Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-21 00:00:00

У липні 2011 року [PERSON] звернулася до суду в порядку ст..ст. 116-117 КЗпП України з позовом до ДП «Чугуївський авіаремонтний завод» про стягнення недоплаченої їй матеріальної допомоги в сумі 1000 грн. при наданні відпустки за 2010 рік. Посилалася на те, що працювала у відповідача контролером-приймальником ВТК до 10.05.2011 року. Як працівнику підприємства їй згідно колективного договору щорічно при наданні щорічної відпустки повинна виплачуватися матеріальна допомога в розмірі місячної заробітної плати. Однак ця допомога при наданні щорічної відпустки за 2010 рік їй виплачена не була і відповідач відмовляється від виплати цих сум. 26 вересня 2011 року [PERSON] подала уточнену та доповнену позовну заяву, в якій на підставі вищевказаних доводів просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну допомогу в розмірі її середнього заробітку в розмірі 1297 грн. 55 коп. та середній заробіток за затримку фактичного розрахунку за чотири місяці в сумі 5190 грн. 20 коп. при її звільненні та витрати на правову допомогу в сумі 200 грн. Всього просила стягнути з відповідача 6687 грн.75 коп.(а.с.8 ). Представник позивача в судовому засіданні позов не визнав , посилаючись на те, що матеріальна допомога працівникам виплачується з прибутку підприємства, яке не мало такий прибуток на час звільнення позивачки з роботи. Не вбачає вини підприємства в затримці розрахунку. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як пояснили сторони в судовому засіданні та підтверджується записами в трудовій книжці [PERSON] вона працювала у відповідача з 10.09.2002 року і була звільнена за п.1 ст. 36 КЗпП України 10.05.2011 року відповідно до наказу № 91 (а.с. 4). Відповідно до п. 5.14 Колективного договору ДП «Чугуївський авіаційний ремонтний завод» на 2010 рік, прийнятого на загальних зборах трудового колективу підприємства і погодженого з профспілковим комітетом цього підприємства, та зареєстрованого виконавчим комітетом Чугуєвської міської ради 29.03.2010 року за реєстровим № 32, адміністрація зобов»язується надавати матеріальну допомогу на оздоровлення працівникам підприємства, які йдуть в чергову відпустку, в розмірі тарифної ставки, посадового окладу (а.с. 6, 30-44). Однак на порушення своїх зобовязань за цим колективним договором відповідачем не була виплачена [PERSON] матеріальна допомога на оздоровлення у 2010 році при наданні відпустки за 2010 рік. Не виплачена ця допомога і на день звільнення позивача. Ці обставини не оспорювалися представником відповідача при розгляді справи. Посадовий оклад [PERSON] на момент звільнення складав 1297 грн. 55 коп., що підтверджується довідкою (а.с. 11) та не оспорюється представником відповідача в судовому засіданні. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать від власника, проводиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оспорювана [PERSON] сума матеріальної допомоги у розмірі 1297 грн. 55 коп. не є складовою частиною остаточного розрахунку. Вона є соціальною пільгою, що передбачена колективним договором, а саме матеріальною допомогою на оздоровлення. Оскільки позивач при звільненні не отримав зазначену допомогу, то суд вважає за необхідне стягнути суму матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 1297 грн. 55 коп. на користь [PERSON] При цьому суд вважає, що наявність фінансових труднощів не звільняє відповідача від обов'язку провести своєчасно відповідні виплати, передбачені колективним договором. Згідно Інструкції по статистиці заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстата України від 13.01.2004 року № 5, Закону України «Про оплату праці», матеріальна допомога на оздоровлення не являється заробітною платою чи обов'язковою виплатою і відповідно не може розцінюватись як заборгованість, тому норма ст. 117 КЗпП України в даному випадку не може бути застосована. За таких обставин слід відмовити [PERSON] у задоволенні її позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно квитанції без номера від 12.08.2011 р., виданої юридичною консультацією Чугуївського району Харківської області [PERSON] оплачена правова допомога за цим позовом в сумі 200 грн. (а.с. 9), у зв'язку з цим зазначені витрати позивачки підлягають стягненню на її користь з відповідача. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України та вимог Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 214 грн.60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial