Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-26 00:00:00

31.01.2012 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, відповідно до якого визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок загальною площею 135,5 к.в.м, у тому числі житловою 73,9 кв.м. з надвірними спорудами: літня кухня літ «Г», сарай літ «Ж», вбиральня літ «Д», навіс літ «Е», розташовані за адресою: м. Одеса, 18-Лінія 6ст. Люстдорфської дороги, 47 на земельній ділянці площею 0,0264га у тому числі на 1\\4 частину в порядку спадкоємства після смерті [PERSON], який помер 19.01.2007 року Свої вимоги мотивував тим, що спірний житловий будинок № 47 по 18 Лінії 6й ст. Люсторфської дороги належав: 1\\4 частина житлового будинку, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.2004 року, 1\\4 частина житлового будинку належала [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.10.1969 року, а 1\\2 частина житлового будинку належала відповідачєві [PERSON]. Вказаний будинок був розташований на земельній ділянці загальною площею 540 кв.м., яка була надана [PERSON] в безстрокове користування згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 31.08.1957 року. Відповідач [PERSON] реконструювала належну їй 1\\2 частину домоволодіння та рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.12.2005 року за нею було визнано право власності на самостійний двоповерховий житловий будинок по вул. Люстдорфська дорога, 47А, розташований на земельній ділянці площею 276 кв.м. Право спільної часткової власності на житловий будинок № 47 по 18 Лінії 6 ст. Люстдорфської дороги вказаним рішенням суду між [PERSON] та [PERSON] о.М. та [PERSON] було припинене, але питання про правове положення належної їм частини житлового будинку вирішено не було. 07.11.2006 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON] 19.01.2007 року [PERSON] помер, та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1\\4 частини житлового будинку № 47 по 18 Лінії 6ст. Люстдорфської дороги у м. Одесі. Позивач фактично прийняла спадщину, звернувшись до Третьої ОДНК, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, у звязку з тим, що після проведення виділу частини житлового будинку № 47, яка належала Прокоф`євій Л.В., правовстановчі документи оформлені не були. Крім того, в процесі експлуатації житлового будинку позивачем за власні кошти була здійснена реконструкція вказаного будинку та отримана Декларація про готовність об`єкта до експлуатації. Однак, на теперішній час позивач не має можливості оформити право власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку, тому звернувся до суду та просить визнати за нею право власності на житловий будинок, загальною площею 135,5 кв.м., житловою 73,9 кв.м. в тому числі і в порядку спадкування після смерті [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач Прокоф`єва Л.В. у судовому засіданні позов не визнала, пояснюючи що спору між нею та позивачем взагалі не існує, так як в результаті виділу їй належить окреме домоволодіння, внаслідок чого вважає себе не належним відповідачем у справі. Треті особи в судове засідання не з`явились, сповіщались належним чином, заяв та клопотань про відкладання не заявляли. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що спірний житловий будинок № 47 по 18 Лінії, 6йст. Люстдорфської дороги належав: [PERSON] у розмірі 1\\4 частини на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 19.05.2004 року (а.с.19)., [PERSON] - 1\\4 частина будинку, на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.10.1969 року ( а.с.15-16), та 1\\2 частина будинку належала Прокоф`євій Л.В. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 540 квм., яка була надана [PERSON] в безстрокове користування, відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на прав власності від 31.08.1957 року ( а.с.10-12). Відповідач [PERSON] реконструювала належну їй 1\\2 частину домоволодіння і відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.12.2005 року за нею було визнано право власності на самостійний двоповерховий будинок № 47А по вул. 18-та лінія, 6-та ст. Люстдорфської дороги в м. Одесі, розташований на земельній ділянці 276 кв.м. ( а.с.20-21). Вище вказаним рішенням суду було припинено право спільної часткової власності на житловий будинок № 47 по 18Лінії, 6ст. Люстдорфської дороги між відповідачем та позивачем [PERSON], [PERSON], у позивача залишився у власності самостійний житловий будинок. 07.11.2006 року [PERSON] склав нотаріально посвідчений заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], яким все майно заповів [PERSON] ( а.с.9). Як вбачається зі свідоцтва про смерть, виданого Першим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м. Одеси від 20.01.2007 року, [PERSON] помер 19.01.2007 року ( а.с.8). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частини житлового будинку № 47 по 18 Лінії 6ст. Люстдорфської дороги в м.Одесі. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Позивач звернулась до нотаріальної контори для прийняття спадщини, однак ії було відмовлено у звязку тим, що відповідно з повідомленням КП «ОМБТЇ та РОН»правовстановчі документи на частку житлового будинку з надвірними спорудами під № 47, розташованого в м.Одесі по вул. 18 Лінія, 6ст. Люстдорфської дороги, не були оформлені в установленому законом порядку після проведення виділу частини вищевказаного будинку, належній [PERSON] в самостійне та перерахунку ідеальних часток всіх співвласників житлового будинку ( а.с.7). 06 грудня 2005 року Київським районним судом м. Одеси по справі № 2-8667/2005 року було розглянуто цивільну справу за позовом [PERSON] до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Комунального підприємства Одеське міське бюро технічної інвентарізації та реєстрації обєктів нерухомості, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, виділ із домоволодіння та зобовязання здійснити державну реєстрацію права власності. Відповідно до вказаного рішення суду вбачається, що житловий будинок під літерою А1 та гараж під літерою В побудовані [PERSON] у відповідності до вимог будівельних норм та правил, на земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка знаходиться в постійному та довготривалому користуванні, а побудований будинок та гараж не порушують прав співвласника та суміжних землекористувачів. Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України, власник має право на виділ в натурі частки із майна, що знаходиться в загальній частковій власності і визнання за ним права власності на самостійний обєкт нерухомості. Згідно до ч.5 ст.376 ЦК України, за вимогою користувача земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності не нерухоме майно, побудоване на ній, якщо не порушені права інших осіб. В той же час не заперечується встановлений у судовому засіданні факт, що власники будинку вже давно користуються окремими поштовими адресами, це підтвердила в суді [PERSON] Як вбачається з вказаного рішення, [PERSON], яка брала участь у розгляді справи у якості відповідача, позовні вимоги Прокоф`євої Л.В. визнала у повному обсязі, просила їх задовольнити, вказуючи, що [PERSON] є її дідусем і у теперішній час вирішується питання про відчуження належної йому частини будинку, де вона буде повною власницею (а.с.21). Відповідно до п.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, яз за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У цьому полягає диспозитивність цивільного судочинства - хто хоче здійснити свої права, повинен сам потурбуватись про це. Звернення до суду - це право, а не обов'язок особи. На думку суду, під час розгляду Відповідачі по справі № 2-8667/2005 року [PERSON] та [PERSON] не були позбавлені можливості поставити питання про визначення правового положення належних їм частин житлового будинку, яке відповідно до рішення народного суду Київського району Одеси від 10.10.1969 року складалось з: кухні 3,9 кв.м., веранди 7,1 кв.м., кладової 4,2 кв.м., житлової кімнати 10,3 кв.м., але останні таким правом не скористались, а після розгляду справи не звернулись до БТІ із заявою про перерахунок ідеальних часток та отриманням свідоцтва про право власності. Рішення, постановлене Київським районним судом м. Одеси по справі № 2-8667/2005 року жодною із сторін не було оскаржено та набрало законної сили 17.12.2005 року. У відповідності до п.2 ст.367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності припиняється. На підтвердження припинення спільної часткової власності [PERSON] звернулась до КП „ОМБТІ та РОН, зареєструвала рішення та отримала відповідний витяг. Реєстрація права власності підтверджується Витягом Про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане Комунальним підприємством Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості 06.05.2006 року № 10574731, реєстраційний номер: 14243798. Відповідно до зазначеного Витягу, частка [PERSON] домоволодіння складає 1/1, тобто все домоволодіння належить [PERSON] Дата прийняття рішення про реєстрацію права власності: 23.03.2006 року. Відповідно до ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи, що Київським районним судом м.Одеси по справі № 2-8667/2005 року було ухвалено рішення, яким припинено право спільної часткової власності [PERSON] на спірне майно з [PERSON] і [PERSON], факт припинення права власності [PERSON] на будинок № 47 по вул. 18-та Лінія, 6-та станція Люстдорфської дороги в м. Одесі є встановленим та не потребує жодних додаткових доказів. Законна сила рішення суду - це така його властивість, яка робить рішення загальнообов'язковим для виконання. Суд вважає, що відповідно до ст. 14 ЦПК судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Законна сила рішення суду є його правовою дією, яка проявляється в тому, що наявність чи відсутність прав і фактів, що лежать в їх основі, встановлюються остаточно, і в тому, що встановлені рішенням суду права підлягають беззаперечному здійсненню на вимогу уповноважених осіб. Набрання рішенням суду законної сили породжує такий правовий наслідок, як - вирішено спір та припинено право спільної часткової власності. Крім того, на думку суду, позивачем не були доведені підстави, якими обґрунтовуються позовні вимоги, та взагалі, не наведено жодного доказу порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів з боку відповідача. Суд вважає, що відповідач не є органом, який здійснює оформлення права на спадщину та не є органом, який реєструє та оформлює документи на право власності. Представнику позивача у судовому засіданні пропонувалось скористатись правом, наданим ст.33 ЦПК України та замінити первісного відповідача належним, однак, він вказаним правом не скористався. Суд вважає, що всі ці обставини вказують на те, що в задоволенні позовних вимог позивачу необхідно відмовити у повному обсязі. Зважаючи на викладене,

Outcome: dismissed