Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] міського спеціалізованого комунального підприємства про відшкодування моральної шкоди, і в судовому засіданні, підтримавши свої позовні вимоги, зазначив, що він у період з 2008 року по 02.08.2010 року працював директором [PERSON] міського спеціалізованого комунального підприємства і був звільнений на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП України. Під час роботи, в звязку з потребами підприємства і відсутністю коштів на рахунках, він витратив свої особисті кошти у розмірі 7226 грн. 21 коп. на придбання необхідного товару. На час звільнення існувала заборгованість по підзвітними сумами у розмірі 6426грн. 21коп., яка в день звільнення йому виплачена не була. Він неодноразово звертався до керівництва підприємства з проханням виплатили йому заборгованість, але його звернення залишалися поза увагою. За сприянням у вирішенні даного питання він звертався до прокуратури і місцевих органів, однак підприємство в добровільному порядку так і не виплатило йому заборгованість. Тому він був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Під час розгляду справи за його позовом до відповідача про стягнення заборгованості по підзвітним сумам, в квітні 2012року підприємство повністю розрахувалось з ним по підзвітним сумам. Зазначив, що в звязку з тривалою невиплатою належних йому коштів, йому було спричинено моральну шкоду, яка виразилася в його душевних стражданнях, які були йому завдані несвоєчасною виплатою грошових коштів При цьому просив врахувати те, що він на потреби підприємства, яким керував, витратив власні кошти і потім, на протязі тривалого часу (більше 20 місяців) не отримував їх з вини підприємства. Внаслідок чого він не міг використати належні йому кошти на розвиток свого бізнесу і на потреби сімї. Визначив розмір спричиненої йому моральної шкоди у розмірі 25000 грн. і просить суд стягнути з [PERSON] міського спеціалізованого комунального підприємства на його користь у відшкодування моральної шкоди 25000 грн. Представник відповідача [PERSON] міського спеціалізованого комунального підприємства в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі і пояснила, що позивач в суді не довів те, що не своєчасною виплатою підприємством заборгованості із підзвітних сум йому спричинено моральну шкоду. Не заперечує того, що дійсно на час звільнення позивачу не була виплачена заборгованість по підзвітним сумам. Заборгованість була виплачена позивачу у повному обсязі в квітні 2012 року. Вважає, що позивачем безпідставно заявлено суму 25000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Вказала на те, що якщо суд прийде до висновку про відшкодування моральної шкоди, то просила, при визначенні розміру відшкодування, врахувати тяжке фінансове становище підприємства, а саме: наявність заборгованості із виплати заробітної плати, по внескам до пенсійного фонду і іншим обовязковим платежам. Просила суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що у період з 04.06.2008р. по 02.08.2010р. позивач [PERSON] знаходився в трудових відносинах з [PERSON] міським спеціалізованим комунальним підприємством, де працював в якості директора, був звільнений за домовленістю сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Під час роботи позивачем на потреби підприємства були витрачені особисті кошти у сумі 7226 грн. 21 коп. На день звільнення у підприємства перед позивачем утворилася заборгованість за підзвітними сумами в розмірі 6426грн. 21коп., яку в день звільнення йому виплачено не було. Повний розрахунок по вказаній заборгованості відповідачем був проведений лише 10.04.2012р. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 09.08.2012р. позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] міського спеціалізованого комунального підприємства Артемівського району про стягнення заборгованості по підзвітним сумам та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні було задоволені частково, стягнуто з [PERSON] міського спеціалізованого комунального підприємства на користь [PERSON] середній заробіток за час затримку розрахунку при звільненні в розмірі 2000 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] є підприємцем і платником єдиного податку. Вид діяльності - організація поховань та надання послуг ритуального характеру. Згідно інформації [PERSON] міського спеціалізованого комунального підприємства станом на січень 2013 року заборгованість: по заробітній платі складає 7678грн. 94коп.; по внескам в Пенсійний фонд і ЄСВ-3700 грн., по оплаті ПДВ- 6440 грн., по сплаті податку з доходів фізичних осіб - 1120 грн. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1\~ ст. 23 ЦК України\~ особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із п. 2 ч. 2\~ ст. 23 ЦК України\~ моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до вимог\~ статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до чинного законодавства обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає тільки за умови, якщо вона стала наслідком порушення законних прав працівника. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Судом враховано, що відповідач був зобов'язаний при звільненні позивача з роботи виплатити всі належні йому кошти, а позивач мав законне право на їх отримання в день звільнення, однак відповідач, не дотримуючись вимог чинного трудового законодавства, на протязі тривалого часу (з серпня 2010 року по квітень 2012 року), порушуючи трудові права позивача, продовжував не виплачувати належні йому суми при звільненні, що дає підстави, у відповідність до вимог ст. 237-1 КЗпП України, висувати вимоги про відшкодування спричиненої йому моральної шкоди. Суд, при розгляді даної цивільної справи дійшов до висновку, що неправомірними діями відповідача по невиплаті підзвітних сум позивачу [PERSON] була спричинена моральна шкода. Так в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт перенесених [PERSON] моральних страждань, оскільки невиплата належних позивачу сум на протязі тривалого часу призвело до втрати позивачем нормальних життєвих звязків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При вирішені питання про розмір моральної шкоди, суд керується\~ п.\~ \~ 9\~ постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р.\~ \~ N 4 "Про\~ \~ судову\~ \~ практику\~ \~ в справах про \~ відшкодування\~ \~ моральної\~ \~ (немайнової)\~ \~ шкоди", згідно якого\~ розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати\~ \~ залежно\~ \~ від характеру\~ \~ й\~ \~ обсягу\~ \~ страждань,\~ \~ яких\~ \~ зазнав позивач,\~ \~ характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи питання про розмір, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг моральних страждань позивача, їх тривалість, глибини душевних страждань позивача, вимоги розумності та справедливості. З урахуванням зазначеного, а також того, що відповідач - Сіверське міське спеціалізоване комунальне підприємство є комунальним підприємством, враховуючи його економічне та матеріальне становище і дотримуючись вимог ст.23 ЦК України, суд вважає за доцільним стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди позивачу 1000 грн., що є справедливою компенсацією, в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Згідно із ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, вони стягуються з відповідача на користь держави, тому з [PERSON] міського спеціалізованого комунального підприємства необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп.

Outcome: partial