Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-01 00:00:00

14.02.2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на самочинно збудовані споруди. Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно договору від 20.05.1976 року про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності та на підставі рішення виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області від 23.03.2011 року №97, що продовжує термін дії рішення щодо будівництва житлового будинку та господарських споруд, позивач є власником житлового будинку, який знаходиться в м. Пирятин по вул. Миру №9. Протягом 1976-1986 років позивач побудував літню кухню, прибудову до літньої кухні та убиральню, однак не оформив правовстановлюючі документи на вказане майно та не зареєстрував свого права власності на нього. Відсутність правовстановлюючих документів позбавляє позивача права вільно розпоряджатися належним йому майном, тому позивач звернувся до суду і просить визнати за ним право власності на самочинно збудовані споруди. Позивач в судове засідання не зявився, до суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився. До суду надійшов лист міського голови про розгляд справи за відсутності представника відповідача, позовні вимоги відповідач визнає. Представник КП «Лубенське МБТІ» в судовому засіданні не заперечує проти задоволення позову і пояснила суду, що довідка про наявність самовільно збудованих споруд була видана позивачу, оскільки були виявлені відхилення від розмірів при будівництві кухні, а будівництво прибудови до літньої кухні взагалі не передбачалось наданими позивачу дозволами. Представник Інспекції держархбуд контролю у Полтавській області в судовому засіданні не заперечує проти задоволення позову і додатково пояснила суду, що у позивача були всі необхідні документи на будівництво, тому представник не вважає таке будівництво самовільним. Крім того, представник зазначила, що при здійсненні будівництва будівельні норми позивачем не порушені. Суд, вислухавши пояснення третіх осіб, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Пирятинської міської ради депутатів трудящих №198 від 20.05.1976 року «Про відвід під індивідуальне житлове будівництво земельної ділянки», позивачу надано право для індивідуального житлового будівництва та безстрокового користування, на земельну ділянку по вул. Миру, 17, загальною площею 500 кв.м. (а.с. 6). Рішення зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 02.07.2011 року. За змістом договору від 20.05.1976 року «Про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до пяти» укладеного між виконкомом Пирятинської міської ради депутатів трудящих та позивачем, позивачу згідно рішення виконкому Пирятинської міської ради депутатів трудящих №198 від 20.05.1976 року про відвод земельної ділянки, надано на праві безстрокового користування земельну ділянку №17 по вул. Миру, загальною площею 500 кв.м. (а.с. 4). Договір зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 02.07.2011 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем був отриманий дозвіл районного архітектора на право виконання будівельних робіт на земельній ділянці №17 по вул. Миру в м. Пирятин за проектом Б-6 (а.с. 10). Рішенням виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області №97 від 23.03.2011 року продовжено термін дії рішення виконкому міської ради від 20.05.1976 року №198 «Про відвід під індивідуальне житлове будівництво земельної ділянки [PERSON] по вул. Миру, 9 (колишня вул. Миру, 17)» на 2 роки до 22.03.2013 року (а.с. 7). Рішення зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 02.07.2011 року. Право власності позивача на житловий будинок по вул. Миру, 9 підтверджується, крім вище названого, також наявною в матеріалах справи копією рішення про державну реєстрацію прав від 02.07.2011 року (а.с. 8). Як вбачається зі змісту довідки №157 від 24.01.2013 року виданої Комунальним підприємством «Лубенське МБТІ», в будинковолодіння розташованому в м. Пирятин по вул. Миру, 9 самовільно збудовані літня кухня «Б», прибудова до літньої кухні «б» та убиральня «Г» (а.с. 11). Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.ст.391, 392 ЦК України). Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Таким чином, літня кухня, прибудова до літньої кухні та убиральня, що побудовані позивачем по вул. Миру, 9 в м. Пирятин, є самочинним будівництвом, оскільки побудовані ним хоча й на земельний ділянці відведеній йому для індивідуального будівництва, про те без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи саме по цим спорудам та без належно затвердженого проекту. Частина 2 ст. 376 ЦК України встановлює загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. В той же час, відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. За даними Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області порушень будівельних норм при здійсненні будівництва не виявлено. Оскільки самочинно збудовані споруди розташовані на земельній ділянці, яка перебуває у безстроковому користуванні позивача, суд не вбачає можливості порушення самочинним будівництвом прав інших осіб, враховуючи, що іншого не доведено. Введення в експлуатацію самочинно зведеного житлового будинку, при будівництві якого не порушені будівельні, санітарні та пожежні норми та правила, можливе за умови визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Стаття 376 ЦК України передбачає негативні наслідки для тих, хто порушує правила будівництва та здійснює будівництво без належного дозволу і затвердженого проекту, виходячи з загального положення, що всі способи набуття права власності мають бути правомірними. Однак право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, зокрема, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. При цьому законодавець визнання права власності на самочинне будівництво ніяким чином не поставив в залежність від прийняття такого будівництва в експлуатацію. Враховуючи все вищенаведене, судом встановлено, що земельна ділянка правомірно перебуває у користуванні позивача, земельна ділянка виділена індивідуальне житлове будівництво, здійснене будівництво не порушує права інших осіб, при будівництві не було допущено істотних порушень будівельних норм і правил. Виходячи з зазначених обставин та на підставі діючого законодавства, суд приходить до висновку про необхідність визнання за [PERSON] права власності на самовільно збудовані літню кухню «Б», прибудову до літньої кухні «б» та убиральню «Г». На підставі викладеного,

Outcome: approved