Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-21 00:00:00

Позовну заяву подано 28 березня 2012 року, в судовому засіданні вона повністю підтримана представником позивачки гр. [PERSON], який діє за дорученням , виданим Нижньобараниківською сільською Радою 17.11.2011 року від імені гр. [PERSON] . Представник позивача вказав, що гр. [PERSON] ( дівоче прізвище [PERSON]) Ю.В. є рідною донькою спадкодавця гр. [PERSON], померлої 18 листопада 2004 року в селі Нижньобараниківка Біловодського району Луганської області. Гр. [PERSON] за життя отримала 27 жовтня 2003 року у власність земельну ділянку на підставі земельного сертифікату на право на земельну частку(пай), який був зареєстрований 23.06.1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів. Після смерті матері позивачка звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але у звязку з помилкою у прізвищі позивачки після реєстрації шлюбу спочатку вона зверталася з заявою про встановлення родинних відносин зі спадкодавцем. Оскільки позивачка вважає, що вона як єдиний спадкоємець фактично прийняла спадщину після смерті матері в порядку, визначеному ст. 1268 ч.3 Цивільного кодексу України,бо на час смерті спадкодавця проживала разом з ним, і вона як спадкоємець першої черги має право на спадкове майно, яке залишилося після смерті матері , тому просить суд визнати право власності на земельну ділянку площею 7,23га кадастровий номер 4420688500:12:004:0071, яка розташована на території Нижньобараниківської сільської Ради Біловодського району Луганської області ,і яка належала гр. [PERSON] на праві державного акту на землю серії ЛГ № 048004 від 27 жовтня 2003 року, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю , договорів оренди землі за № 010339900265, виданого на підставі розпорядження голови Біловодської районної державної адміністрації від 04 травня 2003 року № 179. Від Державного нотаріуса Біловодської державної контори позивачка отримала розяснення, що видача свідоцтва про право на спадщину через нотаріальну контору неможливе з огляду на те, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на земельну ділянку, яка належала спадкодавцю у звязку з його втратою. Вважаючи , що позивачка є власницею спадкового майна з моменту відкриття спадщини, але позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчений документ, що посвідчує її право власності, у звязку з відсутністю Державного акта на землю, та посилаючись на ст. 81 ч.1 п»г» ЗК, за якою громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, та на ст. 1225 ч.1 ЦК України, за якою право власності переходить до спадкоємців на загальних підставах, з збереженням її цільового призначення, та за ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності , у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, позивачка звернулася до суду з захистом свого спадкового права та вважає, що її позовні вимоги повинні бути повністю задоволеними, про повне задоволення яких наполягає і представник гр. [PERSON], який вважає, що гр. [PERSON] на період перебування у шлюбі проживала на території Російської Федерації тимчасово і після поновлення втрачених документів зареєструвалася знову за адресою спадкодавців в с. Нижньобараниківка по вулиці Жовтневій, б. № 5. Також він подав копію довідки, оригінал якої знаходиться в матеріалах державної нотаріальної контори, що на час смерті гр. [PERSON] спадкодавець проживала разом із своїм чоловіком гр. [PERSON]А, який помер в 2007 році , і після якого його земельний пай успадкувала донька гр. [PERSON]на підставі свідоцтва про право на спадщину. Брат позивачки помер пізніше , в 2008 році , і його земельний пай успадкувала його неповнолітня донька гр. [PERSON] В судовому засіданні представник відповідача в особі гр. [PERSON] визнав позов та просив суд прийняти рішення відповідно до діючого законодавства України, врахувавши, що позивачка постійно надавала матеріальну допомогу своїм батькам, з часу укладення шлюбу вона з матірю не проживала,але понесла всі витрати по похованню спадкодавців. Її брат гр. [PERSON] також проживав разом з батьками на час смерті матері гр. [PERSON] , але про його адресу за реєстрацією відповідач не знає, та і будинок, в якому [PERSON] проживав з дружиною, вже на той час належав іншим особам. За ухвалою суду від 11 квітня 2012 року для участі у розгляді справи було притягнуто третю особу з самостійними вимогами, а саме неповнолітню племінницю позивачки, і онуку спадкодавця гр. [PERSON], яка є рідною донькою брата позивачки гр.[PERSON], померлого 2008 року в селі Нижньобараниківка , та її матір гр. [PERSON], які не побажали звертатися з самостійними позовними вимогами на спадкове майно. Законний представник неповнолітньої гр.. [PERSON] гр. [PERSON] пояснила, що в 1999 році вона розірвала шлюб з сином спадкодавця гр.[PERSON], з яким до цього проживала окремо від його батьків, та який після звільнення з місць позбавлення волі в 2000-2001 році повернувся до своїх батьків і став з ними проживати на вулиці Жовтневій, номер будинку яких вона на даний час не памятає. Він проживав разом і з своїм батьком, який є і батьком позивачки на час смерті (їх батька), потім помер і сам в 2008 році. Вона просить суд задовольнити позов гр. [PERSON] повністю, врахувавши, що саме вона як рідна сестра гр. [PERSON] несла всі витрати на похорони своїх батьків і брата і як законний спадкоємець має право на майно своєї матері гр. [PERSON] Вислухавши учасників процесу, дослідивши всі надані сторонами докази по справі, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 125, 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку , а також право постійного користування виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом , крім випадків, визначених ч.2 цієї статті, за якою також право власності на земельну ділянку посвідчується цивільно - правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки , укладеною в порядку, встановленому законом , у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою , в тому числі і за свідоцтвом про право на спадщину. Як встановлено при розгляді цивільної справи, спадкодавець гр. [PERSON] померла 18.11.2004 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії 1-ЕД № 448659 , виданим 20 листопада 2004 року за актовим записом № 6. За вимогами ст. 10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, і суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Відповідно до діючого законодавства України, за нормами Цивільного Кодексу України в редакції 2004 року, дійсно особи, які проживали разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вони не заявили про відмову від неї. Позивачка дійсно отримала спадщину після смерті батька гр. [PERSON], який помер у 2007 році, а гр. [PERSON] отримала спадщину після свого батька гр. [PERSON], який помер 28 серпня 2008 року на підставі свідоцтв про право на спадщину. Оскільки рідний брат позивачки гр. [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті матері гр. [PERSON] та смерті батька гр. [PERSON] міг проживати з батьками,але за даними довідки Нижньобараниківської сільради він там не проживав на час смерті матері, а саме спадкодавця гр. [PERSON], то, таким чином , спадщину після смерті дружини мав отримати батько позивачки гр. [PERSON] , який визнаний батьком позивачки за рішенням суду від 15 грудня 2011 року. У випадку, передбаченому ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців( спадкова трансмісія).Суду не заявлені позовні вимоги на частку спадщини, яка відкрилася після смерті обох батьків гр. [PERSON] в порядку спадкової трансмісії, не надано на підставах змагальності і достовірних доказів про його постійне і фактичне проживання з батьком на час смерті як останнього спадкодавця гр. [PERSON] ,і який як чоловік фактично прийняв спадщину після смерті дружини гр. [PERSON] як особа, яка постійно з спадкодавцем проживала на час його смерті .Також сторони і треті особи не повідомили суд про наявність встановлення факту проживання гр. [PERSON] разом із спадкодавцями гр. [PERSON] та гр. [PERSON] на час відкриття спадщини , також і офіційних даних про звернення з заявою про отримання спадщини після смерті батьків сином гр. [PERSON] суду з державних установ не надано. За викладених обставин, суд вважає, що гр. [PERSON] може бути спадкоємцем на все майно, яке залишилося після смерті батька гр. [PERSON], на частку якого вона вже отримала свідоцтво на право на спадщину у вигляді земельної ділянки після смерті батька, в тому числі і на майно його дружини гр. [PERSON], з якою він був у шлюбі і проживав з нею на час її смерті, але на яке втрачено правовстановлюючий документ , на який вже не може бути виданим дублікат на імя його власниці у вигляді державного акту на землю . На основі викладеного,

Outcome: approved