Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-03 00:00:00

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Рожнятів цивільну справу за позовом [PERSON],[PERSON] до [PERSON],[PERSON] про усунення перешкод в користуванні дорогою та стягнення моральної шкоди,за позовом [PERSON] до [PERSON],[PERSON] про усунення перешкод в користуванні заїздом та знесення самовільно встановленої огорожі,стягнення моральної шкоди,суд- встановив: В позовній заяві позивачі [PERSON]та [PERSON]просять суд ухвалити рішення,яким зобовязати [PERSON],[PERSON] демонтувати деревяну огорожу довжиною 4.0 метри, яка самоуправно встановлена ними на громадській дорозі,що проходить по вул.Вагилевича в с.Ясень до житлового будинку з господарськими будівлями,який знаходиться в с.Ясень по вул.Вагилевича,288 Рожнятівського району Івано-Франківської області. Стягнути з відповідачів в солідарному порядку на їх користь 1700 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати по справі. Свою позовну заяву позивачі обгрунтували тим,що їм на праві спільної часткової власності належить домоволодіння,що в с.Ясень,вул.Вагилевича,2288 Рожнятівського району.Рішенням Ясенської сільради від 12.11.2006 року визнано громадською дорогою,яка веде від вулиці [PERSON] до їхніх садиб, садиб [PERSON]та [PERSON] Ю.М.Цією дорогою вони користуються давно і вона відзначена на картографічних матеріалах с.Ясень,виготовлених у 1959 році.Довжина громадської дороги між садибами [PERSON]та [PERSON]становить 52.0 метри,шириною від 3.5 метрів до 4.0 метрів. Відповідачі претендують на спірну дорогу мотивуючи тим,що це їхня земельна ділянка,яка передана їм для обслуговування їхнього домоволодіння.У звязку з цим між ними ,сторонами існують неприязні стосунки.13.04.2011 року відповідачі самоуправно на громадській дорозі встановили деревяну огорожу з дощок довжиною 4.0 метри,чим повністю перекрили їм,позивачам,доступ до домоволодіння.Поскільки відповідачі безпідставно порушили їхнє право на користування громадською дорогою,яка є єдиною для доступу до їхньої садиби, вони вимушені неодноразово звертатися до органів влади та суду,тому просили стягнути з відповідачів завдану їм моральну шкоду в розмірі 1700 гривень. Під час судового розгляду справи [PERSON]та [PERSON]збільшили розмір позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди,яку просили стягнути на їх користь з відповідачів в сумі 15000 гривень,та обгрунтували тим,що [PERSON]та [PERSON]своїми протиправними діями порушили їхню психологічну рівновагу та душевний дискомфорт,завдали глибоких моральних переживань,принизили їхню честь та гідність (а.с.144),вони вимушені неодноразово звертатися до органів влади та суду. У судовому засіданні [PERSON],яка представляє інтереси [PERSON],позовні вимоги підтримала з підстав,викладених в позовній заяві (а.с.3-4), заяві про збільшення позовних вимог (а.с.144),та заяві про доповнення позовних вимог (а.с.156),а позов [PERSON] визнала частково,та пояснила суду з приводу цього позову,що вона не захоплювала частину громадської дороги,яка призначена для розвороту транспорту, тому що ні сама особисто,ні [PERSON] не ставили огорожу,яка є тимчасовою,однак оскільки є висновок ППЛуги,де вказано,що до належних їм земельних ділянок пригороджено 0.0007 га та 0.0008 га,то вони готові їх повернути добровільно. До приходу представника ППЛуги вона не знала про те,що приєднання частини спірної дороги до її ділянки має місце.Тому вона погоджується з тим,що необхідно повернути частину спірної дороги,і проти позову [PERSON]М.в цій частині не заперечує.Більше того,вона переставила свій паркан в сторону своє земельної ділянки з урахуванням вимог спеціаліста ПП.Вектор. Відповідач-позивач [PERSON]М.у своїй позовній заяві просить суд ухвалити рішення,яким зобовязати [PERSON]та [PERSON] не чинити йому перешкод в користуванні громадським заїздом до його господарства , що в с. Ясень по вул. Вагилевича, 286 , та демонтувати деревяну огорожу , якою пригороджено самовільно зайняту земельну ділянку площею 0 , 0023 га. по вул. [PERSON] ,стягнути з них моральну шкоду в розмірі 1700 гривень. Свій позов мотивував тим,що він разом зі своєю сімєю проживає на одній вулиці з сімєю [PERSON] Для заїзду до його господарства та господарства відповідачів існує спільна громадська дорога , якою вони спільно користуються. Вказана дорога передбачена як його планом забудови , так і генеральним планом забудови села , тому являється громадською дорогою.У 2010 році відповідачі самовільно захопили частину громадської дороги , яка використовується для розвороту транспорту площею 0 , 0023 га, та встановили на ній деревяну огорожу , чим унеможливлюють використання даного громадського заїзду за його цільовим призначенням .Своїми неправомірними діями [PERSON]та [PERSON]завдали йому моральної шкоди,яка виразилася в перенесенні ним душевних страждань та переживань з приводу неможливості користування громадським заїздом для розвороту транспорту,тому просить стягнути на його користь 1700 гривень моральної шкоди. У судовому засіданні [PERSON] та [PERSON]позовні вимоги [PERSON]та [PERSON]не визнали,суду пояснили про те,що вони не дозволять позивачам-відповідачам користуватися спірним заїздом,оскільки цю дорогу вважають своєю ділянкою. Не заперечують,що іншої дороги,чим та, яка визначена рішенням Ясенської сільської від 28.11.2005 року, позивачі-відповідачі не мають,однак вважають,що [PERSON]та [PERSON]повинні самі знайти собі заїзд до свого будинку,і така можливість є,однак для цього вони мають знести свою пивницю та їхати по своїй ділянці.Вони обидвоє створювали і будуть створювати перешкоди в користуванні заїздом,і будь-яке рішення суду їм в цьому не є перешкодою. Не заперечують,що будь-яких правоустановлюючих документів на спірну ділянку у них немає. Свій позов [PERSON]підтримав,погоджується з ним і [PERSON] Суд,вислухавши сторін,вивчивши матеріали справи вважає,що обидва позови підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Копією архівного рішення від 28.11.2005 року підтверджено,що по заявах [PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON]спірну в даний час земельну ділянку визнано спільною підїздною дорогою для заїзду до присадибних ділянок цих громадян та для розвороту транспорту,в тому числі і до домоволодіння [PERSON]Я.(а.с.67). Спірна дорога передбачена і картографічними матеріалами,зокрема викопіровкою із карти с.Ясень за 1959 рік (а.с.12). Судом встановлено,що [PERSON],який помер 15.04.2006 року,що підтверджено рішенням Рожнятівського районного суду від 27.10.2006 року ,доводився чоловіком [PERSON] (а.с.8).Цим же рішенням суду,а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно(а.с.9) підтверджено,що позивачі [PERSON]та [PERSON]П.є співвласниками домоволодіння,яке знаходиться по вул.Вагилевича,288 в с.Ясень. Актом від 10.05.2011 року (а.с.10) підтверджено,що [PERSON] перегородивши дорогу деревяним парканом,створив перешкоди для [PERSON]та [PERSON]П.в користуванні нею. Аналогічне по суті підтверджено і актом від 14.06.2012 року(а.с.176). Не заперечили і [PERSON]та [PERSON]ту обставину,що вони створили перешкоди [PERSON],[PERSON] в користуванні підїздною дорогою шляхом встановлення деревяних воріт на дорозі.Підтвердили вони і те,що на момент закінчення розгляду справи паркан продовжує знаходитися на спільній дорозі та перегороджує її. Актом від 01.12.2011 року підтверджено,що [PERSON]встановила паркани з порушенням меж земельної ділянки,яка була визнана підїздною дорогою до її господарства (а.с.88). Планом земельних ділянок ,який виготовлений ППВекторпідтверджено,що до земельної ділянки,яка перебуває в користуванні [PERSON],приєднано частину спірної дороги площею 7 та 8 м.кв.,а загалом 15 м.кв.,для чого їй необхідно перенести тимчасову огорожу (а.с.153). На підставі пояснень сторін та наданих ними на підтвердження та заперечення позовних вимог доказів судом встановлено,що [PERSON],[PERSON]створили перешкоди для [PERSON]та [PERSON]П.в користуванні громадською дорогою шляхом встановлення на ній деревяних воріт (огорожі). [PERSON] не надав суду доказів про те,що спірна ділянка йому була передана в користування або у власність у встановленому законом порядку.Навпаки,[PERSON]суду підтвердив,що жодного рішення з цього приводу сільська рада не приймала,а прийняла рішення від 28.11.2005 року,яким надала спірній ділянці статус громадської дороги. Підтверджено поясненнями сторін та матеріалами справи факт приєднання частини спірної дороги до земельної ділянки,яка перебуває в користуванні [PERSON]та [PERSON],з чим погодилися і самі позивачі-відповідачі.Однак,як ствердила [PERSON],до приходу представника ППЛуги вона не знала про те,що приєднання спірної дороги до її ділянки має місце,оскільки вона сама особисто не ставила паркан.Тому вона погоджується з тим,що необхідно повернути частину спірної дороги,і проти позову [PERSON]М.в цій частині не заперечила. Вирішуючи позов [PERSON]та [PERSON] про стягнення на їх користь моральної шкоди суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України за змістом якої моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої,членів її сімї. Позивачі [PERSON]та [PERSON] висувають вимогу про стягнення на їх користь з [PERSON]та [PERSON]О.в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 гривень посилаючись на ті обставини, що поведінка відповідачів завдала їм моральної шкоди,яка виразилася в перенесенні ними душевних хвилювань та страждань з приводу перешкод в користуванні заїздом , та повязаними з цим численними зверненнями до органів влади та суду. Суд приймає таке обгрунтування моральної шкоди, однак з урахуванням пояснень позивачки [PERSON]про те,що вона більше часу займається проблемою створених відповідачами перешкод чим позивачка [PERSON]О.і тому більше зазнає моральних страждань від неправомірних дій відповідачів [PERSON]та [PERSON] а також те, що відповідачі і раніше створювали позивачам перешкоди в користуванні заїздом,що підтверджено рішенням Рожнятівського районного суду від 04.12.2009 року(а.с.22-23), та практично не припинили цього робити по даний час, зважаючи на глибину моральних страждань позивачів,суд вважає за необхідне в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути меншу суму ніж це просять позивачі. Вирішуючи позов [PERSON]М.в частині стягнення з [PERSON]та [PERSON]на його користь моральної шкоди,суд вважає таку вимогу безпідставною,оскільки він фактично не користується частиною дороги,яка служить розворотом для транспорту,тому такої шкоди йому не завдано. Питання судових витрат (а.с.1,19,30-32,43,143,146,148-149,160) суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України,за змістом якої, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,ст.ст.83,103,152,155,158 ЗК України,ст.ст.23,391,1167 ЦК України,

Outcome: approved