Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2011 року звернувся у суд з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що з відповідачкою [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі з 29.10.2005 року по 28.08.2010 року. У період шлюбу на спільні кошти та кошти, які брав у кредит, позивач придбав мобільний телефон SIMENS С 75, телевізор START 2116 Р, холодильник SAMSUNG, ДВД ВВК DV 317 Si, сковорода TEFAL D35306 Sensoria 28 см., СВЧ SAMSUNG G-2739 NR, диван, шафа купе, ліжко «Юніор»та набір кухонних меблів «Марта». Після розлучення [PERSON] переїхав на інше місце проживання у м. Полтаву, все спільно нажите майно залишилося у квартирі колишньої дружини. Шлюбний договір між [PERSON] та [PERSON] не укладався. Вартість Ѕ спільної частини майна складає 4679 грн. Поділ рухомого майна у добровільному порядку не відбувся, тому позивач змушений звернутися до суду. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти повного задоволення позовних вимог [PERSON] пояснюючи суду наступне, що [PERSON] разом зі своєю колишньою дружиною [PERSON] проживали у квартирі, що належала на праві приватної власності батьку останньої [PERSON], який в свою чергу з дружиною проживали разом з ними. Ліжко «Беби»та кухню «Марта»батько відповідачки купував за власні кошти у ПП Ступка 15.10.2007 року. Всі інші речі підтвердив, що були куплені за спільні кошти сторін. Однак просить врахувати те, що з відповідачкою залишилася проживати їхня спільна дитина і тому представник просить суд, холодильник та СВЧ піч залишити у користуванні [PERSON] для приготування і зберігання продуктів харчування. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, зясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Судом установлено: 29.10.2005 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області від 01.01.2009 року. (а.с. 7) 28.08.2010 року між сторонами шлюб розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу від 28.08.2010 року. (а.с. 8) Сторони проживали разом із батьками відповідачки у квартирі № 45 житлового будинку № 4 розташованого по вул. Леніна у с. Велика Круча, Пирятинського району, Полтавської області, що належить на праві приватної власності батьку відповідачки [PERSON], про що свідчить договір купівлі-продажу від 19.01.2000 року. (а.с. 60) У період шлюбу 04.02.2006 року між [PERSON] та ЗАТ «Альфа-Банк»було укладено кредитний договір № 400061630 для придбання товарів: мобільний телефон SIMENS С 75, телевізор START 2116 Р, про що було виписано видаткові накладні. (а.с. 9-10, 43-44) 08.11.2006 року між [PERSON] та ТОВ «Комерційний банк «Дельта»було укладено кредитний договір № 002-16055-081106 для придбання товарів у ПП [PERSON]: холодильник SAMSUNG, ДВД ВВК DV 317 Si, про що було виписано товарні чеки. (а.с. 15, 45-46) 26.04.2008 року позивачем та відповідачем придбано диван та шафа купе, про що свідчить товарний чек. (а.с. 15) Викладене також підтверджується показаннями свідків: [PERSON] (батько відповідачки), [PERSON] (мати позивача), [PERSON] (сусідка відповідачки), які показали у судовому засіданні, що позивач та відповідачка дійсно купували спільно речі для власних потреб та використання, а саме диван, шафу-купе, телевізор, холодильник, сковороду, ДВД програвач, СВЧ піч. Під час виїзного судового засідання з участю сторін було встановлено, що у квартирі № 45 житлового будинку № 4 розташованого по вул. Леніна у с. Велика Круча, Пирятинського району, Полтавської області, де проживав останній, дитяче ліжко на яке показав [PERSON], підтвердив що воно було синього кольору та називається «Юніор»надавши товарний чек (а.с. 15) є іншим дитячим ліжком «Беби»зеленого кольору, що підтверджується фотознімками зробленими на місці. До того часу, поки не буде доведене протилежне, уважається, що кожен з подружжя при розпорядженні спільним майном діє в інтересах подружжя згідно СК України. У судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що позивачем за спільні кошти з колишньою дружиною було придбано ліжко «Юніор»та кухню «Марта». Так, у судовому засідання свідок [PERSON] надав товарний чек № 47 від 15.10.2007 року на підтвердження купівлі спільно зі своєю дружиною дитячого ліжка «Беби»для онука, сина позивача, та кухні «Марта». (а.с. 61, 65-67) У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»від 21.12.2007 року № 11 закріплено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її призначення. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України та ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Уважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Факт реєстрації майна, набутого за час шлюбу, на ім'я лише одного з подружжя, не впливає на його правовий режим (режим спільності майна). Враховуючи те, що відповідачка має на утриманні неповнолітню дитину, батьком якої є позивач, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд уважає за можливе холодильник SAMSUNG залишити у користуванні [PERSON] для зберігання продуктів харчування приготовлених дитині.

Outcome: partial