Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-13 00:00:00

06 лютого 2013 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про повернення боргу. В своїй заяві позивач [PERSON] просить суд винести рішення, в якому стягнути з відповідачки [PERSON] борг в сумі 7000 гривень. Позивач послалася на те, що відповідачка [PERSON] 13 грудня 2010 року взяла у неї в борг 7000 гривень, про що вона написала письмову розписку [PERSON] , в якій зобов'язалася повернути запозичені кошти у строк до 21 березня 2011 року. До теперішнього часу відповідач грошові кошти не повернула, добровільно повернути борг відповідачка відмовляється, у зв'язку з чим [PERSON] вимушена була звернутися до суду за захистом порушених майнових прав із відповідним позовом. Крім того, позивач прохає суд стягнути з відповідачки понесені нею судових витрат. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяв, поданій до суду, вказала про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] письмово повідомила судові про те, що нею визнаються обставини, зазначені у позовній заяві та вона не заперечує проти задоволення позову. Сторони у судове засідання не з'явились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином , до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника (частина друга статті 1047 ЦК України). У разі укладення договору позики, згідно частини першої статті 1049 ЦК України, на позичальника покладається обов'язок повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За умовами договору позики [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 7000 гривень на строк до 21 березня 2011 року. Зобов'язання, як зазначено у статті 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, відповідачем відповідні суми позики у визначені строки не повернуто. Таким чином, на підставі договору позики між сторонами виникли договірні зобов'язання, за невиконання яких настає цивільно-правова відповідальність боржника, що відповідає вимогам статті 1049 ЦК України, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення 7000 гривень у рахунок повернення суми боргу за договором позики. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат в сумі 229 гривень 40 копійок , а саме, в межах суми сплаченого судового збору при пред'явленні позову до суду . На підставі викладеного,

Outcome: approved