Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до Великопавлівської сільської ради, третя особа Відділ держземагенства в Зіньківському районі про визнання права на спрадщину та визнання права власності. Позивач вказує, що [INFO] у віці 74 років померла мати позивача, [PERSON], [INFO] помер батько позивача [PERSON], а він, [PERSON], згідно ст.. 1261 ЦК України, є спадкоємцем 1 черги. Згідно свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 19 лютого 1990 року №32 виданого виконавчим комітетом Великопавлівської сільської ради, будинковолодіння по [ADDRESS] належало на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого був [PERSON]. У зв'язку із змінами у чинному законодавстві колгоспний двір було припинено і згідно відомостей погосподарської книги №4, на момент припинення колгоспного двору - 01.07.1990 року, членами колгоспного двору були: голова двору - [PERSON], члени двору - [PERSON] та [PERSON]. Згідно плану технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS], вищезазначене будинковолодіння складається із: житлового будинку - А-1; тамбур - а; сарай - Б, В, а1; колодязь - к; ворота - №1; огорожа - № 2, загальна дійсна вартість якого згідно характеристики будівель та споруд становить 3183,00грн. Відповідно до діючого на той час законодавства у зв'язку із припиненням колгоспного двору право на частку у майні колгоспного двору набули колишні члени колгоспного двору [PERSON], [PERSON] та [PERSON], відповідно кожен на 1/3 частину майна колгоспного двору. Спадковим майном після померлої [PERSON] є 1/3 частина будинковолодіння по [ADDRESS], сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER], у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Чапаєва, розміром 3,07 умовних кадастрових гектарів вартістю 20773,00 грн., а також право на вклад у Ощадному банку України в сумі 2072,18 грн. Спадковим майном після померлого [PERSON] є 1/3 частина будинковолодіння по [ADDRESS], сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER], у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Чапаєва, розміром 3,07 умовних кадастрових гектарів вартістю 20773,00 грн., а також право на вклад у Ощадному банку України в сумі 6186,85 грн. Заслухавши пояснення представника позивача, який підтримав позовні вимоги, зачитавши заяву відповідача, який позовні вимоги визнав в повному обсязі, зважаючи на відсутність заперечень третьої особи Відділу держземагенства в Зіньківському районі та дослідивши наявні матеріали справи, суд знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... . Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України спадщина здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину, яка незалежно від часу прийняття належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... . Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: зокрема, територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ст.10 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Пленуму Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. Про судову практику у справах про спадкування роз'яснив, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], відповідно до копії свідоцтва про смерть [NUMBER], яке видане 12.03.1999 року В.Павлівською сільською радою Зіньківського району Полтавської області. [INFO] помер батько позивача - [PERSON], відповідно до копії свідоцтва про смерть [NUMBER], яке видане 21.01.2002 року В.Павлівською сільською радою Зіньківського району Полтавської області Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 3,07 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території В.Павлівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, і яка належала йому на підставі сертифікату на право приватної власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого 30 грудня 1996 року В.Павлівською сільською радою Зіньківського району Полтавської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 3,07 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території В.Павлівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, і яка належала йому на підставі сертифікату на право приватної власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого 30 грудня 1996 року В.Павлівською сільською радою Зіньківського району Полтавської області. Згідно свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 19 лютого 1990 року №32 виданого виконавчим комітетом Великопавлівської сільської ради, будинковолодіння по [ADDRESS] дійсно належало на праві особистої власності колгоспному двору головою якого був [PERSON]. У зв'язку із змінами у чинному законодавстві колгоспний двір було припинено і згідно відомостей погосподарської книги №4, станом на час припинення колгоспного двору - 01.07.1990 року, членами колгоспного двору були: голова двору - [PERSON], члени двору - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою Великопавлівської сільської ради від 09.08.2012 року №589. Як вбачається із схематичного плану технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS], вищезазначене будинковолодіння складається із: житлового будинку, позначеного літерою - А-1; тамбур - а; сарай - Б, В, а1; колодязь - к; ворота - №1; огорожа - № 2, загальна дійсна вартість якого, згідно характеристики будівель та споруд становить 3183,00грн. Відповідно до діючого на той час законодавства у зв'язку із припиненням колгоспного двору право на частку у майні колгоспного двору набули колишні члени колгоспного двору [PERSON], [PERSON] та [PERSON], відповідно кожен на 1/3 частину майна колгоспного двору. [PERSON] являється спадкоємцем 1 черги після смерті [PERSON] та [PERSON] . Відповідно ст. 1225 ЦК України, - Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно частини 2 ст. 1228 ЦК України, право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Як передбачено нормою частини 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На час відкриття спадщини, позивач постійно проживав разом із своїми померлими батьками, а отже вважається таким, що прийняв спадщину і вона належить йому з часу її відкриття. Однак у зв'язку з тим, що після припинення колгоспного двору у відповідній правовстановлюючій документації не було відображено право власності колишніх членів колгоспного двору відповідно на 1/3 частину домоволодіння кожного, в тому числі померлих [PERSON] та [PERSON], на даний час позивач не має можливості оформити своє право власності на відповідну частку у вищезазначеному будинковолодінні, отримати свідоцтво про право на спадщину після померлих, та зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку. Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, [PERSON], який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В силу ч. З ст. 1268 Цивільного кодексу України, після смерті батьків, позивач прийняв спадщину як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується, зокрема, довідкою про членів сім'ї прописаних і проживаючих разом з спадкодавцем, наданою виконавчим комітетом В.Павлівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області. Звернувшись до Зіньківської державної нотаріальної контори Полтавської області з проханням оформити спадщину за законом на будинковолодіння та земельну ділянку позивачу вирішити це питання не вдалося, оскільки видати свідоцтво про право на спадщину без вищезазначених документів нотаріус не може, і було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та порадили звернутися до суду для вирішення даного питання. У відповідності до ст.. 213 ЦПК України суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні та

Outcome: approved