Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 19 червня 2008 року між ЗАТ "КБ "Приват Банк", правонаступником якого з 30.04.2009 року є ПАТ "КБ "Приват Банк", та [PERSON] було укладено кредитний договір № DN40NN00000001, згідно якого позичальнику банком було надано кредит в розмірі 10000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.06.2010 року. Однак, взятих на себе зобовязань за кредитним договором відповідач належним чином не виконала, в результаті чого станом на 28.03.2012 року виникла заборгованість в сумі 69344,25 грн., яка складається з непогашеної суми кредиту в розмірі 8663,20 грн., несплачених відсотків у розмірі 3073,51 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 131,36 грн., несплаченої пені за прострочення виконання зобовязань в розмірі 53697,88 грн. та несплаченого штрафу (фіксована частина та процентна складова) в розмірі 3778,30 грн. Наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення суми заборгованості по кредиту є право позивача вимагати повернення всієї суми кредиту, а тому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати. Представник позивача в даному судовому засіданні подав заяву про зменшення позовних вимог, оскільки згідно судового наказу виданого Дрогобицьким міськрайонним судом 30.09.2009 року № 2-н-368/09 з відповідача вже стягнуто на користь банку заборгованість за даним кредитним договором в сумі 14350,37 грн., а тому просить стягнути 54993,88 грн., змінені позовні вимоги просить задоволити. Представник відповідача [PERSON] заперечила щодо заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що даний спір вже вирішено судовим наказом № 2-н-368/09 від 30.09.2009 року. В її довірительки складне матеріальне становище, оскільки не має постійної роботи, недавно понесла матеріальні витрати на поховання чоловіка, залишилась єдиним годувальником сім?ї, а тому не змогла вчасно виконувати свої зобовязання за кредитним договором. З врахуванням наведеного просить в позові відмовити. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань. Факт укладення 19.06.2008 року між позивачем та відповідачем кредитного договору № DN40NN00000001 та наявність станом на 28.03.2012 року боргу відповідача за цим договором в сумі 69344,25 грн., яка складається з непогашеної суми кредиту в розмірі 8663,20 грн., несплачених відсотків у розмірі 3073,51 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 131,36 грн., несплаченої пені за прострочення виконання зобовязань в розмірі (53697,88 грн. за мінусом 14350,37 грн. тобто суму яка вже стягнена судовим наказом, яку представник позивача просив зменшити за рахунок пені) 39347,51 грн. та несплаченого штрафу в розмірі 3778,30 грн. (фіксована частина та процентна складова) стверджується копією кредитного договору, розрахунком заборгованості, складеним позивачем. Із долученого до матеріалів справи судового наказу № 2-н-368/09 від 30.09.2009 року, вбачається, що цим наказом з [PERSON] стягнуто 14350,37 грн. заборгованості по кредитному договору, тобто суму на яку представник позивача зменшив позовні вимоги. Заборгованість нарахована з урахуванням положень ст. 534 ЦК України щодо черговості погашення вимог за грошовим зобовязанням. Таким чином судом встановлено, що відповідачем порушено умови кредитного договору, а тому право позивача підлягає судовому захисту. Умовами вказаного вище кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязаний сплачувати заборгованість за кредитом і проценти за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено договором. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобовязань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобовязання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Аналіз змісту пункту 5.14 кредитного договору свідчить про те, що визначена цим пунктом плата є неустойкою, яку відповідач як боржник повинен передати позивачу у звязку із порушенням зобов'язання. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні питання про зменшення неустойки суди повинні обєктивно оцінити конкретну ситуацію: чи є цей випадок винятковим виходячи з інтересів обох сторін, які заслуговують на увагу; майновий стан сторін; ступінь виконання зобовязання; причини неналежного виконання зобовязання та форму вини боржника; співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення; добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач 19.06.2008 року отримав кредит у позивача в розмірі 10000 грн., заборгованість за яким складає 54993,88 грн., розмір же неустойки складає 39347,51 грн. З огляду на зазначене та враховуючи те, що відповідач відповідно до укладеного ним кредитного договору зобовязався сплачувати неустойку у вигляді пені у відповідному розмірі, однак, тяжке матеріальне становище, свідчить про те, що відповідач не в змозі сплатити нараховану їй пеню, що на думку суду, є обставиною для зменшення суми неустойки. При вирішенні розміру пені, яку слід стягнути з відповідача, суд також враховує співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення, а також вимоги розумності і справедливості і вважає за можливе зменшити суму неустойки до 5000 грн. З врахуванням наведеного та враховуючи, що відповідачем порушувались умови кредитного договору, а тому суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача суми заборгованості за кредитним договором № DN40NN00000001від 19.06.2008 року, яка складається з непогашеної суми кредиту в розмірі 8663,20 грн., несплачених відсотків у розмірі 3073,51 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 131,36 грн., несплаченої пені за прострочення виконання зобовязань в розмірі 5000,00 грн. та несплаченого штрафу в розмірі 3778,30 грн. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. ст. 79, 81, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені Банком судові витрати, що підтверджуються платіжними дорученнями. На підставі викладеного та

Outcome: approved