Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-31 00:00:00

В квітні 2012 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] та Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» Рівненська обласна філія про визнання договору фінансової поруки № 738/26-Ж-3 від 21 березня 2008 року, укладеного між Акціонерно- комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», в особі заступника керуючого Рівненської обласної філії [PERSON] та [PERSON] - припиненим на підставі ч.І ст.559 ЦК України, через відсутність його згоди на зміну зобовязання, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. 22 травня 2012 року [PERSON] звернулася в суд із заявою в порядку ст.32 ЦПК України про визнання договору фінансової поруки № 738/26-Ж-3 від 21 березня 2008 року, укладеного між Акціонерно- комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», в особі заступника керуючого Рівненської обласної філії [PERSON] та [PERSON] - недійсним на підставі ст.215 ЦК України, через недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 ЦК України, та ч.2 ст.65 СК України, яка передбачає укладення договорів одним із подружжя за згодою другого з подружжя. Згідно заперечень відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» на позовну заяву [PERSON] та [PERSON], позовні вимоги та посилання позивача на порушення ст.559 ЦК України вважаються безпідставними, оскільки, відповідно до п.2 ст.553 ЦК України, обсяг відповідальності поручителя не збільшується. Посилання на порушення ст.65 СК України не заслуговує на увагу, оскільки даною нормою не передбачено обовязку сторін договору поруки здійснювати нотаріальне посвідчення договору поруки та (або) проводити його державну реєстрацію, а отже твердження заявника щодо необхідності отримання від неї нотаріально завіреної згоди на укладення договору поруки її чоловіком [PERSON], є хибним. Відповідач зазначає, що порука є способом забезпечення виконання зобовязання, а не правочином щодо розпорядження майном, належним поручителю. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги у повному обсязі на зазначених у позовній заяві підставах та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином. Надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог позивача не заперечила. Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. В поданому запереченні до суду просить розглянути справу за відсутності уповноваженого представника ПАТ «Укрсоцбанк», з врахуванням аргументів Банку поданих у письмовому запереченні, в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Оцінюючи пояснення, досліджені надані суду докази в їх сукупності та встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. Судом встановлено, що 21 березня 2008 року між [PERSON] (далі - Позичальник) та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Рівненської філіі (далі - Банк) було укладено договір кредиту №738/26-Ж (далі - договір кредиту), згідно якого Банк надав Позичальнику грошові кошти в сумі 67000 доларів США зі сплатою 9,9% річних на купівлю однокімнатної квартири № 101, що розташована в м.Рівне по вул.С.Крушельницької, буд.73. В якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 21 березня 2008 року між Банком та Позичальником було укладено Іпотечний договір №738/26- Ж-2, а також 21 березня 2008 року між Банком та [PERSON] (далі - Позивач) було укладено Договір фінансової поруки №738/26-Ж-3 (далі - договір поруки), за яким [PERSON] зобовязався перед Банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми Кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту. Пунктом 3.1.2. договору поруки передбачено, що Позивач „зобов'язаний у випадку невиконання Позичальником та Поручителем забезпеченого порукою зобов'язання, відповідати перед Банком як солідарні боржники всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України може бути звернено стягнення". Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-ГЮ № 010004, встановлено, що з 28 квітня 2006 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мають двох малолітніх дітей, тому у відповідності зі ст.368 ч.З ЦК України, ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належать їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Юридичним наслідком договору поруки в даному випадку є розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю. Як зазначає [PERSON] вона не давала поручителю жодних повноважень на укладення будь-яких правочинів, юридичним наслідком яких є розпорядження спільним майном. Крім того, відповідно до ч.б ст. 203 та ст. 215 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Такий правочин вважається недійсним. Судом вбачається, що при укладанні спірного договору поруки допущено ряд суттєвих порушень, тобто його укладення порушило права інших осіб, а тому такий договір є недійсним. У відповідності зі ст.203 ч.І ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України. Крім того, судом встановлено, що 31 жовтня 2008 року між Позичальником та Банком було укладено додаткову угоду № 1 до договору кредиту про встановлення з 17.11.2008р. процентної ставки за користування кредитом на рівні 10,9 % річних. 31 липня 2009 року між Позичальником та Банком було укладено додаткову угоду № 738/26-Ж/1 до договору кредиту щодо збільшення суми кредиту до 69950 доларів США зі зміною відсоткової ставки до 11,16% річних. 24 вересня 2010 року між Позичальником та Банком було укладено додаткову угоду №738/26-Ж/2 до договору кредиту про збільшення відсоткової ставки до 14,00 % річних. 13 січня 2011 року між Позичальником та Банком було укладено додаткову угоду № 738/26-Ж/3 до договору кредиту про встановлення нової процентної ставки за користування кредитними коштами в розмірі 14,68 % річних. У відповідності зі ст. ст. 546, 547 ЦК України порука є видом забезпечення виконання зобов'язання, правочин щодо якого вчиняється у письмовій формі. Згідно зі ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає керед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 31 липня 2009 року між Банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 738/26-Ж-3/1 до договору поруки щодо збільшення суми кредиту до 69950 доларів США зі зміною відсоткової ставки до 11,16 % річних. Відповідно до умов п.3.3.2. договору поруки Банк зобовязаний „до моменту виконання забезпеченого порукою зобовязання, не змінювати умов Договору кредиту без попереднього письмового погодження Поручителя ". Відповідно до ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається. На виконання вимог чинного законодавства України при укладенні договорів поруки сторонами була дотримана письмова форма, вищезазначені вимоги, таким чином, в разі надання згоди на збільшення обсягу відповідальності Поручителя (Позичальника), ця згода обов'язково мала бути оформлена письмово. Згідно із ч.І статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Так, в договорі поруки Позивач поручався за виконання Позичальником зобов'язань по договору кредиту на загальну суму 67000 доларів США зі сплатою 9,9 % річних за користування грошовими коштами, строком повернення - до 20 березня 2033 року, а згідно додаткової угоди №738/26-Ж-3/1 від 31.07.2009 року на загальну суму 69950 доларів США зі сплатою 11,16 % річних, строком повернення - до 09 квітня 2028 року. В порушення вимог п. 3.3.2. договору поруки 31.10.2008 року, 24.09.2010 року, 13.01.2011 року між Позичальником та Банком було укладено Додаткові угоди до договору кредиту, згідно положень яких відсоткова ставка за користування кредитними коштами збільшилася з 9,9% до 14,68 %. З наведеного вбачається поетапне внесення змін до договору кредиту, згідно з якими обсяг відповідальності збільшується, в тому числі обсяг відповідальності Позивача без отримання його згоди на це та внесення відповідних змін до договору поруки. На переконання суду, внаслідок зміни зобов'язань значно збільшився розмір основного зобов'язання Позичальника перед Банком, що призвело до збільшення загальної суми заборгованості. Представник відповідача в своєму запереченні не довів, що зміни, які вносилися до договору кредиту № 738/26-Ж від 21.03.2008 року додатковими угодами до договору, були погоджені з поручителем [PERSON] Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що настали обставини, передбачені ч.І ст.559 ЦК України, і тому договір поруки від 21.03.2008 р. підлягає припиненню. Відповідно до ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved