Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача вказавши наступне. 31 липня 2009 року між ним і відповідачем було укладено договір займу відповідно до якого він передав останньому грошові кошти в сумі 333596 грн.,що на день укладення договору складало 43335 доларів США.Відповідач зобов"язався повернути цю суму до 02 січня 2010 року. Відповідно з умовами даного договору ,посвідченого нотаріусом ,повернення боргу буде проводиться частинами : до 30 серпня 2009 року- 80796 грн, до 14 жовтня 2009 р.-86400 грн.,до 02 січня 2010 р.-166400 грн. В той же день 31 липня 2009 року для забезпечення зобов"язань по договору позики ,вони з відповідачем уклали договір іпотеки відповідно до якого предметом іпотеки стала квартира [ADDRESS]. Дана квартира належить [PERSON] на підставі договору дарування. В п.6 договору іпотеки зазначено ,що ця квартира не знаходиться в спорі і під арештом не перебуває. Прав щодо неї у третіх осіб , крім зареєстрованого обтяження ,а також малолітніх і невпонолітніх осіб , які б мали право користування квартирою,немає.Предмет іпотеки оцінений в 344000 грн. 01.09.2009 року він отримав від [PERSON] 80796 грн.Отже сума боргу на цей день складає 252800 грн.С заявами про повернення боргу він неодноразово звертався до відповідача ,але відповіді так і не отримав . Оскільки відповідач до цього часу не виконав своїх зобов"язань,то він відповідно до ч.1 ст.12 Закону України „Про іпотеку" ,п.15.1 договору іпотеки вимушений звертатися до суду . Відповідно до ст.625 ЦК України боржник.який прострочив виконання грошового зобов"язання повинен виплатити йому 19592 грн.із розрахунку :252800 х( 3% : 12) х 31, де 3% річних : 12 -процент в місяць,31- кількість місяців. Просить звернути стягнення на предмет іпотеки,а саме : квартиру [ADDRESS] , стягнути з відповідача на його користь 19592 грн.-3 % річних від простроченної суми боргу, судові витрати. Позивач ,його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали , пояснили наступне. Відповідач передав позивачеві за договором позики частку грошей 80796 грн ,про що останній надав йому розписку в якій зазначив ,що претензій по даному договору не має. Дана розписка була складена позивачем за зразком,який він взяв з інтернету .При цьому він вважав,що не має претензій саме по повернутій сумі, а не по всій сумі боргу.Крім того договором позики передбачено ,що на підтвердження отримання всієї суми грошей позивач зобов"язався надати відповідачеві нотарільно засвідчену заяву ,а на підтвердження частки грошей-письмове підтвердження.Відсутність нотаріально засвідченої заяви підтверджує ,що відбулося часткове повернення боргу. Залишок боргу в розмірі 252800 грн. відповідач не повернув.При таких обставинах позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав пояснив ,що насправді між сторонами був укладений договір позики , предметом якого була грошова сума 80796 грн. Сума в розмірі 252800 грн.-це оговорені між сторонами проценти,які відповідач мусив виплатити позивачеві в разі несплати суми боргу в розмірі 80796 грн.В договорі позики про це не було зазначено оскільки позивач впливав на відповідача і пояснив йому, що потрібно укладати саме такимй договір.Все наведене підтведжується розпискою позивача в якій зазачено,що відповідач повернув йому борг в сумі 80796 грн. і претензії по договору позики у позивача відсутні. Крім того неможливо звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] оскільки в даній квартирі зареєстрований неповнолітній син відповідача. Іншої житлової площі відповідач не має. Щодо стягнення трьох процентів від суми боргу,то дана вимога не підлягає задоволенню оскільки не заявлена вимога про стягнення основної суми боргу. Третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача приватний нотаріус Рубіжанського міського нотаріального округу Луганської області Білоус З.В. в судовому засіданні пояснила,що нею 31 липня 2009 року були посвідчені договір позики та договір іпотеки ,укладені між сторонами . Перед тим як посвідчити ці договори, їх умови неодноразово ретельно обговорювалися . Щодо договору позики,то виплата процентів в ньому не встановлена і сторони про проценти мови не вели. Передача грошей по даному договору відбувалася без її участі. Щодо договору іпотеки,то на момент укладення договору в квартирі не були зареєстровані дружина та син відповідача.. Згода дружини на укладення цього договору не була потрібна оскільки квартира належала йому на підставі договору дарування. Третя особа представник Служби по справам неповнолітніх в судовому засіданні пояснила,що оскільки в картирі,яка є предметом договору іпотеки зареєстрована неповнлітня дитина,то звертати стягнення на цю квартиру неможливо. Заслухавши сторони , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 31.07.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 335596 грн.,що еквівалентно 43335 доларів США.(а.с.8). Відповідно до п.2 договору позики ,грошові кошти в сумі 335596 грн.передані позикодавцем та одержані позичальником при посвідченні цього договору. Відповідно до п.3 договору позики,сторони домовились ,що повернення грошей позичальником буде здійснюватися по частинам. До 30 серпня 2009 року позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві грошові кошти у сумі 80796 грн, до 14 жовтня 2009 року-86400 грн., до 2 січня 2010 року -166400 грн. Відповідно до п.5 договору позики на підтвердження отримання всієї суми грошей згідно цього договору позикодавець зобов"язався надати позичальнику нотаріально засвідчену заяву,а на підтвердження отримання частки грошей-надавати письмове підтвердження. 31.07.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки(а.с.4,5) в забезпечення виконання зобов"язання по вищезазначеному договору позики ,укладеному між сторонами на суму 333596 грн з обумовленим в основному договорі строком повернення боргу до 02 січня 2010 року. Відповідно до п.2 договору іпотеки, предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] . Відповідно до п.3 договору іпотеки,вказана квартира належить [PERSON] на підставі договору дарування ,посвідченого приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Білоус З.В. 10 грудня 2001 року № 5941. Відповідно до п. 5 договору іпотеки сторони оцінили предмет іпотеки в 344000 грн. Відповідно до п.6 договору іпотеки [PERSON] заявив ,що вказана квартира на момент підписання цього договору нікому не відсужена будь-яким способом,в податковій заставі не знаходиться ,в спорі і під арештом не перебуває ,прав щодо неї у неї у третіх осіб(крім зареєстрованого обтяження) ,а також малолітніх та неповнолітніх осіб ,які б мали право користування квартирою, немає. Відповідно до п.16 договору іпотеки,право вибору способу звернення стягення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю,який зобов"язаний направити іпотекодавцю ,якщо він не виконує умов основного договору ,повідомлення про намір звернути стягненя на предмет іпотеки з указанням обраного способу звернення стягнення. Відповідно до п.19 договору іпотеки, у разі часткового виконання основного договору іпотека зберігається у повному обсязі,якщо сторони не домовляться про інше. Відповідно до п.15 сторони домовились про способи звернення стягнення на предмет іпотеки,зазначивши , що в разі невиконання іпотекодавцем умов основого договору,звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено також за рішенням суду. Відповідно до п.16 договору іпотеки ,право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю ,який зобов"язаний направити іпотекодавцю ,якщо він не виконає умов основного договору,повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки з указанням обраного способу звернення стягнення. Відповідно до розписки від 01.09.2009 року (а.с.9) позивач [PERSON] отримав від відповідача [PERSON] грошові кошти в сумі 80796 грн. по договору позики від 31.07.2009 року в зв"язку з чим він заявляє,що зобов"язання зайомщика повністю погашені і претензії з його сторони по зазначеному договору відсутні. Відповідно довідки від 31.07.2009 року (а.с.11) у квартирі № 55 по вул..Визволителів у місті Рубіжне Луганської області станом на 31.07.2009 року перебував на реєстраційному обліку [PERSON] Позивач попереджав відповідача про необхідність повернення боргу та про те ,що в разі невиконання умов договору позики він буде звертати стягнення на предмет іпотеки в установленому законом порядку ,що підтверджується листами (а.с.12.13) та не оспорювалося сторонами в судовому засіданні. Відповідно до свідоцтва про народження (а.с.48) відповідач має неповнолітнього сина [PERSON]-[INFO]. Відповідно до довідки про реєстрацію від 14.08.2012 року (а.с.69) в квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідач ,його дружина та син. Відповідно до інформаційної довідки (а.с. 93 ) відповідач немає іншої власності , крім вимщезазначеної квартири. Відповідно до ст..574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ст..589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ст..590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України "По іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішенням суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Іпотека визначається в ст. 1 Закону України "Про іпотеку" відповідно до визначення застави в ст. 572 ЦК України. При цьому послаються на особливість предмета іпотеки ( нерухоме майно) і на те, що при іпотеці він ( цей предмет) залишається у володінні та користуванні іпотекодавця. Загальні вимоги до предмета іпотеки встановлюються частиною першою - предмет іпотеки має належати іпотекодавцеві на праві власності; іпотекодавець має право відчужувати предмет іпотеки і на цей предмет може бути звернене стягнення; нерухоме майно має бути зареєстрованим у встановленому порядку як окремий виділений в натурі обєкт права власності. Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Іпотекодавець зобовязаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі і ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обовязку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків. Таким чином ,судом встановлено,що між сторонами дійсно були укладені вищезазначені договори. З матеріалів справи вбачається, що при укладені договору іпотеки відповідач особисто надав інформацію та документи щодо предмету іпотеки -квартири № 55 по вул..Визволителів у місті Рубіжне Луганської області яка належить одноособово йому на праві власності на підставі договору дарування від 10.12.2001 року. Відповідачем була надана нотаріусу довідка від 31.07.2009 року про його реєстрацію , згідно якої на момент укладення договору іпотеки ,в зазначеній квартирі був зареєстрований тільки він. Даних про те, що на час укладення договору іпотеки квартирою користується малолітній син іпотекодавця надано не було. Судом встановлено, що при укладені іпотечного договору права малолітнього сина [PERSON] , який майнових прав на будинок не мав, зареєстрований в будинку не був, порушені не були, оскільки спірний жилий будинок належав на праві власності його батькові, а при житті батьків діти не мають права на їх майно. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те,що в дійсності між сторонами був укладений договір позики на суму 80796 грн.,решта сума-це проценти,з тих підстав,що на підтвердження цього твердження не надано жодного доказу. Натомість в договорі позики чітко зазначена сума боргу в розмірі 333596 грн. При укладенні зазначених договорів мова йшла саме про борг,що підтвердила й третя особа-приватний нотаріус. Посилання на те,що позивачем після отримання грошової суми в розмірі 80796 грн ,було надано розписку відповідачу про те,що він не має претензій по договору позики також на увагу не заслуговують оскільки в зазначеному договорі вказано,що на підтвердження отримання всієї суми боргу позивач мусить надати нотаріально оформлену заяву. Крім того,суд бере до уваги пояснення позивача про те,що зразок даної розписки він ,взяв з інтернету і вважав,що надавши цю розписку відповідачеві, діє відповідно до договору в якому зазначено,що отримання частини боргу підтверджується розпискою,отримання всієї суми-нотаріально засвідченою заявою. Отже він діяв згідно договору,маючи на увазі ,що не має претензій до суми боргу в 80796 грн. Посилання представника відповідача на те,що позивач ввів в оману його довірителя при укладанні договору ,скориставшись його тяжким матеріальним становищем, зазначивши як суму боргу проценти по договору ,не можуть бути взяті судом до уваги оскільки звернень до суду з позовом про визнання договору позики недійсним не було. Інших доказів цього не надано. Натомість із пояснень представника відповідача виходить,що навпаки ,відповідач недобросовісно діяв по відношенню до позивача при укладенні договору іпотеки . Оскільки дружина відповідача,яка була зареєстрована в квартирі,яка стала предметом іпотеки, була знята з реєстраційного обліку пред укладенням зазначених договорів,а вже 13.08.2009 року разом з неповнолітнім сином знов зареєструвалась в даній квартирі,не повідомивши про це позивача. Тим самим відповідач порушив п.12.4.договору іпотеки від 31.09.2009 року в якому зазначено,що він мусить повідомляти позивача про будь-які обставини,що можуть негативно вплинути на його права. Щодо посилання представника відповідача на те,що на даний час в квартирі відповідача зареєстрована неповнолітня дитина,суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору іпотеки відповідач особисто надав інформацію та документи щодо предмету іпотеки -квартири № 55 по вул..Визволителів у місті Рубіжне Луганської області ,яка належить одноособово йому на праві власності на підставі договору дарування від 10.12.2001 року. Відповідачем була надана нотаріусу довідка від 31.07.2009 року про його реєстрацію , згідно якої на момент укладення договору іпотеки ,в зазначеній квартирі був зареєстрований тільки він. Даних про те, що на час укладення договору іпотеки квартирою користується малолітній син іпотекодавця надано не було. Судом встановлено, що при укладенні іпотечного договору права малолітнього сина [PERSON] , який майнових прав на квартиру не мав, зареєстрований в будинку не був, порушені не були, оскільки спірна квартира належала на праві власності його батькові, а при житті батьків діти не мають права на їх майно. Суд вважає,що дії відповідача були направлені на те,щоб в будь-який спосіб отримати грошові кошти в борг у позивача ,а дії по реєстрації неповнолітньої дитини в квартирі ,яка є предметом іпотеки - вже після укладення договору іпотеки свідчать про те,що він намагається порушити права позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "По іпотеку". Відповідно до ст.11 ЦПК України ,суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,яке беруть участь у справі. Таким чином,суд вважає,що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. Але суд не встановлює спосіб реалізації предмета іпотеки оскільки ця позовна вимога не була заявлена . Суд вважає,що позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних від суми боргу задоволенню не підлягають оскільки відповідно до ст..625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не передбачений договором або законом. Вимога по стягнення суми боргу позивачем не заявлялася. На підставі викладеного, суд вважає,що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення процентів від суми боргу підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial