Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувсь до суду з позовом до відповідача ПАТ «Уні [PERSON]» про визнання недійсним договору про іпотечний кредит та іпотечного договору посилаючись на те що, 26 листопада 2007 року між сторонами було укладено договір про іпотечний кредит. 26.11.2007 року між позивачем, [PERSON], ТОВ «УніКредитБанк» укладено договір поруки. На час укладання договору працівники банку запевнили позивача, що цей договір відповідає всім вимогам закону. Вважає, що банк сприяв введенню позивача в оману щодо підписання договору, деякі пункти якого обмежують та порушують його права, тобто ці умови є несправедливими, а дії банку були проявом його недобросовісної та агресивної діяльності. Спірний договір не містить всіх необхідних (істотних) умов, які вимагаються цивільним законодавством для кредитних договорів. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги законодавства, що стосуються їх чинності. Вони встановлені як ЦК України, так і Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Зокрема, це: досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов; кредитний договір має укладатись обов'язково у письмовій формі, причому недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює ніяких правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його нікчемністю; сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі. Спірний договір не містив всіх істотних умов кредитного договору, а саме порядку припинення його дії та відповідальності банку за невиконання або неналежне виконання умов договору. Правовідносини, які виникають із кредитного договору, за своєю суттю є зобов'язаннями, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Надання банком грошового кредиту та проведення позивачем дій відносно виконання своїх обов'язків в іноземній валюті (в т.ч. оплата кредиту, процентів, комісій в іноземній валюті тощо) за своєю правовою природою є валютною операцією. Вважає, що, банк не мав права вимагати від погашення кредиту та сплату відсотки у іноземній валюті, оскільки єдиним законним платіжним засобом в Україні є гривня. У зв'язку із чим, викладені у договорі положення щодо використання іноземної валюти в якості валюти зобов'язання та особливо, - валюти виконання зобов'язання, порушують права позивача та грубо суперечать нормам прямої дії Конституції та Цивільного законодавства України. З наведеного вище зміст договору про іпотечний кредит - це є суцільні суперечення та порушення актів цивільного законодавства та моральних засад суспільства. Тому просив визнати недійсним договір про іпотечний кредит № МКТС-000000009210 від 26.11.2007 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «УніКредитБанк». Стягнути з відповідача - на свою користь понесені судові витрати. В ході судових засідань позивач уточнював свої вимоги, згідно останніх уточнень просила визнати недійсним договір про іпотечний кредит № МКТО-000000009210 від 26.11.2007 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «УніКредитБанк». Визнати недійсним іпотечний договір № МКТО-000000009210/8 від 26.11.2007 року, укладений між ТОВ «УніКредит Банк» та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, та заявив зустрічний позов, посилаючись на те, що на підставі договору про іпотечний кредит від 26 листопада 2007 року, укладеного між [PERSON] Товариством з обмеженою відповідальністю, правонаступником якого являється ПАТ «УніКредит Банк» та позивачем [PERSON], останньому позивачем надано кредит в сумі 401 995,00 доларів США до 26 листопада 2025 року із сплатою 12,00 % процентів річних з цільовим призначенням на придбання нерухомого майна, а саме: житлового будинку № 1 з надвірними будівлями та спорудами, що в цілому складає домоволодіння та знаходиться за адресою : Київська обл., Києво -Святошинський р-н, с.Білогородка, вул. Київська та земельної ділянки площею 0,157 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, що розташована на території: Київська обл., Києво -Святошинський р-н, с.Білогородка, вул. Київська, 1 на підставі договорів купівлі-продажу від 26 листопада 2007 року житлового будинку та земельної ділянки. Графік погашення кредиту сторони погодили у додатку №1 до кредитного договору. При цьому, виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором було забезпечено договором поруки укладеним між позивачем, відповідачем [PERSON] та [PERSON], на підставі якого відповідачка поручилася перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання відповідачем усіх його зобов'язань за кредитним договором та додатковими договорами (угодами) до нього, які можуть бути укладені в майбутньому. 26 листопада 2007 р. позивач згідно заяви на видачу готівки видав відповідачу суму в розмірі 401 995,00 доларів США, тим самим своєчасно та в повному обсязі виконавши свої зобов'язання перед останнім згідно умов кредитного договору. Згідно з п.п. 5.3.1., 5.3.2. кредитного договору, відповідач взяв на себе обов'язок належним чином виконувати зобов'язання за кредитним договором, повернути кредит, вчасно сплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати штрафні санкції, у строки та на умовах, визначених кредитним договором. Проте, відповідач до цього часу свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за вказаним кредитним договором належним чином не виконує. Позивач неодноразово звертався до відповідача з метою погашення кредитної заборгованості, однак бажаного результату досягнуто не було. Пункт 5.2.2. кредитного договору передбачає, що позивач має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти за користування кредитом та штрафні санкції, у випадку невиконання позичальником умов кредитного договору. Розмір заборгованості відповідача за неповернення кредиту та сплаті процентів за користування ним згідно кредитного договору станом на 10 червня 2011 року становив 528 483,15 долари США 15 центів, що за офіційним курсом НБУ на 10 червня 2011 року становило 4 213 860,40 гривень. Відповідно до п. 2.6.3. кредитного договору відповідач зобов'язаний сплатити штраф за виконання зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті процентів у розмірі 1\~600 гривень. Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено іпотечним договором. Відповідно до положень іпотечного договору, для забезпечення виконання зобов'язань відповідача перед позивачем за кредитним договором, відповідач передав в іпотеку позивачу нерухоме майно: житловий будинок № 1 (один) з надвірними будівлями та спорудами , що в цілому складає домоволодіння та знаходиться за адресою : Київська обл., Києво -Святошинський р-н, с.Білогородка, вул. Київська та земельну ділянку площею 0,157 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, що розташована на території: Київська обл., Києво -Святошинський р-н, с. Білогородка, вул. Київська, 1 на підставі договорів купівлі-продажу від 26 листопада 2007 року житлового будинку та земельної ділянки. Пункти 7.1.3., 7.1.5, 7.1.6. іпотечного договору передбачають, що позивач має право задовольнити свої вимоги по погашенню заборгованості, включаючи суму кредиту, проценти за користування кредитом, штрафні санкції, комісії та інші платежі, до настання строку погашення боргу по кредитному договору у випадку, зокрема, порушення відповідачем умов іпотечного юговору та/або умов кредитного договору. Пунктом 1.1. договору поруки сторони визначили, що відповідачка [PERSON] поручалася перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання відповідачем усіх його зобов'язань за кредитним договором та додатковими договорами ( угодами) до нього, які можуть бути укладені в майбутньому. Згідно п. 2.1.2. договору поруки відповідачка зобов'язалася, протягом двох робочих днів від дня отримання ним відповідної вимоги, виконати відповідне зобов'язання у повному обсязі шляхом перерахування суми загальної заборгованості відповідача [PERSON] за відповідними реквізитами. Відповідна вимога, направлена банком на адресу поручителя, залишена останнім без виконання. Тому відповідачі мають відповідати за зобов»язанням солідарно. Тому просив стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитом в сумі 528 483,15 долари США 15 центів та штраф у розмірі 1 600,00 гривень, що загалом за офіційним курсом НБУ станом на 10 червня 2011 року становить 4 215 460,40 гривень 40 копійок., та судовий збір.. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про день слухання справи повідомлялась. Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, в позові відмовляє з наступних підстав: Судом встановлено, що 26 листопада 2007 року між сторонами було укладено договір про іпотечний кредит. 26.11.2007 року між [PERSON], [PERSON]. ТОВ «УніКредитБанк» укладено договір поруки № МКТС-000000009210/Р. На час укладання договору працівники банку запевнили позивача, що цей договір відповідає всім вимогам закону. Позивач вважає, що банк сприяв введенню позивача в оману щодо підписання договору, деякі пункти якого обмежують та порушують його права, тобто ці умови є несправедливими, а дії банку були проявом його недобросовісної та агресивної діяльності. Спірний договір не містить всіх необхідних (істотних) умов, які вимагаються цивільним законодавством для кредитних договорів. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги законодавства, що стосуються їх чинності. Вони встановлені як ЦК України (ст. ст. 1048-1052, 1054), так і Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Зокрема, це: досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; кредитний договір має укладатись обов'язково у письмовій формі, причому недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює ніяких правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його нікчемністю; сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі. Спірний договір не містив всіх істотних умов кредитного договору, а саме порядку припинення його дії та відповідальності банку за невиконання або неналежне виконання умов договору. Правовідносини, які виникають із кредитного договору, за своєю суттю є зобов'язаннями, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Чинний Цивільний кодекс України розрізняє валюту зобов'язання та валюту виконання зобов'язання. Валюта зобов'язання - це валюта, в якій виражається зобов'язання. Валюта виконання зобов'язання - це валюта платежу. Валютою зобов'язання в даному випадку є Долар США. Виконання зобов'язання проводилось також у іноземній валюті. Підтвердженням цього є сплата кредиту та нарахованих відсотків у іноземній валюті - Долар США. Відповідно із ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Кредитний договір такого еквіваленту не має. Іноземна валюта зазначена як валюта зобов'язання, так і як валюта виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національний банк України» гривня (банкноти і монети), як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь- яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів. Тобто, єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Режим здійснення валютних операцій на території України, права та обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю передбачені Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», який з урахуванням приписів ст. 4 ЦК України є одним із джерел регулювання правовідносин у валютній сфері. Надання Банком грошового кредиту та проведення позивачем дій відносно виконання своїх обов'язків в іноземній валюті (в т.ч. оплата кредиту, процентів, комісій в іноземній валюті тощо) за своєю правовою природою є валютною операцією. Стаття 5 Декрету КМ України передбачає, що валютні операції проводяться на підставі відповідної ліцензії Національного банку України. Згідно із п.п. в), г) ч.4 ст.5 Декрету КМ України індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України ж засобу платежу або ж застави. Стаття 6 Постанови НБУ «Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України та внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» №200 від 30.05.07, наводить перелік випадків, коли фізична особа - резидент може використовувати іноземну валюту, як засіб платежу. Можливість використання на території України готівкової іноземної валюти, як засобу платежу у випадку погашення кредитів та сплати відсотків за ним не передбачено. Вважає, що банк не мав права вимагати від позивача погашення кредиту та сплату відсотки у іноземній валюті, оскільки єдиним законним платіжним засобом в Україні є гривня. У зв'язку із чим, викладені у договорі положення щодо використання іноземної валюти в якості валюти зобов'язання та особливо, - валюти виконання зобов'язання, порушують права позивача та грубо суперечать нормам прямої дії Конституції та Цивільного законодавства України. Крім того, слід зазначити, що згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України, - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. З наведеного вище зміст договору про іпотечний кредит - це є суцільні суперечення та порушення актів цивільного законодавства та моральних засад суспільства. Стаття 236 ЦК України передбачає, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Позивач стверджує, що банком було порушено вимоги пунктів 3.1 та 3.6 розділ 3 правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.07 №168. Відповідно до цих вимог банки зобов'язані у кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у т.ч. комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитною договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У даному випадку [PERSON] в порушення цих вимог фактично в пункті 2.9 договору встановив комісійну винагороду у розмірі 1 (один) % від суми кредиту. Додаткові платежі повинні бути вказані у розрахунку супутніх послуг до кредиту, все це однозначно вводить споживача в оману щодо справжньої фактичної суми кредиту та супутніх витрат по ньому. Також відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням кредитного договору банк був зобов'язаний повідомити позивача у письмовій формі про переваги та недоліки пропонованих ним схем кредитування, але цього зроблено банком не було (запропонований був лише один варіант кредитування, за яким й було підписано договір про іпотечний кредит. Згідно статті З ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимоги справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражаються у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушених цивільних прав або інтересів. Поєднання створених норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільних прав, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати, як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захист цивільних прав та інтересів особи, адекватного її становлення до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінного захисту цивільних прав та забезпечення виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питання регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів та прав усіх учасників, а також інтересів громадян (публічного інтересу). Отже, подальше виконання договору про іпотечний кредит на умовах, що діють на даний час, є порушенням одного із принципів цивільно - правових відносин, які закріплені у статті 3 Цивільного кодексу України - принципу справедливості. Такі умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч принципів добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс оговорених прав та обов'язків на шкоду позичальника, як споживача кредитних послуг. Кредитний договір містить інші положення, що носять дискримінаційний характер по відношенню до позичальника (позивача), є несправедливими та значно погіршують його становище. Відповідно до п. 5 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення згідно з якими :поживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з зсгедитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем або положення, якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Саме такий обов'язок передбачений у п.п. 2.6, 2.8 Спірного договору - « [PERSON] чає право змінити розмір плати за користування [PERSON] направивши Позичальнику ... відповідне повідомлення з зазначенням нової процентної ставки та проект додаткового договору про зміну процентної ставки за 60 календарних днів до моменту введення їх у дію - п. 2.6), « У випадку , якщо Позичальник не погодиться із зміненим розміром плати за користування [PERSON] або залишить таку пропозицію без розгляду та відповіді протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту її отримання , Позичальник зобов»язаний в місячний строк з моменту отримання повідомлення достроково повернути Банку існуючу заборгованість за кредитом та сплатити усі нараховані проценти за період фактичного користування кредитом та інші платежі , визначені цим Договором, в повному обсязі - п. 2.8 Договору». Переважна більшість умов (положень) кредитного договору встановлює жорсткі обов'язки споживача, тоді як надання послуги банком обумовлене лише власним розсудом виконавця (Банку). Обсяг прав та обов'язків позичальника жодним чином не може бути співставлений із обсягом прав та обов'язків банку, визначених у договорі про іпотечний кредит. На підставі п. З ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» такі положення також с несправедливими умовами договору. Враховуючи, що всі ці зазначені вище положення також є несправедливими (як й положення щодо валюти зобов'язання та валюти виконання зобов'язання), а отже тягнуть за собою визнання їх недійсними, що зумовлює зміну майже всіх інших положень Договору про іпотечний кредит, на вимогу споживача такі договори мають бути визнані недійсними у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняє нечесну підприємницьку практику, яка включає: вчинення дій. що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції (недобросовісна конкуренція - це будь-які дії у конкуренції, що суперечать торговим та іншим чесним звичаям у господарській діяльності (ст. 1 ЗУ «Про захист від недобросовісної конкуренції» від 07.06.96); будь-яку діяльність (бездіяльність), що вводить в оману або є агресивною. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема ч.1 ст. 203 ЦК України. - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. З наведеного вище змісту договору про іпотечний кредит - це є суцільні суперечення та порушення актів цивільного законодавства та моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. На підставі статті 24 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати державного мита за позовами, пов'язаними з порушенням їхніх прав. Зустрічний позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що на підставі договору про іпотечний кредит №MRTG-000000009210 від 26 листопада 2007 року, укладеного між [PERSON] Товариством з обмеженою відповідальністю, правонаступником якого являється ПАТ «УніКредит Банк» та позивачем [PERSON], останньому позивачем надано кредит в сумі 401 995,00 доларів США до 26 листопада 2025 року із сплатою 12,00 % процентів річних з цільовим призначенням на придбання нерухомого майна, а саме: житлового будинку № 1 з надвірними будівлями та спорудами, що в цілому складає домоволодіння та знаходиться за адресою : Київська обл., Києво -Святошинський р-н, с.Білогородка, вул. Київська та земельної ділянки площею 0,157 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, що розташована на території: Київська обл., Києво -Святошинський р-н, с.Білогородка, вул. Київська, 1 на підставі договорів купівлі-продажу від 26 листопада 2007 року житлового будинку (реєстраційний №226к) та земельної ділянки (реєстраційний №227к), посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Графік погашення кредиту сторони погодили у додатку №1 до кредитного договору. При цьому, виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором договором було забезпечено договором поруки № МКТС-000000009210/Р від 26 листопада 2007 року, укладеним між позивачем, відповідачем [PERSON] та [PERSON], на підставі якого відповідачк поручилася перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання відповідачем усіх його зобов'язань за кредитним договором та додатковими договорами (угодами) до нього, які можуть бути укладені в майбутньому. 26 листопада 2007 р. позивач згідно заяви на видачу готівки № Q102115479 видав відповідачу суму в розмірі 401 995,00 доларів США, тим самим своєчасно та в повному обсязі виконавши свої зобов'язання перед останнім згідно умов кредитного договору. Згідно з п.п. 5.3.1., 5.3.2. кредитного договору, відповідач взяв на себе обов'язок належним чином виконувати зобов'язання за кредитним договором, повернути кредит, вчасно сплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати штрафні санкції, у строки та на умовах, визначених кредитним договором. Проте, відповідач до цього часу свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за вказаним кредитним договором належним чином не виконує. Позивач неодноразово звертався до відповідача з метою погашення кредитної заборгованості, однак бажаного результату досягнуто не було. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися илежним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. За змістом статей 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином. Пункт 5.2.2. кредитного договору передбачає, що позивач має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти за користування кредитом та штрафні санкції, у випадку невиконання позичальником умов кредитного договору. Вказане положення кредитного договору відповідає вимогам ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, згідно якої, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Розмір заборгованості відповідача за неповернення кредиту та сплаті процентів за користування ним згідно кредитного договору станом на 10 червня 2011 року становив 528 483,15 долари, що за офіційним курсом НБУ на 10 червня 2011 року становило 4 213 860,40 гривень, з яких: 21 855,69 доларів США - заборгованість по поверненню кредиту, 129 817,84 доларів США - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом з урахуванням підвищеної процентної ставки, яка застосовується з моменту прострочення платежу до його погашення, згідно п.2.6. кредитного договору, 376 809,62 доларів США - заборгованість, що стягується достроково. Відповідно до п. 2.6.3. кредитного договору відповідач зобов'язаний сплатити штраф за виконання зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті процентів у розмірі 1 600,00 гривень. Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено іпотечним договором №MRTG-000000009210/S від 26 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 3.3. та зареєстрованого в реєстрі за реєстровим № 7230. Відповідно до положень іпотечного договору, для забезпечення виконання зобов'язань відповідача перед позивачем за кредитним договором, відповідач передав в іпотеку позивачу наступне нерухоме майно: житловий будинок № 1 (один) з надвірними будівлями та спорудами , що в цілому складає домоволодіння та знаходиться за адресою : Київська обл., Києво-Святошинський р-н с.Білогородка, вул. Київська та земельну ділянку площею 0,157 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, що розташована на території: Київська обл., Києво -Святошинський р-н, с. Білогородка, вул. Київська, 1 на підставі договорів купівлі-продажу від 26 листопада 2007 року житлового будинку (реєстраційний № 226к) та земельної ділянки (реєстраційний № 227к), - посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 3.3. Пункти 7.1.3., 7.1.5, 7.1.6. іпотечного договору передбачають, що позивач має право задовольнити свої вимоги по погашенню заборгованості, включаючи суму кредиту, проценти за користування кредитом, штрафні санкції, комісії та інші платежі, до настання строку погашення доргу по кредитному договору у випадку, зокрема, порушення відповідачем умов іпотечного договору та/або умов кредитного договору. Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. З урахуванням вимог наведеної статті, пунктом 1.1. договору поруки сторони визначили, що відповідач [PERSON] поручалася перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання відповідачем усіх його зобов'язань за кредитним договором та додатковими договорами ( угодами) до нього, які можуть бути укладені в майбутньому. Згідно п. 2.1.2. договору поруки відповідач [PERSON] зобов'язалася, протягом двох робочих днів від дня отримання ним відповідної вимоги, виконати відповідне зобов'язання у повному обсязі шляхом перерахування суми загальної заборгованості відповідача за відповідними реквізитами. Відповідна вимога, направлена банком на адресу поручителя, залишена останнім без виконання. Згідно положень ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідачє перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 543 ЦК України передбачено, що у разі встановлення законом солідарного обов'язку боржників, кредитор має право вимагати виконання такого обов'язку з частково чи у повному обсязі від усіх боржників разом чи від кожного окремо. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

Outcome: approved