Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-19 00:00:00

Дергачівська районна державна адміністрація Харківської області, в інтересах малолітньої дитини [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, прокуратура Дергачівського району Харківської, в якому просила відібрати від [PERSON] та [PERSON] малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав та стягнути з них аліменти на утримання їх дитини у розмірі не меншому, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь державного закладу, опікуна (піклувальника), батьків-вихователів чи прийомних батьків, в залежності від форми влаштування дитини. В обґрунтування позову позивач зазначив, що на території Вільшанської селищної ради за адресою: [ADDRESS], проживали [PERSON] та [PERSON] разом із своїм малолітнім сином [PERSON], [INFO]. Сім'я проживала за вищевказаною адресою в приватному будинку без реєстрації. На початку квітня 2012 року до служби у справах дітей надійшло повідомлення з Вільшанської селищної ради про те, що малолітню дитину [PERSON] було випадково знайдено на землі за межами домоволодіння, в якому живе сім'я. На місце пригоди було викликано працівника міліції, лікаря, представника селищної ради. Батьки були в стані алкогольного сп'яніння, з розбитими, закривавленими обличчями. Комісії пояснили, що вони сварилися і на час сварки винесли дитину за двір. Дитину було госпіталізовано у зв'язку з переохолодженням, з батьками проведено профілактичну роботу. З лікувального закладу батьки хлопчика повернули в сім'ю. Дитина була поставлена на облік служби у справах дітей для проведення профілактичної роботи. [PERSON] та [PERSON] було запропоновано соціальне супроводження сім'ї Дергачівським районним центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, від якого вони письмово відмовилися. Малолітня дитина перебуває на обліку служби у справах дітей, як така що опинилася в складних життєвих обставинах зазнала економічного насилля в сім'ї, тобто була умисно позбавлена батьками житла і їжі, що могло призвести до порушення психічного та фізичного здоров'я дитини. Неодноразово обстежувалися умови проживання сім'ї, проводилися профілактичні бесіди з батьками, але ці заходи не дали позитивних результатів. До служби у справах дітей 20 вересня 2012 року надійшов лист - повідомлення Вільшанської селищної ради про те, що батько малолітньої дитини [PERSON], [INFO], громадянин [PERSON] в стані сильного алкогольного сп'яніння на околиці селища під час сварки з громадянкою [PERSON], яка теж була нетверезою, впустив дитину на асфальт. Дитину було влаштовано до міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги з можливим діагнозом черепно-мозгова травма, гематома скронево-тім'яної ділянки голови, перелом кісток черепа. [PERSON] ніде не працює, разом з дружиною [PERSON] зловживають спиртними напоями, вдома постійно вчиняють сварки, бійки, свої батьківські обов'язки виконують не на належному рівні, часто наражають сина на небезпеку. В даний час батьки дитини мешкають у матері [PERSON] по [ADDRESS] На підставі розпорядження голови Дергачівської районної державної адміністрації від 24.09.2012 року №673 «Про негайне відібрання дитини від [PERSON] та [PERSON]» комісією у складі: начальника служби у справах дітей Власенко О.І., начальника відділу соціального захисту дітей служби у справах дітей Суслик Т.В., начальника ВКМСД Дергачівського РВ УМВС України в Харківській області, майора міліції Воловика А.О. було відібрано від громадян [PERSON] та [PERSON] малолітню дитину [PERSON], [INFO], у зв'язку з безпосереднім виникненням загрози життю та здоров'ю дитини, та тимчасово влаштовано до кімнати тимчасового перебування дитячого відділення Дергачівської ЦРЛ. До початку розгляду справи по суті [PERSON] подала зустрічний позов до Дергачівської райдержадміністрації Харківської області, треті особи: [PERSON], служба в справах дітей Дергачівської райдержадміністрації Харківської області, прокуратура Дергачівського району Харківської області, про повернення їй сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування зустрічного позову та заперечення проти первісного позову зазначила, що з позовними вимогами не погоджується, вважає їх незаконним та необґрунтованими. Так як, нема жодних письмових доказів, а саме медичним оглядом або актом експерта не підтверджено, що батьки постійно пиячать і через це сталося два інциденти у квітні 2012 року та в вересні 2012 року. Пояснення від батьків малолітньої дитини не були отримані. Не підтверджено факт насильства у сім'ї або реальної загрози його вчинення. Не вирішено питання про можливість нещасного випадку. Після пригоди у квітні 2012 року, не надано жодного документу про те, що уповноваженими органами було проведено відповідне обстеження житлових умов родини [PERSON], проведено нагляд за належною поведінкою батьків хлопчика, про його належний догляд та виховання, про сімейні стосунки батьків, а також не засвідчено той факт, що дитина постійно знаходиться у небезпеці, є реальна постійна загроза її життю та здоров'ю. Тож відібрання дитини в цілях захисту її від неналежної поведінки батьків було передчасним та необґрунтованим. Крім того, слід зазначити, що по догляду за дитиною постійно допомагала бабуся - мати відповідачки. Вважає, що при відібранні дитини без позбавлення батьків батьківських прав необхідно проводити комплексний психолого-психіатричний огляд не тільки батьків, але і дітей, що обґрунтовує ступінь небезпечності обстановки для життя і здоров'я дітей. У разі прийняття рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їхнім бажанням або органові опіки та піклування. В даний час радикально змінилися умови життя відповідачів. Не існує небезпечної обстановки для життя і здоров'я, належного виховання малолітнього сина, а також можливість несприятливого впливу на його етичний, фізичний і психічний розвиток. [PERSON] веде добропорядний спосіб життя. Постійно проживає в [ADDRESS] в будинку який належить її матері, разом зі своїм чоловіком. Має можливість і бажання виконувати всі батьківські обов'язки, приймати участь у житті дитини, піклуватися про його фізичний та духовний розвиток. Утримувати його матеріально, сприяти його розвитку та гарному вихованню. Чоловік кинув пиячити, влаштувався на роботу, має постійний та достатній дохід, може матеріально забезпечити належну життєдіяльність нашої родини. Також у вихованні маленького сина буде допомагати її мати. Спиртні напої та наркотики вона не вживає. Хоча і не є алкозалежною, однак разом із чоловіком - [PERSON] пройшла курс лікування від алкоголізму. В будинку створено всі належні умови для проживання, виховання та розвитку маленького сина. Зараз вона постійно його відвідує. Помічає, що стан здоров'я дитини незадовільний, декілька разів взагалі не надали можливості побачитися з дитиною без пояснення мотивів відмови, мати дитини вважає, що дитина хворіє і від неї це приховують. У зв'язку з докорінною зміною обставин життя і ставлення до своїх батьківських обов'язків, намагання створити міцну, добропорядну родину, вважає за можливе повернути дитину в сім'ю. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], заперечували проти позову Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, просили суд відмовити в позовних вимогах та задовольнити зустрічний позов [PERSON], з підстав, які зазначені у ньому. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення первісного позову та просив задовольнити зустрічний позов [PERSON] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області підтримала повністю, просила його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. У судовому засіданні представник третьої особи служби у справах дітей Дергачівської райдержадміністрації Харківської області Шкредова О.М. первісний позов Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області просила задовольнити з підстав, які зазначені у ньому, та відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] за безпідставністю. У судовому засіданні представник прокуратури Дергачівського району Харківської області [PERSON] первісний позов Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області підтримав повністю, просив його задовольнити з підстав, які зазначені у позовній заяві, та відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] за безпідставністю. У судовому засіданні свідок [PERSON] розповіла, що [PERSON] є її донькою, при інцидентах з онуком присутня не була, на даний час донька та її чоловік відвідують внука у дитячому будинку, ведуть нормальний спосіб життя, алкогольні напої не вживають. У судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали позитивну характеристику [PERSON] та [PERSON] та підтвердили їх добре відношення до свого сина. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, [PERSON], народився 25.02.2012 року, його батьками є: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області, 10.11.2012 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис за №145, прізвище дружини після реєстрації шлюбу: [PERSON]. Згідно розпорядження голови Дергачівської районної державної адміністрації від 24.09.2012 року №673 «Про негайне відібрання дитини від [PERSON] та [PERSON]» комісією у складі: начальника служби у справах дітей Власенко О.І., начальника відділу соціального захисту дітей служби у справах дітей Суслик Т.В., начальника ВКМСД Дергачівського РВ УМВС України в Харківській області, майора міліції Воловика А.О. було відібрано від громадян [PERSON] та [PERSON] малолітню дитину [PERSON], [INFO], у зв'язку з безпосереднім виникненням загрози життю та здоров'ю дитини, та тимчасово влаштовано до кімнати тимчасового перебування дитячого відділення Дергачівської ЦРЛ Харківської області. Згідно висновку першого заступника голови Дергачівської райдержадміністрації Харківської області від 05.02.2013 року №01-44/563, Дергачівська райдержадміністрація Харківської області, як орган опіки і піклування, вважає за доцільне відібрати від [PERSON] та [PERSON] малолітню дитину [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічний позов задовольнити, з наступних мотивів. Згідно ч.1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.п. 2-5 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до ч.2 ст. 170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов'язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор. Дергачівською райдержадміністрацією Харківської області не доведено та не надано суду належних та допустимих доказів винятковості випадку щодо малолітньої дитини [PERSON] та необхідності відібрання дитини у [PERSON] та [PERSON], а також доказів в підтвердження обставини, які зазначені у п.п. 2-5 ч.1 ст. 164 СК України. Суд бере до уваги ту обставину, що малолітня дитина [PERSON] потребує перш за все материнського догляду (регулярного та своєчасного харчування, дотримання правил гігієни, постійний нагляд тощо). Згідно ч.4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно ч.5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. До суду було подано висновок з Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області №01-44/563 від 05.02.2013 року, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати від [PERSON] та [PERSON] малолітню дитину [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав. Суд не бере до уваги посилання позивача про те, що проти [PERSON] було порушено кримінальну справу, оскільки факт знаходження на розгляді суду кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] сам по собі не свідчить про винуватість останнього. До того ж позивач не позбавлений права в подальшому звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, суд вважає, що зазначений висновок не достатньо обґрунтований та суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ч.1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі «Савіни проти України» №39948/06 від 18 грудня 2008 року Європейський Суд з прав людини констатував, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (наприклад, справа "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (наприклад, справа "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", №11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", №23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", №23499/06, №57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (наприклад, справа "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (наприклад, справа "Мозер проти Австрії", №12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до "Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок", схваленої Постановою Верховною Радою України №475-XIV від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Таким чином, виходячи із принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області в частині відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та задоволенні зустрічного позову [PERSON] про повернення дитини. Так як суд відмовляє у задоволенні первісного позову в частині відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, то у суду відсутні правові підстави для задоволення цього позову в частині стягнення аліментів. Таким чином, оскільки розпорядження голови Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області від 24.09.2012 року №673 «Про негайне відібрання дитини від [PERSON] та [PERSON]» винесено безпідставно і суд відмовляє у задоволенні позову Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, малолітня дитина - [PERSON], [INFO], підлягає поверненню на виховання [PERSON]. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved