Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що в 2011 році вона дізналася, що з ПАТ [PERSON] особами на її імя, без її відома та згоди, 23 вересня 2008 року був укладений кредитний договір № 904747/ФЛ, згідно якого їй був наданий кредит в розмірі 25000,00 гривень із остаточним терміном повернення Кредиту та сплати процентів і комісійних по ньому не пізніше ніж 17 вересня 2011 року, з відсотковою ставкою за користування кредитними коштами. Окрім того, позивач зазначила, що в 2011 році, вона отримала повістку із Юрївського районого суду Дніпропетровської області про розгляд цивільної справи за позовом ПАТ КБ Надрадо неї [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 40824,41 гривень. Разом з тим, позивач зазначила, що позов банку було залишено без розгляду, але позивач вважає, що зазначений кредитний договір має бути визнаний недійсним, оскільки вона його ніколи не укладала і не підписувала, та який не відповідає її волевиявленню. Окрім того, позивач зазначила, що факт підписання нею зазначеного кредитного договору вона доведе висновками відповідної почеркознавчої експертизи. В звязку з зазначеним [PERSON] в позовній заяві просила суд: - поновити їй строк позовної давності на право звернення до суду, - визнати недійсним кредитний договір №904747/ФЛ від 23 вересня 2008 року, укладений між відповідачем та [PERSON], - призначити по справі судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої постановити наступне питання: - чи виконаний підпис на всіх аркушах кредитного договору №904747/ФЛ від 23 вересня 2008 року, укладений між ПАТ Комерційний банк Надрата [PERSON] в графі позичальник[PERSON] або іншою особою? Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, та подала в суд заяву з проханням розглянути справу без її участі та зазначивши в ній, що заявленні позовні вимоги підтримує. У судове засідання представник відповідача не зявився, причини неявки суд не повідомив, хоча повідомлялась належним чином судовою повісткою, про, що свідчить повідомлення про вручення 26 жовтня та 13 листопада 2012 року поштового відправлення, судової повістки. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З паспорта серії АЕ 822551, виданого 23 червня 1997 року, Юрївським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, встановлено особу позивача [PERSON] та її місце проживання за адресою: [INFO] (а.с.4-6). З копії кредитного договору № 904747/ФЛ від 23 вересня 2008 року, встановлено що між ВАТ КБ Надрата зазначеною особою, як [PERSON], складено кредитний договір, згідно якого позичальнику надається кредит в розмірі 25000,00 гривень із остаточним терміном повернення Кредиту та сплати процентів і комісійних по ньому не пізніше ніж 17 вересня 2011 року (а.с.8-10). Позивач обґрунтовував доводи, посилаючись на необхідність проведення судово-почеркознавчої експертизи. Однак, позивач не надав суду зразків почерку, не брав зобовязання сплачувати вартість судово-почеркознавчої експертизи, що унеможливило її проведення, а тому суд постановив ухвалу про відмову в проведенні такої експертизи. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Відповідач заперечень та доказів проти предявленого позову не подав, та представник в судові засідання не направлявся. За таких обставин, суд встановив, що договір між з сторонами не укладався. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Разом з тим, відповідно до ч.3 зазначеної статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, ч.5 правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до розяснень, що в п.8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, підставою недійсності правочину, згідно ч.1 ст.215 ЦК України, є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат та з огляду на те, що у задоволенні позову [PERSON] суд відмовив у повному обсязі, а її вимога носила, не матеріальний характер, позивач при звернення до суду, як позивач, не сплатила: судовий збір по вимозі не матеріального характеру - 107 гривень 30 копійок. Відповідно до ч.3 ст.22 ЗУ Про захист прав споживачівпозивач [PERSON] від сплати судового збору звільнена повністю, то судовий збір у розмірі 107 гривень 30 копійок відповідно до ст..88 ЦПК України, компенсується за рахунок держави. Враховуючи, що позивач [PERSON] про існування спірного кредитного договору дізналась в 2011 році після звернення відповідача з позовом, то й строк позовної давності пропущений з поважних причин. Відповідно до ст..73 ЦПК України, суд поновлює строк у разі його пропущення з поважних причин. Зважаючи на вищевикладене, відповідно п.8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, ст. ст. 3, 4, 10, 60, 73, 88, 212-215 ЦПК України, ст..ст. 203, 215 ЦК України суд, -

Outcome: dismissed