Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому з урахуванням уточнень просить: - визнати договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 21103, державний номер [NUMBER], від 10 квітня 2008 року, укладений між ним та [PERSON], дійсним та укладеним 10.04.2008 року; - визнати за ним право власності на автомобіль ВАЗ 21103, державний номер [NUMBER], 2000 року випуску. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно усної домовленості у відповідачів він придбав автомобіль ВАЗ 21103, державний номер [NUMBER]. За згоди відповідачів йому надана відстрочка оплати на 2 роки, після проведення повної оплати відповідачі зобовязувались перереєструвати автомобіль у ДАІ на імя позивача. На підтвердження домовленості купівлі-продажу автомобіля відповідачі фактично передали автомобіль позивачеві та відповідач [PERSON] оформила на імя позивача довіреність. Після виплати всіх належних платежів позивач звернувся до відповідачів з вимогою про переоформлення автомобіля на його імя, однак до теперішнього часу визначених дій не здійснили, що порушує права позивача. З огляду на викладене, посилаючись на ч. 2 ст. 220 ЦК України, позивачем предявлено даний позов до суду. У судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує, надала клопотання про закриття провадження у справі. В обґрунтування зазначеного клопотання посилається на те, що [PERSON] вже предявлявся до суду аналогічний позов. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.03.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10.07.2012 року, в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Зустрічну позовну заяву [PERSON] задоволено. Зобовязано [PERSON] повернути [PERSON] автомобіль ВАЗ 21103, державний номер [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію автомобіля. У судовому засіданні [PERSON] проти позову заперечувала, просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, пояснив, що в рахунок оплати вартості автомобіля ВАЗ 21103, державний номер [NUMBER], отримував від позивача грошові кошти, які використовувались на потреби сімї. Однак після розірвання шлюбу з [PERSON], остання відмовилась здійснити перереєстрацію автомобіля на імя позивача. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Автомобіль ВАЗ 21103, державний номер [NUMBER], належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № АХС 008062. З матеріалів справи судом встановлено, що 27.03.2008 року [PERSON] на імя [PERSON] видано нотаріально посвідчену довіреність, якою вона уповноважила позивача експлуатувати, слідкувати за технічним станом і проводити поточний ремонт належного їй транспортного засобу ВАЗ 21103, державний номер [NUMBER]. Строк дії довіреності визначено до 27.03.2011 року. 12.04.2011 року [PERSON] на імя [PERSON] видано нотаріально посвідчену довіреність, якою вона уповноважила позивача керувати, експлуатувати, слідкувати за технічним станом і проводити поточний ремонт належного їй на праві власності автомобіля ВАЗ 21103, державний номер [NUMBER]. Строк дії довіреності визначено до 12.04.2012 року. На підставі заяви [PERSON] від 16.07.2011 року приватним нотаріусом [PERSON] припинено дію зазначеної довіреності, про що здійснено відповідний запис у Єдиному реєстрі довіреностей. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.03.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10.07.2012 року, зобовязано [PERSON] повернути [PERSON] автомобіль ВАЗ 21103, державний номер [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію автомобіля. Посилаючись на те, що сторони фактично дійшли згоди щодо укладення договору купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 21103, державний номер [NUMBER], позивачем предявлено даний позов про визнання договору укладеним. У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 658 ЦК України встановлює, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. У судовому засіданні з пояснень [PERSON] встановлено, що вона не мала наміру на продаж автомобіля ВАЗ 21103, державний номер [NUMBER], не надавала згоди на його відчуження. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.03.2012 року також встановлено, що наявна у [PERSON] довіреність лише підтверджує факт наявності у [PERSON] бажання надати йому право розпоряджатися та експлуатувати автомобіль, іншого волевиявлення [PERSON] в довіреності не зазначено, про інші правочини або договори про намір відчуження транспортного засобу суду не відомо. При цьому на підтвердження своїх намірів на тимчасову передачу права керування транспортним засобом [PERSON] скасувала довіреність, видану нею на імя [PERSON] щодо права експлуатації спірного автомобілю. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 21103, державний номер [NUMBER], укладеним 10.04.2008 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання договору дійсним, [PERSON] посилається на приписи ч. 2 ст. 220 ЦК України. Так, згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Тобто з підстав, передбачених ч. 2 ст. 220 ЦК України, договір може бути визнано дійсним у разі надання, серед іншого, письмових доказів його укладання. Згідно розяснень, викладених у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Згідно приписів ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому, позивачем до матеріалів справи не надано належних та допустимих письмових доказів, які б свідчили про домовленість сторін щодо умов продажу автомобіля ВАЗ 21103, державний номер [NUMBER], укладення цього договору у письмовій формі та ухилення іншої сторони від його нотаріального посвідчення. Не може бути прийняте до уваги визнання позову [PERSON], оскільки він не є власником автомобіля ВАЗ 21103, державний номер [NUMBER]. Крім того, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.03.2012 року встановлено, що [PERSON] сплачував [PERSON] щомісячно грошові кошти, однак розписки про отримання відсутні, цільове призначення цих коштів достеменно встановити не має можливості. Власник транспортного засобу - [PERSON] стверджує, що вона не мала наміру на відчуження автомобілю, а лише тимчасово передала право керування ним [PERSON] З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому судом відхиляються як необґрунтовані доводи відповідача [PERSON] про наявність підстав для закриття провадження у справі згідно п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки даний позов предявлено позивачем з мотивів, передбачених ч. 2 ст. 220 ЦК України. Раніше позивачем предявлявся позов до [PERSON], [PERSON] на підставі ст.ст. 334, 626,638 ЦК України.

Outcome: dismissed