Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-04 00:00:00

В листопаді 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивачка вказувала на те, що 27 червня 2011 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким вона надала йому у борг кошти у розмірі 3000 дол. США строком на один рік. Посилаючись на те, що зобовязання відповідач не виконав, позивачка просила суд стягнути з останнього 24000 грн. боргу, три проценти річних у розмірі 720 грн.. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлений позов, просила про його задоволення. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, 27 червня 2011 року відповідачем [PERSON] було надано розписку про отримання ним від позивачки грошових коштів у розмірі 3000 дол. США строком на один рік. Частина 2 ст.1047 ЦК України допускає предявлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка від 27 червня 2011 року свідчить про їх укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 24000 грн. 00 коп. і трьох відсотків річних підлягає частковому задоволенню. З відповідача на користь позивачки слід стягнути 23979 грн. 00 коп. боргу (3000 дол. США, що станом на 5 лютого 2013 року еквівалентно 23979 грн. 00 коп.), 720 грн. три проценти річних за прострочення грошового зобовязання. Відповідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати, а саме 246 грн. 99 коп. судового збору.

Outcome: partial