Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»звернулося до суду з позовною заявою, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Павлоградської міської ради, про звернення стягнення. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 205078 від 04.06.2007 року банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування 30000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.06.2012 року. 29.07.2008 року між ПАТ КБ «Пприватбанк»та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін до кредитного договору № 205078 від 04.06.2007 року, яким було внесено зміни до п.п. 1.1, 4.1, 4.3, 4.5, 4.6 кредитного договору № 205078. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 21.08.2012 року виникла заборгованість в розмірі 29 761,27 доларів США, яка складається з наступного: 11641,98 доларів США - заборгованість за кредитом; 10925,96 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5746,33 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 31,29 доларів США -штраф (фіксована частина); 1415,71 доларів США - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 04.06.2007 року було укладено договір іпотеки № 205078-1 між ПАТ КБ «Приватбанк»та [PERSON] і [PERSON] відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] надали в іпотеку належне їм майно, а саме: квартиру загальною площею 78 кв.м., яка розташована за адресою: 51400, [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі продажу ВВО №084440 р. №2-4139 від 25.10.2004 р. Таким чином, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів з квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх, в своїх поясненнях спирався на доводи, викладені в позовній заяві. Відповідачі в судове засіданні не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Відомостей про неможливість з'явитися в судове засідання відповідачі суду не надали. Враховуючи думку представника позивача, про можливість розгляду справи на підставі наявних доказів по справі у відсутності відповідачів, суд на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, в тому числі: фотокопію кредитного договору № 205078 від 04.06.2007 року та договору від 29.07.2008 року про внесення змін до кредитного договору № 205078 від 04.06.2007 року, відповідно до змісту якого відповідач [PERSON] уклав договір з позивачем та погодився на його умови, фотокопію договору іпотеки від № 205078-1 від 04.06.2007 року, розрахунок заборгованості за кредитним договором, встановив наступне: Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. ПАТ КБ «Приватбанк»та [PERSON] 04.06.2007 року уклали договір № 205078, відповідно до якого банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування 30000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.06.2012 року. 29.07.2008 року між ПАТ КБ «Пприватбанк»та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін до кредитного договору № 205078 від 04.06.2007 року, яким було внесено зміни до п.п. 1.1, 4.1, 4.3, 4.5, 4.6 кредитного договору № 205078. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 04.06.2007 року було укладено договір іпотеки № 205078-1 між ПАТ КБ «Приватбанк»та [PERSON] і [PERSON], відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] надали в іпотеку належне їм майно, а саме: квартиру загальною площею 78 кв.м., яка розташована за адресою: 51400, [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі продажу ВВО №084440 р. №2-4139 від 25.10.2004 р. Іпотечний договір був нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу [PERSON] У зв'язку з посвідчення цього договору нотаріусом була також накладена заборона відчуження. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. З 14 червня 2003 року [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На час укладання договору іпотеки № 205078-1 від 04.06.2007 року дружина та неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], проживали в квартирі [ADDRESS], яка стала предметом іпотеки. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання неповнолітньої дитини є місце проживання її батьків. Відповідно до довідки про склад сім'ї від 07.12.2012 року, виданої КП «Павлограджитлосервіс», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1980 року народження, [PERSON], 1982 року народження, [PERSON], 20-08 року народження, [PERSON], 2005 року народження. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 21.08.2012 року виникла заборгованість в розмірі 29 761,27 доларів США, яка складається з наступного: 11641,98 доларів США - заборгованість за кредитом; 10925,96 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5746,33 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 31,29 доларів США -штраф (фіксована частина); 1415,71 доларів США - штраф (процентна складова). ПАТ КБ «Приватбанк»зверталося до [PERSON] та [PERSON] з претензійними листами, в яких зазначало про необхідність сплатити заборгованість за кредитним договором та попередило про можливість, у разі несплати заборгованості в добровільному порядку, вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки та звернення за захистом своїх інтересів до суду для примусового стягнення суми заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 589 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про заставу»в разі невиконання зобов'язання, забезпеченою заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку»звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється н підставі рішення суду. Частиною 3 статті 17 Закону України «Про охорону дитинства»передбачено, що батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовитися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства»визначено, що діти -члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям (ч. 4 цієї статті). Виходячи з положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. З урахуванням зазначених норм права можливість стягнення на предмет іпотекив такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду не виключається, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому, у разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпротекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved