Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-23 00:00:00

Позивач ПАТ - « ОТП Банк» (до зміни типу банку ЗАТ «ОТП Банк» ( т. 1 а.с 74) звернувся до суду з позовом і який був неодноразово уточнений в частині вимог в процесі розгляду справи (т. 1 а.с. 98), в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] ( до шлюбу [PERSON] т.1 а.с. 91) [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором № МL -202/169/2006 від 07 грудня 2006 року в сумі 340 106 грн 87 коп. та судові витрати: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу 120,00 грн.. Позовні вимоги рішенням Енергодарського міського суду від 03.11.2010 року були задоволені частково ( т. 1 а.с. 136- 137) в частині стягнення заборгованості та судових витрат з [PERSON] ( до шлюбу [PERSON]) [PERSON] в повному обсязі. В задоволенні інших вимог відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 21.02.2011 року рішення Енергодарського міського суду Запорізької області залишено без змін ( т. 1 а.с. 240 - 241). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 10.08.2011 року ( т. 1 а.с. 269) за касаційною скаргою позивача рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 03.11.2010 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 21.02.2011 року було скасовано та справу направлено на новий розгляд. За заявою позивача ухвалою Енергодарського міського суду від 17.04.2012 року ( т. 2 а.с. 132) залучено у якості правонаступника позивача Публічного акціонерного товариства « ОТП Банк» - Товариство з обмеженою відповідальністю « ОТП Факторинг Україна». В подальшому позивач уточнив позовні вимоги ( т. 2 а.с. 101) та просить стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № МL -202/169/2006 від 07.12.2006 року у розмірі 393 363,57 грн., та судові витрати з оплати державного мита в розмірі 1 700, 0 гн, та витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 120,0 грн.. Стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № МL -202/169/2006 від 07.12.2006 року у розмірі 393 363,57 грн., та судові витрати з оплати державного мита в розмірі 1 700, 0 гн, та витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 120,0 грн.. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. Згідно з умовами договору купівлі продажу кредитного портфелю № б\\н від 26.11.2010 року Публічне акціонерне товариство « ОТП Банк» , у відповідності до ст. ст. 512, 514 ЦК України відступило, а ТОВ « ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № МL -202/169/2006 від 07.12.2006 та договорами поруки № CGМL -202/169/2006 від 07.12.2006 та № CGМL -202/169/2006\\1 від 07.12.2006, укладеними між ПАТ ОТП Банк та відповідачами ( т. 2 а.с. 16-24). Відповідно до умов укладеного договору № МL -202/169/2006 ЗАТ ОТП Банк надав , а [PERSON] - 07 грудня 2006 р. отримала кредит у розмірі 30 000 доларів США шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок і зобовязалася погашати кредит зі сплатою відповідної плати за користування кредитом, а саме: плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованого відсотку 5,99% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті,тотожній валюті Кредиту , що розміщені в Банку на строк 366 днів) з кінцевим терміном повернення 07 грудня 2031 року. В порушення умов договору [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконувала, а саме п. п. 1.1, п 1.5.1 частини 2 Кредитного договору, що передбачає зобовязання позичальника сплачувати відсотки за користування кредитом та здійснювати погашення кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту, зокрема не виконуючи графік погашення кредиту, порушуючи порядок та строки сплати відсотків. У звязку з невиконанням позичальником умов Кредитного договору позивач 06.03. 2008р направив позивачеві вимогу про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором в строк не пізніше 30 календарних днів з дня отримання вимоги. Відповідач [PERSON] станом на 22.12.2011 року має заборгованість: - 28 900 дол. США, що станом на 24.10.2011 року становить 230 497,73грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 11 093, 45 дол. США , що станом на 24.10.2011 року становить 88 478,02 грн - заборгованість за відсотками; - 74 387, 82 грн - пеня нарахована за період з 20.06.2011 року по 22.12.2011 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Загальна сума заборгованості складає 393 363, 57 грн.. за офіційним курсом НБУ на 22.12.2011р. ( т. 2 а.с. 102). Зобовязання за вказаним договором забезпечено договорами поруки укладеними з поручителями - [PERSON] та [PERSON] Вимоги позивача до відповідачів щодо виконання зобовязань по договору залишені без задоволення. Просять позов задовольнити. В судове засідання 24.04.2012 року представник позивача, що діє на підставі довіреності [PERSON] ( т.2 а.с. 33) в судове засідання не зявився, заявив клопотання про розгляд справи в його відсутність ( т.2 а.с. 113, 139), на попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримав, уточнивши порядок стягнення боргу та розмір стягнення ( т. 2 а.с. 101). [PERSON] у судове засідання не зявилася, вимоги позивача не визнає і просить в задоволенні позову відмовити, справу розглянути за участю її представника за довіреністю [PERSON], про що повідомила суд письмово ( т. 2 а.с. 36). [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги Банку не визнає, і вважає що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Правовідносини, які виникають із кредитного договору між позивачем та [PERSON], за своєю суттю є зобовязанням, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Цивільний кодекс України розрізняє валюту зобовязання та валюту виконання зобовязання. Валюта зобовязан ня це валюта, в якій виражається зобовязання, а валюта виконання зобовязання це валюта платежу. Валютою зобовязання в даному випадку є Долар США. Виконання зобовязання також проводилося у іноземній валюті. Згідно ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобовязань. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов,язання в іноземній валюті. Ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов,язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов,язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов,язаннями допускається в порядку та на умовах, встановлених законом, а саме за індивідуальною ліцензією, виданою НБУ на проведення банківської операції в іноземній валюті. Викладені в кредитному договорі положення щодо іноземної валюти договору та валюти виконання зобовязання суперечить нормі прямої дії ст. 99 Конституції України, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 198 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 6 Закону України « Про Національний банк України », п. „ г ч. 4 ст. 5 Декрету КМУ № 15-93 від 19.02.1993р., а тому позов не може бути задоволений. Крім того ставить під сумнів факт отримання позивачем 30 000, 0 доларів США, оскільки на його думку меморіальний валютний ордер від 07.12.2006 року не має інформації про отримання відповідачем даної суми. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник за довіреністю [PERSON] ( т. 2 а.с. 34.35) позов не визнали, посилаючись на його недоведеність, порушенні ст. 99 Конституції України, 533 ЦК України, та порушенні позивачем умов договору поруки , а саме не повідомив поручителів про невиконання позичальником умов кредитного договору, що привело до збільшення обєму відповідальності поручителів вдвічі, крім того посилаються на пропущення строку дії договорів поруки. Просять у задоволенні позову відмовити. Звернулися до суду із зустрічними позовними вимогами ( т. 2 а.с. 47-54) про припинення договору поруки. Свої вимоги мотивують тим , що заборгованість у [PERSON] виникла у листопаді 2007 року. Оскільки банк звернувся до суду з вказаним позовом лише у лютому 2010 року, ним пропущено строк на предявлення позову, визначеного ч.4 ст. 559 УПК України. Крім того мало місце підвищення процентної ставки у односторонньому порядку, що протирічить діючому законодавству та укладеному договору. Крім того вони не отримували повідомлень про невиконання основним боржником своїх зобовязань. Просять суд відмовити в задоволенні позову про стягнення заборгованості та припинити договори поруки. Представник позивача, що діє на підставі довіреності ( т. 2 а.с. 33) зустрічні позовні вимоги не визнав, надав заперечення ( т. 2 а.с. 83), просить суд в їх задоволенні відмовити, посилаючись на те , що строк виконання зобовязання за кредитним договором встановлено до 07.12.2031 року. Щодо обсягу відповідальності поручителів зазначає на умови Договору Поруки та Кредитного Договору. Вислухавши пояснення сторін, дослідив матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи між [PERSON] (після одруження [PERSON]) О.