Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-09 00:00:00

До суду надійшла позовна заява від [PERSON], [PERSON], [PERSON]Ш, в якій вони просили визнати [PERSON] особою, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивачі є власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 6 липня 2005 року, виданого на підставі розпорядження голови виконкому Славутицької міської Ради Київської області № 204 від 5 липня 2005 року, та зареєстрованого 8 липня 2005 року в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Але до цього часу в їхній квартирі зареєстрований відповідач, що створює перешкоди у користуванні їхньою приватною власністю у повному обсязі та реалізації прав на неї. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити, пославшись на зазначені у позовній заяві обставини. Суду пояснила, що вона є одним з співвласником квартири, здійсненню права власності на яку перешкоджає відповідач, оскільки до цього часу не знявся з реєстрації в спірній квартирі, хоча не живе в цій квартирі з травня 2011 року. Вона та інші співвласники ніколи не чинили йому будь - яких перепон у користуванні їхньою квартирою. Аналогічні пояснення в суді надав і другий позивач [PERSON], котрий також просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі в зв'язку з виїздом на навчання до м. Полтави, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за правилами ч.5 ст.74 ЦПК України, заяву про розгляд справи без його участі до суду не надав. Тому за згодою позивачів суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів у справі відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 6 липня 2005 року, виданого на підставі розпорядження голови виконкому Славутицької міської Ради Київської області № 204 від 5 липня 2005 року, та зареєстрованого 8 липня 2005 року в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали у спільну часткову власність житлове приміщення у вигляді квартири № 4, розташованої у будинку № 15 Чернігівського кварталу, м. Славутича, Київської області. З того дня позивачі є єдиними власниками даного жилого приміщення, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.07.200 року, яким підтверджується право власності кожного з позивачів на 1/3 частку цієї квартири. Згідно довідки форми З КП «ЖКЦ» від 02.08.2012 року № 1517 на час розгляду справи в суді за цією адресою зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], позивачі у справі, та [PERSON], відповідач у справі. Як зазначено у даній довідці та підтверджено позивачами в судовому засіданні, відповідач був зареєстрований у спірному житловому приміщенні з 25.11.2005 року як їх знайомий. В судовому засіданні позивачі пояснили, що відповідач з травня 2011 року забрав свої особисті речі і з того періоду часу в їх житловому приміщенні не проживає. Місце проживання чи знаходження відповідача на час розгляду справи їм невідомо. Факт не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні з травня 2011 року підтверджено показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися власністю на свій розсуд. Відповідно до ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Як вбачається із змісту ч.2 ст. 64 ЖК України, відповідач [PERSON] не являється членом сім'ї позивачів. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку /квартири/ має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з пояснень позивачів, реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенні створює перешкоди у здійсненні власниками цього житлового приміщення права користування та розпорядження своїм майном в повному обсязі. За таких обставин суд вважає, що необхідно усунути перешкоди у здійсненні права власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] особою, що втратив право користування пи\\Г5китловим приміщенням. Понесені судові витрати позивачі просили з відповідача не стягувати. На підставі викладеного,

Outcome: approved