Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-01 00:00:00

12 вересня 2012 року позивач звернулася в суд з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування свого позову, посилаючись на проходження нею навчання у вищому навчальному закладі та на ухилення відповідача від добровільного надання їй матеріальної допомоги, з посиланням на вимоги ст.199 СК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісяця, починаючи стягнення від дня настання повноліття і до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення нею віку 23 років. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала заяву про підтримання свого позову та розгляд справи у її відсутність через неможливість з'явитися до суду під час навчання. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечував проти сплати аліментів, але зазначив, що має іншу сім'ю, малолітню дитину, незначний розмір заробітної плати, а тому згодний на виплату аліментів не більше 300 гривень щомісяця. Справа у відповідності до вимог ст.169 ЦПК України розглянута у відсутність позивача, на підставі її позовної заяви. Вислухавши заяву та пояснення відповідача про часткове визнання ним позову, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, з досліджених в судовому засіданні обставин справи вбачається, що відповідач являється батьком [PERSON], [INFO], яка являється студенткою і навчається на 1-му курсі денного відділення Київської національного університету ім. Т.Г. Шевченка, термін закінчення навчання 01 липня 2016 року, що видно з довідки № 016/181 від 04.09.2012 року, виданої деканатом цього вищого навчального закладу. Студентка [PERSON] потребує постійної матеріальної допомоги від батьків, у зв'язку з продовженням свого навчання, а відповідач, як свідчать обставини позову, ухиляється від добровільного надання їй такої матеріальної допомоги, хоча має реальну змогу надавати цю допомогу. Згідно ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і, у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. З обставин справи вбачається, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу доньці і частково визнав її позовні вимоги. Суд зазначає, що відповідач має іншу сім'ю та малолітню дитину від другого шлюбу. Відповідач працює електромонтером з експлуатації в Новоодеській філії ПАТ «Миколаївобленерго»і його середньомісячний заробіток складає 1991,25 гривень. З урахуванням фактичних обставин справи, матеріального становища відповідача, факт часткового визнання відповідачем позовних вимог, а також враховуючи що позивач має і матір, яка також повинна надавати їй таку матеріальну допомогу, суд приходить до висновку, що відповідач повинен платити позивачу аліменти не в розмірі ? частки свого заробітку (доходу), як просить позивач, а 1/6 частку свого заробітку(доходу) щомісячно, на утримання дочки [PERSON], на період її навчання до 01 липня 2016 року, але не більше як до досягнення останньою віку 23 років. На підставі ст. ст.191,198, 199, 200 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial