Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-07 00:00:00

У жовтні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря-Машпроект», мотивуючи свої вимоги тим, що наказом від 05.09.2012 його звільнено з роботи з посади старшого інспектора-керівника групи Управління кадрів у звязку з скороченням штату працівників. Вважає своє звільнення з роботи незаконним і таким, що грубо порушує його конституційне право на працю. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати незаконним звільнення його з посади старшого інспектора-керівника групи управління кадрів у звязку із скороченням штату, зобовязати адміністрацію ДП НВКГ «Зоря-Машпроект» поновити його на посаді старшого інспектора-керівника групи Управління кадрів, стягнути з відповідача в рахунок компенсації за час вимушеного прогулу 1931 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 10\~000 грн. та зобовязати відповідача видати йому нову трудову книжку в звязку з внесенням в існуючу незаконних записів, які порочать його ділову репутацію. 05.11.2012 позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.09.2012 по 05.11.2012 у розмірі 3\~862 грн. В грудні 2012 року позивач знов уточнив свої позовні вимоги та просив суд визнати незаконним звільнення його з посади старшого інспектора-керівника групи Управління кадрів у звязку із скороченням штату, зобовязати відповідача поновити його на посаді старшого інспектора-керівника групи Управління кадрів, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.09.2012 по 12.12.2012 у розмірі 5\~632,08 грн. та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10\~000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свій позов в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені ним в позовній заяві, наполягав на задоволенні позову. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, вважав його таким, що підлягає задоволенню. Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, надала суду письмові заперечення проти позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини. Наказом Генерального директора ДП «НВКГ «Зоря»-«Машпроект» від 01.06.2012 за № 174-01-П було прийнято рішення про скорочення з 05.09.2012 штатну одиницю старшого інспектора-керівника групи в управлінні кадрів, створено комісію для розгляду переважного права залишення на роботі. Вказаний наказ погоджено з головою профкому [PERSON] та керівниками інших відповідних підрозділів. 12.06.2012 комісія по розгляду переважного права прийшла до висновку про неможливість розгляду питання, оскільки вказана штатна одиниця є єдиною, про що було складено протокол. 12.06.2012 позивачу було надано для ознайомлення наказ про скорочення штату від 01.06.2012 за № 174-01-П та перелік вакансій. [PERSON] відмовився підписувати вказаний наказ про що, було складено акт та обставини засвідчені підписами працівників підприємства та позивачем (а. с. 74). При цьому позивач взяв з собою наказ для прийняття рішення, і як зазначено в акті знайомився з переліком вакансій, однак отримав відмову в наданні йому переліку з собою. Як пояснив допитаний в якості свідка [PERSON] у звязку з тим, що вакансії змінюються щоденно, позивачу було запропоновано ознайомитись з актуальним переліком. Надавати йому перелік із собою було не доцільно оскільки вакансії могли змінитися. Також пояснив, що актуальною інформацією щодо переліку вакансій на підприємстві володіє начальник бюро обліку особового складу, яка надає ці відомості будь-якому працівнику підприємства, на їх звернення. Відповідно до акту від 12.06.2012 [PERSON] було також надано для ознайомлення наказ № 188-01-П про вивільнення персоналу, попередження про вивільнення та перелік вакансій, однак позивач ознайомившись відмовився підписувати вказані документи. 30.05.2012 начальник УНОПиЗ звернувся до голови профспілкового комітету та повідомив про ініціативу скорочення посади, яку займає [PERSON] Відповіддю від 31.05.2012 за № 108 голова профспілкового комітету [PERSON] повідомив, що [PERSON] не є членом профспілки, а тому його звільнення можливе без погодження (а. с. 36). 22.08.2012 директор по персоналу та НТІ [PERSON], на якого було покладено контроль за виконанням наказу № 174-01-П від 01.06.2012, звернувся до голови цехового профспілкового комітету. Відповідно до виписки з протоколу цехового комітету профспілки управління кадрів № 22 від 29.08.2012 надано згоду на звільнення [PERSON] у звязку із скороченням штату (а. с. 73). Протоколом № 18 від 20.06.2012 [PERSON] було прийнято у члени профспілки (а. с. 165). 03.09.2012 позивачу [PERSON] знов було запропоновано перелік вакантних посад, однак він від них відмовився про що було складено акт, який позивачем підписаний. Як вбачається з пояснень позивача одна з посад йому підходила, однак подзвонивши керівнику підрозділу в якому існує ця вакансія він дізнався, що її не має або вона недозавантажена та може бути скорочена. Суд вважає, що позивач помилково не погодився на запропоновану вакансію, оскільки саме роботодавець несе відповідальність за відповідність наданого переліку вакансій дійсності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як вбачається з пояснень представника відповідача [PERSON] працював на посаді старшого інспектора-керівника групи управління кадрів у бюро, що займалося трудовою дисципліною. Вказане бюро було ліквідовано, позивача звільнено. Однак, на виконання рішення суду [PERSON] було поновлено на посаді, хоча функції які він виконував були перерозподілені між іншими службами. Вказане підтверджується наказом від 05.09.2008 за № 18 (а. с. 101) та протоколом від 27.04.2012 за № 1/27 (а. с. 143). За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці у звязку з чим виникла необхідність у скорочення штату. Відповідно до протоколу від 27.04.2012 за № 1/27 (а. с. 143) в присутності позивача обговорювалось питання недозавантаженості його посади, пропонувалось йому розглянути варіанти переходу на іншу посаду, на неповний робочий день або звільнення у звязку із скороченням. Двічі після ознайомлення з наказом про скорочення штату позивачу пропонувались вакантні посади, однак він відмовився. Позивач не був позбавлений можливості у період з 12.06.2012 до 05.09.2012 самостійно звернутися до бюро обліку особового складу зясувати наявність вакантних посад та обрати таку, яка йому підходила б. Позивач вказує, що йому не надали переважного права на залишення та не звільнили замість нього його підлеглу [PERSON] Однак з матеріалів справи вбачається, що наказом від 25.05.2012 за № 1582-08-К [PERSON] було звільнено (а. с. 94), а її посада після звільнення скорочена (а. с. 181). Посилання позивача на те, що йому після поновлення на роботі не надали облаштоване належним чином робоче місце, не можуть бути прийняті судом, оскільки це не стосується предмету спору. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що відповідачем при звільненні позивача у звязку із скороченням штату було дотримано вимоги Кодексу законів про працю щодо вивільнення працівників та звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а тому позовні вимоги про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди, задоволенню не підлягають. Позовні вимоги про зобовязання відповідача видати нову трудову книжку не підлягають задоволенню оскільки не ґрунтуються на нормах матеріального права. Чинним законодавством не передбачено видачу нової трудової книжки, натомість у випадку поновлення на роботі або виявлення інших помилок у трудовій книжці в неї вносяться записи відповідно до п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року N 58. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed