає підстави сумніватися у справедливості вказаного висновку. Відповідно до п.п.1,2 ст. 9 Конвенції Організація Обєднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 року, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-ХІІ «Про ратифікацію Конвенції про права дичини»держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 12 Конвенції Організація Обєднаних Націй передбачено що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Стаття 3 Європейської конвекції про здійснення прав дітей, яка була ухвалена у Страсбурзі 08 вересня 1995 року, яку ратифіковано Україною відповідно до Закону України «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей»N69-У від 03.08.2006 року, гарантує кожній дитині її право бути поінформованим та висловити свою думку під час розгляду справи. Відповідно до ст. 6 Європейської конвекції про здійснення прав дітей, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган: b) якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння: упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; надає можливість дитині висловлювати її думки; c) приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною. Зважаючи на наведене, беручи до уваги позицію дитини, суд не вбачає підстав для розєднання дочки з батьком і братом, тому зустрічний позов [PERSON] про визначення місця проживання дитини, та встановлення способів участі батька у вихованні дитини не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст. 181 СК України одним із способів виконання батьками свого обовязку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше 30% прожиткового мінімумом для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи вищенаведене, те, що на обох батьків покладено обовязок утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні умови для її розвитку і забезпечення організації її життя, враховуючи передбачені законом обставини, суд приходить до висновку про необхідність задоволенню позову [PERSON], але з урахуванням розміру заробітної плати відповідача, та неможливості проведення стягнення за виконавчим листом на загальну суму, яка перевищує половини заробітної плати особи позов підлягає задоволенню частково, у розмірі ј частини заробітної плати відповідача на утримання кожної дитини. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial