Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-04 00:00:00

У лютому 2012 року позивач звернувся з позовом до відповідачів з позовом про визнання Договір поруки №167 від 20.10.2010 року, укладений між ПАТ КБ Приват Банкта ПАТ Акцент-Банкнедійсним з моменту його укладання, відносно боржника [PERSON], посилаючись на те, що 28.08.2007 року між позивачем та відповідачем ПАТ КБ Приват Банкбув укладений Кредитний договір №2007-ПМ-95, за умовами якого ПАТ КБ Приват Банкнадав позивачу кредит у сумі 24\~100,00 дол. США, зі сплатою відсотків у розмірі 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 28.08.2012 року. Відповідно до Кредитного договору, виконання позивачем зобовязань забезпечувалося Договором застави автотранспорту № 2007-ПМ-95 від 28.08.2007 року та Договором поруки № 2007-ПМ-95 від 28.08.2007 року. Про Договір поруки №167 від 20.10.2010 року, укладений між ПАТ КБ Приват Банкта ПАТ Акцент-Банк, позивач дізнався лише 30.11.2011 року із тексту заочного рішення, від 22.06.2011 року, про стягнення солідарно з ПАТ Акцент-Банкта [PERSON] на користь ПАТ КБ Приват Банк суми боргу за Кредитним договором №2007-ПМ-95 від 28.08.2007 року. Даний Договір поруки був укладений без згоди позивача та з порушеннями норм закону, а тому є фіктивним. З урахування викладеного позивач просив суд визнати Договір поруки №167 від 20.10.2010 року, укладений між ПАТ КБ Приват Банкта ПАТ Акцент-Банкнедійсним з моменту його укладання, відносно боржника [PERSON], судові витрати покласти на відповідачів. У судовому засіданні представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк у судове засідання зявився. Позов не визнавав, суду пояснював, що відповідно до норм закону сторони є вільними у виборі контрагенту, при цьому ЦПК України не передбачено обовязком Кредитора та Поручителя отримувати згоду Боржника на укладання договору поруки та повідомляти його про укладання такого договору. Також при укладанні Договору поруки між ПАТ КБ Приват Банкта ПАТ Акцент-Банкбули додержані всі вимоги закону та не було порушено прав Позивача. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства Акцен-Банку судове засідання зявився, суду пояснював, що при укладанні спірного договору поруки дотримано вимоги ст. 203 ЦК України та не порушено жодних прав Позивача, а тому правові підстави для визнання вказаного договору поруки недійсним відсутні. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: відповідно до Кредитного договору № 2007-ПМ-95 від 28.08.2007 року укладеного між ПАТ КБ Приват Банкта [PERSON], останній отримав кредит у сумі 24 100,00 доларів США зі сплатою за користування ним відсотків, проте в порушення умов договору свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до [PERSON]А, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з ПАТ А-Банк договором поруки № 167 від 20.10.2010 року. Згідно ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязань боржником. Договір поруки №167 від 20.10.2010 року з ПАТ Акцент-Банк, був укладений в забезпечення зобовязань по кредитному договору № 2007-ПМ-95 від 28.08.2007 року, укладеного між ПАТ КБ Приват Банкта [PERSON] ПАТ Акцент-Банквиступив поручителем у зобовязанні сплати грошових коштів, процентів тощо. Правові наслідки за правочином настали, оскільки Позичальником були порушені зобовязання за кредитним договором, а відтак, згідно ст. 554 Цивільного кодексу України, є підставою для предявлення грошової вимоги до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 548 ЦК України недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобовязання не спричиняє недійсність основного зобовязання. Враховуючи те, що порука це вид забезпечення виконання зобовязання, що може виникати на підставі договору, суд не вбачає підстав для визнання недійсним договору поруки, укладеного в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 2007-ПМ-95 від 28.08.2007 року, оскільки як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи кредитний договір укладений з дотриманням вимог діючого законодавства, підстав визнання його недійсним та припинення виконання зобовязань за ним судом встановлено не було. Позивачем у позові та представником позивача у судовому засіданні не наведено інших підстав визнання договору поруки недійсними. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed