Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-08 00:00:00

У квітні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 08 вересня 2011 року між ним, Товариством з обмеженою відповідальністю Н-Транс (далі ТОВ Н-Транс) і Товариством з обмеженою відповідальністю Лоджистікс Експерт (далі ТОВ Лоджистікс Експерт) був укладений договір про спільну діяльність строком до 30 листопада 2014 року. Відповідно до умов п. 1.1 цього договору сторони зобовязувалися спільно діяти для досягнення удосконалення послуг з переміщення продукції транспортними засобами по визначеній технології в ланцюгу поставок, удосконаленню логістичних операцій та функцій шляхом розробки, реалізації та використання системи організації раціонального процесу доставок по оптимальному маршруту, розробки основних напрямків управління інформаційними та матеріальними потоками в процесі руху товарів з метою отримання прибутку від такої діяльності. У п. 1.2 цього договору передбачено, що реалізація системи раціонального процесу доставок здійснюється ТОВ Н-Транс як власною, так і отриманою у лізинг транспортною технікою. Згідно із п. 5.3 договору у результаті розподілу доходу, одержаного від спільної діяльності, він (позивач) повинен був отримати 5 % від загального доходу. 09 квітня 2012 року йому стало відомо, що 20 березня 2012 року працівники Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області вилучили у ТОВ Н-Транс 5 сідлових тягачів марки VOLVO і 6 напівпричепів марки SCНМІТZ. Як зясувалося пізніше, вилучення цих транспортних засобів було проведено в рамках виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчих написів № 2699 і № 2700, вчинених 27 грудня 2011 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу [PERSON] на договорах про фінансовий лізинг № UKR63/0706F від 25 липня 2006 року та № UKR02/0107F від 10 січня 2007 року, укладених між ТОВ Н-Транс і Компанією [PERSON] Корпорейшн, про повернення десяти сідлових тягачів марки VOLVO, модель FН 42Т В, 2006 року випуску, і десяти напівпричепів марки SCНМІТZ, модель SРR 24 L, 2006 року випуску, та пяти сідлових тягачів марки VOLVO, модель FН 42Т В, 2007 року випуску, і пяти напівпричепів марки SCНМІТZ, модель S01, 2007 року випуску. Крім того, один сідловий тягач марки VOLVO та один напівпричіп марки SCНМІТZ були затримані працівниками ДАІ на виконання постанови державного виконавця про розшук майна боржника. Зазначене майно (шість сідлових тягачів марки VOLVOі сім напівпричепів марки SCНМІТZ) було транспортною основою договору про спільну діяльність. Затримання і вилучення автотранспортної техніки порушило його права та законні інтереси як сторони договору про спільну діяльність, оскільки було вилучено майже половину техніки, що була транспортною основою спільної діяльності. У звязку з цим він не може отримати доходи, на які розраховував. Вилучення техніки проводилося на виконання вчинених приватним нотаріусом [PERSON] двох виконавчих написів. Вважає, що під час вчинення відповідачем нотаріальних дій, а саме; виконавчих написів, нотаріус [PERSON] порушив вимоги чинного законодавства України, зокрема: ст. 88 Закону України Про нотаріат і п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, якими передбачено, що нотаріус може вчинити виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості, або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Вперше вимога про повернення лізингового майна та виплату заборгованості за двома договорами про фінансовий лізинг заявлялася ще у 2008 року. 18 грудня 2008 року на підставі цієї вимоги приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] уже вчинялися виконавчі написи. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2010 року ці дії нотаріуса визнані незаконними, а виконавчі написи недійсними, оскільки річний строк, встановлений законодавством для вчинення виконавчого напису, закінчився. Закінчили свою дію і договори про фінансовий лізинг ще у жовтні 2010 року та у лютому 2011 року. Вчинення нотаріусом виконавчих написів суперечило ст. 88 Закону України Про нотаріат, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Порушені приватним нотаріусом [PERSON] і вимоги ч. ч. 2, 3 ст. 7 Закону України Про фінансовий лізинг, яка передбачає, що лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження. Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову. Таким чином, відмова лізингодавця від договору лізингу у часі повинна передувати реалізації лізингодавцем права вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Документом, на підставі якого нотаріусом вчинявся виконавчий напис, був рахунок-попередження компанії [PERSON] Корпорейшн № 01-1111 від 22 листопада 2011 року. Цей документ містить відмову лише від одного з двох договорів про фінансовий лізинг, проте від якого конкретно не вказано. Також у рахунку-попередженні міститься вимога про сплату повністю несплаченої ціни предмета лізингу і нарахованих відсотків за користування предметом лізингу згідно із графіком платежів до дати повної оплати заборгованості, або повернення лізингодавцю лізингового майна. Ця вимога є альтернативною, повна сплата ціни предмету лізингу або повернення предмету лізингу, що може свідчити про не безумовну та не остаточну відмову від договору фінансового лізингу. Крім того, ТОВ Н-Транс направляло приватному нотаріусу [PERSON] листа, який він отримав 16 грудня 2011 року, у якому вказувало на не безспірність вимог Компанії [PERSON] Корпорейшн. Однак, незважаючи на не безспірність вимог, відповідач приватний нотаріус [PERSON] всупереч вимогам закону все-таки вчинив виконавчі написі, чим порушив його (позивача) права та інтереси. Просив: визнати незаконними дії приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу [PERSON], які полягають у вчиненні ним 27 грудня 2011 року виконавчих написів за реєстровими №№ 2699 і 2700 на договорах про фінансовий лізинг № UKR02/0107F від 10 січня 2007 року та № UKR63/0706F від 25 липня 2006 року про повернення (витребування) від Товариства з обмеженою відповідальністю Н-Транс обєктів лізингу: 5 сідлових тягачів марки VOLVO, моделі FН 42Т В і 5 напівпричепів марки SСНМІТZ, моделі S01 та 10 сідлових тягачів марки VOLVO, моделі FН 42Т В і 10 напівпричепів марки SСНМІТZ, моделі SРR 24 L, відповідно; скасувати виконавчі написи за реєстровими №№ 2699 і 2700, вчинені 27 грудня 2011 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу [PERSON] на договорах про фінансовий лізинг № UKR02/0107F від 10 січня 2007 року та № UKR63/0706F від 25 липня 2006 року про повернення (витребування) від Товариства з обмеженою відповідальністю Н-Транс обєктів лізингу: 5 сідлових тягачів марки VOLVO, моделі FН 42Т В і 5 напівпричепів марки SСНМІТZ, моделі S01 та 10 сідлових тягачів марки VOLVO, моделі FН 42Т В і 10 напівпричепів марки SСНМІТZ, моделі SРR 24 L, відповідно. До участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, судом залучено ТОВ Н-Транс. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеному вище, просив суд задовольнити позов. Відповідач приватний нотаріус [PERSON] у суді позов не визнав та пояснив, що свої дії щодо вчинення 27 грудня 2011 року за заявою представника Компанії [PERSON] Корпорейшн двох виконавчих написів вважає правомірними, оскільки підстав для відмови у вчиненні цих написів не було. Строк для вчинення виконавчих написів за українським законодавством ним не перевірявся, оскільки за шведським законодавством строк позовної давності становить 10 років. При вчиненні виконавчих написів у цьому він теж не переконався. Уповноваженим представником Компанії [PERSON] Корпорейшн були подані документи, що підтверджували безспірність заборгованості боржника та встановлювали прострочення виконання зобовязання. Згідно із п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Згідно із п. 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженою вказаною постановою, йому надали необхідні документи для вчинення виконавчих написів, які свідчили про безспірність вимог. Лист від ТОВ Н-Транс він отримував, але до уваги його не приймав, оскільки для вчинення виконавчих написів були надані всі документи згідно із зазначеним Переліком, що підтверджувало безспірність вимог. Крім того, пояснив, що у позивача [PERSON] відсутнє право на оскарження нотаріальних дій щодо вчинення виконавчих написів як особи, прав та інтересів якої вони не стосуються. Просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити, оскільки при вчиненні виконавчих написів він діяв згідно із вимогами чинного законодавства. Представник третьої особи: Компанії [PERSON] Корпорейшн [PERSON] у суді позовні вимоги не підтримав, проти їх задоволення заперечував повністю, оскільки між позивачем і відповідачем відсутній предмет спору. Більш того, у позивача відсутнє право на оскарження нотаріальних дій щодо вчинення спірних виконавчих написів, так як прав та інтересів останнього не стосуються взагалі. Договір про спільну діяльність, укладений між ТОВ Н-Транс, ТОВ Лоджистікс Експерт і [PERSON] є фіктивним правочином, без наміру створення правових наслідків. Доводи позивача про те, що у Компанії [PERSON] Корпорейшн відсутнє право вимоги повернення лізингового майна, оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше одного року, є безпідставними, у звязку з тим, що зовнішньоекономічні договори про фінансовий лізинг № UKR63/0706F і № UKR02/0107F регулюються шведським матеріальним правом, що сторони узгодили у п. 15 цих договорів. Необґрунтованим та помилковим є і посилання позивача на те, що строк дії вказаних договорів про фінансовий лізинг закінчився. Позивач просто намагається скасувати правильні по суті виконавчі написи. Нотаріус при вчиненні спірних виконавчих написів діяв відповідно до вимог закону. Просив у позові відмовити. Представник третьої особи: ТОВ Н-Транс [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] підтримав та пояснив, що він підлягає задоволенню з наведених у позові підстав. [PERSON] особа: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області у судове засідання не зявилося, про час і місце судового розгляду повідомлялося належним чином, про причини неявки суд не повідомило. [PERSON] особа: Управління Державної автомобільної інспекції МВС України у судове засідання теж не зявилося, направило до суду заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 25 липня 2006 року і 10 січня 2007 року між Компанією [PERSON] Корпорейшн і ТОВ Н-Транс були укладені два договори лізингу № UKR63/0706F і № UKR02/0107F відповідно, за якими ТОВ Н-Транс на умовах фінансового лізингу в платне користування передано транспортні засоби: десять сідлових тягачів марки VOLVO, модель FН 42Т В, 2006 року випуску, і десять напівпричепів марки SCНМІТZ, модель SРR 24 L, 2006 року випуску (договір № UKR63/0706F від 25 липня 2006 року), та пять сідлових тягачів марки VOLVO, модель FН 42Т В, 2007 року випуску, і пять напівпричепів марки SCНМІТZ, модель S01, 2007 року випуску, (договір про фінансовий лізинг № UKR02/0107F від 10 січня 2007 року), (а. с. 19-33, 49-63). 08 вересня 2011 року ТОВ Н-Транс, ТОВ Лоджистікс Експерт і [PERSON] уклали договір про спільну діяльність на строк 30 листопада 2014 року (т. 1, а. с. 15-18). Згідно із п. 1.1 цього договору сторони зобовязалися спільно діяти для досягнення мети договору удосконалення послуг з переміщення продукції транспортними засобами по визначеній технології в ланцюгу поставок, удосконаленню логістичних операцій та функцій шляхом розробки, реалізації та використання системи організації раціонального процесу доставок по оптимальному маршруту, розробки основних напрямків управління інформаційними та матеріальними потоками в процесі руху товарів та з метою отримання прибутку від такої діяльності. За змістом п. 1.2 договору про спільну діяльність реалізація системи раціонального процесу доставок в частині транспортування здійснюється ТОВ Н-Транс як власною технікою, так і технікою, отриманою товариством у лізинг від Компанії [PERSON] Корпорейшн згідно із додатком № 1 (15 автомобілів марки VOLVO з напівпричепами). Відповідно до п. 4.1.3 даного договору вкладом позивача [PERSON] у рамках спільної діяльності є професійні знання, навички та вміння при розробці системи організації раціонального процесу доставок по оптимальному маршруту, розробки основних напрямків управління інформаційними та матеріальними потоками в процесі руху товарів. У 5.3 вказаного договору визначено, що [PERSON] належить 5 % від загального доходу, одержаного сторонами в результаті спільної діяльності. 27 грудня 2011 року приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу [PERSON] вчинив два виконавчих написи, зареєстровані в реєстрі за № 2699 і № 2700, про повернення лізингоодержувачем ТОВ Н-Транс на користь лізингодавця компанії [PERSON] Корпорейшн обєктів фінансового лізингу за договорами про фінансовий лізинг № UKR63/0706F від 25 липня 2006 року і № UKR02/0107F від 10 січня 2007 року (а. с. 214, 215). Зазначені вище виконавчі написи були вчиненні за заявами представника Компанії [PERSON] Корпорейшн від 27 грудня 2011 року вих. №№ 02/11 і 63/11 (а. с. 236-238). Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 7 Закону України Про фінансовий лізинг лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження. Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову. З наведених норм випливає, що праву вимоги повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса має передувати відмова лізингодавця від договору лізингу. Одним із документів на підставі якого нотаріус [PERSON] вчинив два виконавчих написи був рахунок-попередження № 01-1111 від 22 листопада 2011 року, направлений Компанією [PERSON] Корпорейшн на адресу ТОВ Н-Транс, який останнє отримало 30 листопада 2011 року (а. с. 239). Цим рахунком-попередженням Компанія [PERSON] Корпорейшн повідомляла ТОВ Н-Транс про прострочення лізингових платежів згідно із графіками договорів про фінансовий лізинг № UKR63/0706F від 25 липня 2006 року і № UKR02/0107F від 10 січня 2007 року та відмову від договору лізингу, якого конкретно договору є незрозумілим, і вимагало від ТОВ Н-Транс виконати свої зобовязання згідно із договором лізингу та переказати на рахунок у банку суми прострочених лізингових платежів. З наведеного вище вбачається, що Компанія [PERSON] Корпорейшн повідомила ТОВ Н-Транс про можливу відмову лише від одного з двох договорів фінансового лізингу. Суд вважає, що за таких обставин на момент вчинення виконавчих написів жоден із двох зазначених договорів про фінансовий лізинг не міг вважатися припиненим відповідно до вимог ст. 7 Закону України Про фінансовий лізинг. Таким чином, правові підстави для вчинення відповідачем приватним нотаріусом [PERSON] виконавчих написів були відсутні. Відмова від договору лізингу повинна бути безумовною і чітко вираженою, на що нотаріус при вчиненні виконавчих написів уваги не звернув. Згідно із ст. 87 Закону України Про нотаріат для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У ч. 1 ст. 88 Закону України Про нотаріат, п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 квітня 2004 року № 20/5, встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Згідно із п. 8 цього Переліку для одержання виконавчого напису щодо повернення обєкта лізингу подаються а) оригінал договору лізингу; б) засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення. В основі вчинення такої нотаріальної дії як виконавчий напис лежить факт безспірності певної суми заборгованості. У судовому засіданні встановлено, що 06 грудня 2011 року приватний нотаріус [PERSON] направляв на адресу ТОВ Н-Транс листи, у яких повідомляв про свій намір вчинити виконавчі написи на договорах про фінансовий лізинг № UKR63/0706F від 25 липня 2006 року і № UKR02/0107F від 10 січня 2007 року. 16 грудня 2011 року приватний нотаріус [PERSON] одержав від ТОВ Н-Транс листа, у якому дане товариство повідомляло, що категорично заперечує проти вчинення виконавчих написів, оскільки не вважає вимоги Компанії [PERSON] Корпорейшн безспірними (а. с. 227-228). У цьому листі ТОВ Н-Транс вказувало на те, що встановлений законом річний строк для вчинення виконавчого напису уже закінчився. Ним, ТОВ Н-Транс, подано Компанії [PERSON] Корпорейшн заяву на проведення взаємозаліку однорідних вимог за іншим укладеним ними 16 березня 2007 року договором про фінансовий лізинг № UKR41/0307F, що свідчить про наявність спору між ТОВ Н-Транс і Компанією [PERSON] Корпорейшн. Вчиняючи виконавчі написи, приватний нотаріус [PERSON] дану інформацію належним чином до уваги не прийняв. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження безспірності вимог Компанією [PERSON] Корпорейшн до заяв про вчинення виконавчих написів додавалися рахунки-попередження від 15 травня 2008 року, на підставі яких у грудні 2008 року уже вчинялися виконавчі написи, які у судовому порядку були визнані недійсними. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що документи, подані Компанією [PERSON] Корпорейшн приватному нотаріусу [PERSON], для вчинення виконавчих написів не були безспірними, що виключало можливість вчинення останнім виконавчих написів. Наведене свідчить про те, що оспорювані виконавчі написи приватний нотаріус [PERSON] вчинив з порушенням вимог ст. 7 Закону України Про фінансовий лізинг, ст. 88 Закону України Про нотаріат, п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 квітня 2004 року № 20/5, п. п. 1, 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Доводи відповідача нотаріуса [PERSON] і представника третьої особи: Компанії [PERSON] Корпорейшн [PERSON] стосовно того, що позивач [PERSON] не має прав оспорювати виконавчі написи від 27 грудня 2011 року на вимогах ч. 1 ст. 3 ЦПК України не ґрунтуються. Не надано суду відповідачем приватним нотаріусом [PERSON] і доказів того, що виконавчі написи вчинені ним у встановлені чинним законодавством строки. На підставі викладеного,

Outcome: approved