Л. та ЗАТ «ОТП Банк» ( після зміни типу банку ПАТ «ОТП Банк») 07.12.2006р. був укладений кредитний договір № МL -202/169/2006 , згідно якого [PERSON]Л отримала кредит у розмірі 30 000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованого відсотку 5,99% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті,тотожній валюті Кредиту , що розміщені в Банку на строк 366 днів). Строк повернення кредиту 07 грудня 2031 року. Вказані обставини підтверджуються копією кредитного договору № МL -202/169/2006 від 07.12.2006р ( т.1а.с. 5-6), частиною другою зазначеного Кредитного договору( т.1а.с.7-13), меморіальним валютним договором (т.1а.с.20), копією кредитної заявки [PERSON] від 07.12.2006р. про надання кредиту в розмірі 30 000 дол. США на поточний рахунок , відкритий в ЗАТ «ОТП Банк» ( т.1 а.с.89). Згідно з умовами договору купівлі продажу кредитного портфелю № б\\н від 26.11.2010 року Публічне акціонерне товариство « ОТП Банк» , у відповідності до ст.. ст.. 512, 514 ЦК України відступило, а ТОВ « ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № МL -202/169/2006 від 07.12.2006 та договорами поруки № CGМL -202/169/2006 від 07.12.2006 та № CGМL -202/169/2006\\1 від 07.12.2006, укладеними між ПАТ ОТП Банк та відповідачами ( т. 2 а.с. 16-24). Правонаступником позивача судом визнано ТОВ « ОТП Факторинг Україна» ( т. 2 132). В порушення умов кредиту , а саме п1.1 та п.1.5.1 частини №2 кредитного договору, та норм закону - [PERSON] зобовязання виконувала з порушенням графіка , а з 07.12.2007р. перестала виконувати взяті зобовязаня, що підтверджується розрахунком заборгованості (т.1 а.с.77, т. 2 а.с. 102) і станом на 22.12.2011 р. заборгованість складає за тілом кредиту -28 900 дол. США, що за курсом до національної валюти становить 230 497,73 грн.; - заборгованість за відсотками 11 093,45 дол. США , що за курсом до національної валюти складає 88 478,02 грн.; та 74 387,82 грн. нарахованої пені. Загальна заборгованість за тілом кредиту, відсотками та пенею становить 393 363,57 грн.( т. 2 а.с. 101-102). Згідно зі ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Нормами ст. ст. 610-611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають передбачені законом наслідки. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. [PERSON] порушувала умови кредитного договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України . Прохаючи відмовити в задоволенні позову , представник [PERSON] [PERSON] посилається на те , що кредитний договір укладений в іноземній валюті і валютою зобовязання в даному випадку є долар США , валютою виконання зобовязання по кредитному договору є також дол. США, що суперечить ст. 99 Конституції України, ст. 524 ЦК України, що передбачають грошову одиницю в Україні гривня. Проте з такими висновком суд не може погодитися. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів у іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчими актами, що встановлюють право банку здійснювати операції в іноземній валюті є Закон України «Про банки і банківську діяльність», Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Декрет КМУ від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю не містить заборони надання кредиту в іноземній валюті. Ст. 19 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що Банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії, яка видається НБУ. Така ліцензія у банка була ( т. 1 а.с. 78-86). Відповідно до ст. 47 зазначеного Закону на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Частиною 1 ст. 49 також передбачено розміщення залучених коштів від свого імені визнається кредитною операцією. Відповідно до ст.. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» коштами є гроші у національній або іноземній валюті або їх еквівалент. По своїй суті цивільно правовий договір це правова форма узгодження волі сторін і у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. [PERSON] просила надати їй кредит в доларах США, була ознайомлена з умовами кредитного договору і наслідками його невиконання. Суд не приймає до уваги ствердження представника відповідача [PERSON], про те що меморіальний валютний ордер № 1 від 07.12.2006 року ( т. 1 а.с. 20) не являється підтвердженням отримання [PERSON] 30 000доларів США , що було еквівалентно 151 500, 0 грн., оскільки ця заява голослівна. Відповідач частково погашала тіло кредиту, про що свідчать розрахунки заборгованості ( т. 1 а.с. 21). В забезпечення виконання кредитного договору № МL -202/169/2006 від 07.12.2006р були укладені договори поруки № СGML -202/169/2006/1 з [PERSON] та № СGML -202/169/2006 з [PERSON], що також підтверджується копіями договорів поруки (т.1 а.с.14-19). Відповідно п. 1.1 договорів поруки - Поручителі зобовязалися відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його боргових зобовязань перед кредитором за Кредитним договором в повному обсязі таких зобовязань і відповідають як солідарні боржники . У відповідності з вимогами ст. ст. 525,526,530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Не допускається одностороння відмова від зобовязання, якщо інше не встановлено договором або законом. Не погоджуючись з позовом про стягнення заборгованості [PERSON] та [PERSON] зазначають , що вони не отримували від банку повідомлень про невиконання боржником своїх зобовязань, про те що сплив строк дії договору поруки, та порушення умов договору. Суд виходить з умов договорів поруки. А саме, відповідно до п.3.1 Договору поруки у випадку невиконання боржником боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором кредитор має право звернутися до поручителя з вимогою про виконання боргових зобовязань в повному обсязі чи в частині. Відповідно до п.3.4 Договору поруки передбачає порядок подання вимоги кредитором. Обовязок поручителя виконати боргові зобовязання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому договорі. Позивачем до суду надані копії поштових повідомлень до [PERSON] та [PERSON] ( т.2. а.с. 70-76) про наявність у боржника простроченої заборгованості за кредитним договором при цьому повідомлення від 17.01.2008 року [PERSON] отримав ( т. 2 а.с. 74) тому в цій частині його заперечення про необізнаність не підтверджується. Щодо повідомлень на імя [PERSON] ( т. 2 а.с. 71, 73, 76) то вони мають неточну адресу, а саме не зазначено номер квартири в жодному повідомленні. Будинок № 17 А по вул. Козацькій в м. Єнергодар є девятиповерховим багатопідїздним будинком. Даних про отримання повідомлення [PERSON] позивач не надав, усі повідомлення від банку не мають точної адреси відповідача відсутній номер квартири. Тому суд приходить до висновку , що позивач не повідомив [PERSON] про наявність заборгованості у боржника [PERSON] ( [PERSON]) за кредитним договором. Обовязок поручителя виконати боргові зобовязання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги, відповідно до п.3.4 Договору поруки. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в договорі. У конкретному випадку у договорі поруки адреса поручителя [PERSON] зазначена : Запорізька область, м. Енергодар, вул. Казацька, б. 17 а [ADDRESS], усі повідомлення ( т. 2 а.с. 71,73, 76) не мають точної адреси без зазначення номера квартири. [PERSON] наполягає на тому , що він не отримував повідомлень, інших доказів не надано. Тому , на думку суду, банк не виконав умов договору і умови для виконання боргових зобовязань у [PERSON] не настали. Відповідно до п.4.1 Договорів поруки ці договори набирають чинності з дня його підписання сторонами ( дата договору) і діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором. П. 4.2 передбачає, що відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобовязань в повному обсязі. Тому суд критично відноситься до ствердження відповідачів щодо спливу строку дії договорів поруки. Підписавши договори поруки відповідачі усвідомлювали свої дії і погодились на умови, передбачені кредитним договором та договорами поруки. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Щодо збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, суд виходить з наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Умовами кредитного договору , а саме п.3 частини № 1 ( т. 1 а.с. 5) сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка у вигляді фіксованого відсотку +FIDR ( процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. З метою застосування FIDR при виконанні умов договору ставка FIDR буде визначатись самостійно банком, інформація якої розміщується в приміщенні банку на інформативних стендах. Тобто ці умови договору передбачені кредитним договором. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Виходячи з наведеного суд вважає в цій частині вимог позивача відмовити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає задоволенню вимога про відшкодування судових витрат, які підтверджені документально, а саме судовий збір в сумі 1 700грн та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в суді 120 грн.. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial