Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-03 00:00:00

24 жовтня 2012 року [PERSON] /[PERSON]/ М.М. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в якому просила залишити дітей на її виховання та утримання. 26 листопада 2012 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] /[PERSON]/ М.М. в якому просить визначити місце проживання їх з [PERSON] сина - [PERSON], разом з ним та змінити розмір аліментів визначених рішенням суду. Ухвалою суду від 07 грудня 2012 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] / [PERSON] / М.М. про визначення місця проживання дитини прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. В обґрунтування позовних вимог, позивач за первісним позовом [PERSON] /[PERSON]/ М.М. вказала, що від зареєстрованого шлюбу з [PERSON] вони мають двох малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. На даний час шлюб між ними розірвано, згоди щодо місця проживання дітей не досягнуто. На підставі того, що відповідач халатно відноситься до своїх батьківських обовязків та враховуючи висновок опікунської ради Комсомольської селищної ради про доцільність проживання дітей разом з матірю, [PERSON] просила задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. В свою чергу, [PERSON] в обґрунтування свого позову до [PERSON] вказав, що [PERSON] перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми, а обставини, що викладені в первісному позові не відповідають дійсності, крім того [PERSON] змінили замок у квартирі, що стало підставою предявлення до неї позову про вселення. Зазначив, що рішенням суду з нього на утримання дітей були стягнуті аліменти, а оскільки на даний час він ставить питання про визначення місця проживання сина [PERSON] разом з ним, підлягає зміні і розмір стягуваних з нього аліментів. [PERSON] зазначив, що [PERSON] не має змоги нормально виховувати дітей та позитивно впливати на їх розвиток, крім того в нього є сумніви щодо її матеріального становища, яке має змогу забезпечити дітей всім необхідним для їх нормального розвитку. Просив його позов задовольнити з вказаних вище підстав. Позивач за первісним позовом відповідач за зустрічною позовною заявою [PERSON] /[PERSON]/ М.М. та її представник [PERSON] у судовому засіданні наполягали на задоволенні первісного позову, посилаючись на обставини, викладені у ньому, заперечували проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що має всі належні умови для виховання дітей, а саме: житлову площу, постійне місце роботи, задовільний стан здоровя. Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічною позовною заявою [PERSON] та його представник [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON], не визнали, вказуючи, що мати перешкоджає спілкуванню батька з дітьми та налаштовує їх проти нього. Наполягали на задоволенні зустрічного позову. Представник третьої особи Опікунської ради Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області у судове засідання не зявились, надали заяву з проханням провести розгляду справи за їх відсутності. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного: Згідно зі статтею 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Згідно зі статтями 160, 161 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Судом встановлено, що 08 серпня 2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно до шлюбне прізвище [PERSON]. / а.с.10/ Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії 1-ВЛ №204386 та 1-ВЛ №047126. / а.с.6,7/ Між [PERSON] та [PERSON] не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання їх дітей. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14.09.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі ? частини його заробітку /доходу/. / а.с. 27/ Згідно положень Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити дитині належні умови проживання. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок, схваленої Постановою Верховною [PERSON] України №475-ХІУ від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок. Ураховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної [PERSON] від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, а також частин 7 і 8 статті 7 Сімейного кодексу України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини 3 статті 10, частини 1 статті 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно висновку спільного засідання комісії по захисту прав дитини та громадської комісії у справах дітей при виконкомі Комсомольської селищної ради від 08.10.2012 року, вирішено доцільним визначення місця проживання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з матірю [PERSON], за адресою: сел. Комсомольське, вул. Лермонтова, б.108 (30), кв.45. / а.с. 41,46/ [PERSON] /[PERSON]/ М.М. на підтвердження своїх посилань щодо позовних вимог надала наступні докази: З довідки про доходи [PERSON] вбачається, що вона працює на посаді менеджера ФОП [PERSON] з 23.11.2012 року, за період листопад-грудень 2012 року розмір заробітної плати склав 1391 грн. 31 коп. / а.с.42/ У матеріалах справи представлені характеристики [PERSON], учня [INFO], відповідно до яких діти характеризуються як старанні, дисципліновані учні, вказано, що вони проживають разом з матірю, яка приділяє належну увагу вихованню дітей, здійснює контроль за навчанням, відвідує батьківські збори, позитивно впливає на їх поведінку. Зазначено, що батько [PERSON] не відвідує батьківські збори, не здійснює контроль за навчанням дітей тощо. / а.с.44,45/ З довідки про доходи [PERSON] вбачається, що він працює на посаді майстра КП Шляхрембудз 01.07.2011 року, за період з травня 2012 року по жовтень 2012 року його заробітна плата склала 20792 грн. 84 коп. / а.с.43/ Відповідно до ч.1,2 ст. 171 Сімейного Кодексу України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сімї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сімї; дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Згідно ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. На час розгляду справи [PERSON] досяг десятирічного віку, [PERSON] виповнилося 6 років. З урахуванням вимог Сімейного кодексу України та інтересів дитини у судовому засіданні [PERSON] надав пояснення за відсутності батьків та у присутності представника Служби у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації Харківської області. [PERSON] висловив свою думку та вказав, що бажає жити з мамою, оскільки з мамою йому краще ніж з татом, він хоче час від часу зустрічатися та спілкуватися з батьком. При розмові з дитиною суд не встановив, що бажання дитини склалося під впливом фізичного або психічного насильства про що також засвідчила представник служби у справах дітей. Отже, судом встановлено, що ставлення сторін до виконання своїх батьківських обовязків є належним, умови для проживання та їх розвитку вони можуть забезпечувати нарівні. При визначенні місця проживання дітей, суд приходить до висновку про недоцільність розлучати дітей між собою, передавши одну дитину на виховання матері, а іншу батькові, оскільки це може негативно вплинути на їх звичний спосіб життя, а як наслідок психологічний стан та враховує думку [PERSON] про те, що він бажає жити з матірю. Також слід взяти до уваги, що діти зараз у віці, коли починає формуватися їх особистість й потребують постійного материнського догляду. Судом не беруться до уваги посилання [PERSON] на те, що [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми оскільки він не позбавлений можливості з цих підстав звернутися за захистом своїх прав встановивши часи та години таких спілкувань. Безпідставними є доводи [PERSON] про те, що [PERSON] впливає на дітей та навязує їм свою думку, оскільки такі твердження є припущеннями та нічим не підтверджені. З огляду на те, що малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матірю, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] в задоволенні його позовних вимог у повному обсязі та задовольнити позовні вимоги [PERSON] /[PERSON]/ М.М., визначивши місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] з матірю.

Outcome: approved