Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON]М звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що 31 серпня 1996 року між ними був укладений шлюб, який був розірваний 13 серпня 2010 року. За час спільного подружнього життя, ними було побудовано житловий будинок, який розташований по вул. Панаса Мирного, № 8 в м. Новоселиця Чернівецької області та придбаний автомобіль марки ЛексусRX 330, 2004 року виробництва, держномер СЕ 4445 АК, які були зареєстровані за відповідачкою. Оскільки, відповідачка відмовляється в добровільному порядку провести розподіл спільно нажитого подружнього майна, просив: - визнати за ним право власності на Ѕ частку вищезазначеного житлового будинку та на Ѕ частку автомобіля марки Лексус RX 330, держномер СЕ 4445 АК; - визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Новоселицької міської ради 21 травня 2005 року на імя [PERSON] частково недійсним в частині визнання за нею права власності на Ѕ частку зазначеного житлового будинку; - виділити йому в натурі Ѕ частку житлового будинку згідно з варіантами поділу за висновком судової будівельно-технічної експертизи; - стягнути з відповідачки на його користь вартість Ѕ частки автомобіля марки Лексус RX 330, держномер СЕ 4445 АК; - стягнути з [PERSON] на його користь всі понесені ним судові витрати. В судовому засіданні позивач зменшив позовні вимоги, додатково пояснивши, що будівництво житлового будинку проводилось за спільні сімейні кошти сторін по справі. Він весь цей час працював на митниці та зароблені кошти витрачав на будівництво та утримання сімї. Відповідачка протягом всього періоду шлюбу ніде не працювала. Однак, з її боку допомогу їм при будівництві надавав її батько. Відповідачка в добровільному порядку сплатила грошову компенсацію за його частку в автомобілі марки Лексус RX 330, держномер СЕ 4445 АК та частину понесених ним судових витрат по справі в сумі 120000 гривень, тому просив: - визнати за ним право власності та виділити йому в натурі Ѕ частку вищезазначеного житлового будинку згідно з варіантами поділу за висновком судової будівельно-технічної експертизи; - визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Новоселицької міської ради 21 травня 2005 року на імя [PERSON] частково недійсним в частині визнання за нею права власності на Ѕ частку зазначеного житлового будинку; - стягнути з відповідачки на його користь понесені ним судові витрати в сумі 2665 гривень. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала пояснивши, що дійсно під час спільного подружнього життя був побудований житловий будинок, який розташований по вул. Панаса Мирного, № 8 в м. Новоселиця Чернівецької області, який був оформлений за нею. Але будівництво даного будинку було здійснено за кошти її батька [PERSON], що в наступному було оформлено як надану останнім їй позику, що підтверджується предявленими в судовому засіданні розписками. Автомобіль марки ЛексусRX 330, 2004 року виробництва, держномер СЕ 4445 АК, так само був придбаний за гроші її батька. Гроші зароблені позивачем, вони витрачали на харчування, сплату комунальних послуг та на власні потреби. Просила у позові відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що в 2002 році він працював на будівництві житлового будинку, який розташований по вул. Панаса Мирного, № 8 в м. Новоселиця Чернівецької області. Його найняли на роботу [PERSON] та [PERSON], які і розрахувалися з ним за виконану роботу. [PERSON] на будівництві іноді бачив, але яку участь у будівництві будинку він приймав, не знає. Аналогічні покази в судовому засіданні дав свідок [PERSON]. Свідок [PERSON] показала, що вона є матірю відповідачки та дійсно її чоловік [PERSON] позичив доньці гроші під розписку для будівництва житлового будинку, який розташований по вул. Панаса Мирного, № 8 в м. Новоселиця Чернівецької області та для придбання автомобіля марки Лексус. Про факт позики грошей відповідачці, позивачу нічого не було відомо. Позивач участь у будівництві будинку та придбанні автомобіля не прийняв, оскільки зароблені ним гроші витрачалися на сімейні потреби: харчування, одяг та оплату комунальних послуг. Свідок [PERSON] показав, що він є братом відповідачки та також брав участь у будівництві спірного житлового будинку, а саме забезпечував будівництво будівельними матеріалами. Будинок будувався за кошти його батьків, а позивач прийняв незначну участь у будівництві, оскільки зароблені ним кошти в основному витрачалися на сімейні потреби. Автомобіль марки ЛексусRX 330, 2004 року виробництва, держномер СЕ 4445 АК був придбаний ним разом із позивачем для сімї останнього за 45000 доларів США, з яких близько 35000 доларів США віддав батько відповідачки [PERSON], а іншу суму доклав позивач з його сімейних коштів. Свідок [PERSON] показав, що є батьком відповідачки та будівництво спірного житлового будинку, здійснювалось за його особисті кошти. Також, за його кошти для відповідачки був придбаний автомобіль марки ЛексусRX 330, 2004 року виробництва, держномер СЕ 4445 АК за 35000 доларів США. Оплату ним вказаних витрат, він з відповідачкою оформив у вигляді наданої останній позики, про яку позивачу не було відомо. Зароблені позивачем кошти витрачалися на його сімейні потреби. Заслухавши сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані у справі та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до вимог пп. 2.4 ст. 65 СК України при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Названі норми матеріального права підтверджують існування факту спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше одним із подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи спір про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 1996 року по 13 серпня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-МИ № 035822 від 13 серпня 2010 року. З договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Новоселицького районного нотаріального округу [PERSON] 17 травня 2001 року та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 3330 вбачається, що в період шлюбу між сторонами, відповідачкою було придбано житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. П.Мирного № 8 в м. Новоселиця Чернівецької області. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 лютого 2005 року, відповідачка є власницею житлового будинку літера Вз належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. П. Мирного, № 8 в м. Новоселиця Чернівецької області, на підставі рішення виконавчого комітету Новоселицької міської ради № 81 від 21 лютого 2005 року. З інвентаризаційної справи на зазначене домоволодіння вбачається, що будівництво будинку літера Впроводилось під час шлюбу сторін на підставі рішення виконкому Новоселицької міської ради № 519 від 4 грудня 2001 року про надання дозволу [PERSON] про складання проекту планування та забудови присадибної ділянки що знаходиться по вул. П.Мирного № 8 в м. Новоселиця Чернівецької області. Закінчене будівництво житлового будинку літера Вприйнятий в експлуатацію, що підтверджується актом державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію від 17 лютого 2005 року. Право власності відповідачки на вказаний спірний житловий будинок зареєстровано в Новоселицькому комунальному бюро технічної інвентаризації, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 13068444 виданого 26 грудня 2006 року. Доказів належності спірного будинку до особистої власності одного з подружжя сторонами не надано, у звязку із чим з урахуванням викладених положень закону та встановлених обставин, суд вважає, що спірний житловий будинок є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу з урахуванням принципу рівності часток в майні та інтересів кожного з них. З висновку комплексної судової будівельно-технічної експертизи № 1151 від 15 листопада 2011 року вбачається, що технічний поділ спірного житлового будинку та господарських споруд можливий відповідно до запропонованого варіанту поділу із урахуванням ідеальних часток по 50% та з погодженням варіанту розподілу житлового будинку в районному відділі архітектури, зробивши проектну документацію на перепланування. При цьому, експертом пропонується один варіант розподілу, надавши одному співвласнику 1 поверх та частину підвалу і другому співвласнику 2 поверх і частину підвалу, обладнавши сходи на 2 поверх та залишивши горища у спільному користуванні. Ринкова вартість спірного будинку становить 694040 гривень, а ідеальні частки по 347020 гривень. Відповідно до запропонованого варіанту поділу, реальна частка першого співвласника Ѕ частки складає 341843 гривень, що на 5177 гривень менше за ідеальну частку, а реальна частка другого співвласника складає 352197 гривень, що на 5177 гривень більше за ідеальну частку. Господарські споруди пропонується залишити у спільному користуванні. За вказаних обставин, одному співвласнику Ѕ частки житлового будинку відходить 4925/10000 реальних часток вартістю 341843 гривень (а саме, 341843 гривень Х 100% : 694040 гривень = 49,25 %), а іншому співвласнику Ѕ частки житлового будинку відходить 5075/10000 реальних часток вартістю 352197 гривень (а саме, 352197 гривень Х 100% : 694040 гривень = 50,75 %). З довідки головного архітектора Новоселицького району № 30/Б від 12 червня 2012 року вбачається, що відділ архітектури Новоселицької райдержадміністрації погоджує можливість здійснення поділу житлового будинку, що знаходиться по вул. П. Мирного, № 8 в м. Новоселиця Чернівецької області, за варіантом запропонованим комплексною судовою будівельно-технічною експертизою № 1151 від 15 листопада 2011 року, після виділу судом конкретного нерухомого майна в натурі. Приймаючи до уваги, що частини друга та третя статті 70 СК України допускає відступлення від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення та наявності у подружжя дітей, із урахуванням думки позивача, який не заперечує проти виділення йому в натурі меншої реальної частки у спільному сумісному нерухомому майні відповідно до висновку комплексної будівельно-технічної експертизи, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на меншу реальну частку (тобто, 4925/10000 реальних часток вартістю 341843 гривень) у спірному житловому будинку, без стягнення з відповідачки на його користь різниці у вартості виділених часток. Посилання відповідачки в підтвердження своїх доводів на те, що спірний будинок будувався за кошти її батьків, отриманих нею в позику, суд вважає безпідставними виходячи з наступного. Як розяснено в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, право спільної власності на жилий будинок виникає, зокрема, коли будівництво велось подружжям у період шлюбу - жилий будинок у звязку із чим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сімї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, що брали участь у будівництві жилого будинку (його придбанні) не на підставі угоди про створення спільної сумісної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сімї власника жилого будинку, якщо вони брали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст. 156 ЖК обовязок. Приймаючи до уваги вказане, суд вважає, що участь батьків відповідачки у будівництві спірного житлового будинку не на підставі угоди про створення спільної сумісної власності із сторонами по справі, надає їм право на відшкодування своїх витрат у будівництві, а не позбавляє позивача права спільної сумісної власності на вказаний житловий будинок. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, у звязку із чим позов підлягає задоволенню. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору, витрат, повязаних із проведенням комплексної судової будівельно-технічної експертизи та витрат на правову допомогу. Суд вважає, що понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 1700 гривень, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у суді в сумі 120 гривень та вартість проведеної судової експертизи в сумі 2125 гривень підлягають повному стягненню з відповідачки. Разом з тим, заявлені судові витрати на правову допомогу в сумі 3000 гривень підлягають часткову стягненню виходячи з положень ст. 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, відповідно до яких розмір такої компенсації не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати. Таким чином, враховуючи що представник позивача адвокат приймала участь у судових засіданнях 3 годин 30 хвилин, судові витрати на правову допомогу з відповідачки на користь позивача слід стягнути в сумі 1532 гривень (1094 гривень розмір мінімальної заробітної плати Х 40% : 100% Х 3,5 години = 1531 гривень). Враховуючи, що позивач заявив суду, що відповідачкою в добровільному порядку відшкодовано йому 4280 гривень, то з останньої слід стягнути на його користь судові витратив сумі 1197 гривень (а саме, 1700+120+2125+1532-4280=1197). На підставі ст.ст. 328, 368 ЦК України, ст.ст. 60,65,70 СК України, ст.ст. 79, 88 ЦПК України, ст. 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, суд

Outcome: approved