Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-19 00:00:00

В липні 2012 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] в якому просить суд визнати неправомірною відмову останнього в погодженні меж земельної ділянки, розташованої по вул. Родини Косачів, 36А в м. Новограді-Волинському для виготовлення технічної документації з подальшою приватизацією земельної ділянки. Позивач посилаючись на те, що оскільки він є користувачем земельної ділянки по вул. Родини Косачів, 36а в м. Новограді-Волинському площею 0,0440 га, яка межує з земельною ділянкою по вул. Родини Косачів, 34 і належить [PERSON], і йому згідно рішення Новоград-Волинської міської ради від 24 вересня 2009 року надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, а [PERSON] відмовляється погодити межі земельних ділянок, просить суд позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Відповідач позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити. Вислухавши учасників процесу, дослідивши докази та давши їм належну цінку, суд приходить до наступного. Встановлено, що сторони є суміжними землекористувачами ділянок по вул. Родини Косачів, 34 та 36а в м. Новограді-Волинському /а.с.6, 8, 29-32/. Рішенням 26 сесії 5 скликання Новоград-Волинської міської ради від 24 вересня 2009 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, раніше наданих в користування, для передачі у власність по вул. Родини Косачів, 36а орієнтованою площею 0,0440 га /а.с. 4/. Відповідно до ст. 158 Земельного кодексу України визначені органи, що вирішують земельні спори. За ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. За ч. 3 ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Згідно зі ст. ст. 106, 158 ЗК України спір про встановлення чи відновлення меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, не підвідомчий суду. Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 4 травня 1999 року (зі змінами), технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку не містить вимог погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами. Також, наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року N 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, яка також не містить вимог погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами при виготовленні технічної документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (п.2.8). Крім того, ст. 16 ЦК України визначає перелік способів захисту порушених прав та інтересів у суді. Проте, усунення перешкод в реалізації права на приватизацію земельної ділянки шляхом визнання неправомірною відмови від підпису під актом як спосіб захисту права чинним законодавством не передбачено. Приватизація [PERSON] земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем не позбавляє останнього права звернутися до суду за захистом своїх прав у тому випадку, якщо він вважає, що приватизація земельної ділянки у таких межах порушує його права. Отже, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Враховуючи вище викладене,

Outcome: dismissed