Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-07 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача, [PERSON], борг за договором позики в сумі 7 900 гривень, а також судові витрати по справі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в жовтні 2010 року між ним та відповідачем був укладений усний договір за яким відповідач зобов’язався встановити у його квартирі міжкімнатні двері у кількості семи штук, а він мав оплатити купівлю цих дверей та після закінчення їх встановлення оплатити роботу відповідача. На виконання своїх зобов’язань, 25 жовтня 2010 року він передав відповідачу кошти у розмірі 7 900 гривень на купівлю дверей у кількості семи полотен. Проте, відповідач не здійснив придбання дверей які мав встановлювати та не повернув йому кошти передані на їх купівлю. Так, 09 лютого 2011 року відповідачем було власноручно написано розписку, якою він підтвердив факт отримання від позивача коштів та зобов’язався їх повернути у повному обсязі до 06 березня 2011 року. Після спливу строку повернення коштів, відповідач їх не повернув, у зв’язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з позовом. Позивач в судове засідання не з’явився подав до суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність, у разі неявки відповідача належним чином повідомленого про день, час та місце розгляду справи, постановити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з’явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чи ном повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідача. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв’язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов’язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 09 лютого 2011 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 7 900 гривень, з кінцевим строком повернення боргу –до 06 березня 2011 року (а.с. 4). Як вбачається з матеріалів справи, 24 березня 2011 року капітаном міліції Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві розглянувши матеріали перевірки по ЖРЗПЗ № 4919 від 17 березня 2011 року по заяві [PERSON] - винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 190 КК України на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (а.с. 6). Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. В порядку ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов’язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачем заперечень на позовну заяву подано не було, доказів, щодо спростування вимог позивача про стягнення заборгованості за договором позики, суду не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 7 900 гривень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує відповідачу до сплати на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 214 гривень 60 копійок, які сплачено позивачем за подання даного позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: partial