Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 02 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту № 11227107000, відповідно до якого банк надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 50 000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 11227107000/П1 від 02 жовтня 2007 року, відповідно до умов яких він зобовязувався солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобовязання відповідачем [PERSON] за вищевказаним кредитним договором. Також 02 жовтня 2007 року був укладений договір поруки № 11227107000/П2 між банком та відповідачем [PERSON], відповідно до умов якого останній зобовязувався солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобовязання відповідачем [PERSON] за зазначеним кредитним договором. Позичальник зобовязання не виконує, в звязку з чим, станом на 15 січня 2010 року виникла заборгованість за кредитним договором № 11227107000 в розмірі 352242,99 грн. Відповідачам по справі направлялися досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, але ці вимоги до теперішнього часу не виконані. За таких обставин, позивач просив суд з урахуванням уточнених позовних вимог стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором яка виникла станом на 14 лютого 2011 року в розмірі 406 344,88 грн. та судові витрати (а.с.4-6, 54-55). Не погодившись із первісним позовом, відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просила суд визнати кредитний договір №11227107000 від 02 жовтня 2007 року та договори поруки №11227107000/П1 і №11227107000/П2 від 02 жовтня 2007 року, недійсними, визнати недійсним договір іпотеки № 11227107000/11227149000/3 від 02 жовтня 2007 року, зобовязати відповідача укласти з позивачем договір про надання кредиту в українській валюті в розмірі 252 000,00 грн. на період з 02 жовтня 2007 року по 02 жовтня 2017 року (а.с.80-91). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2012 року у якості правонаступника позивача залучено до участі у справі [PERSON] з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ». В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просила задовольнити позов у повному обсязі, проти зустрічної позовної заяви заперечувала, зазначивши, що кредитний договір та договори поруки, іпотеки укладені відповідно до норм чинного законодавства. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечував, просив задовольнити зустрічні позовні вимоги [PERSON], зазначивши, що кредит було надано на споживчі цілі під заставу власного майна. Видавати кредит на споживчі цілі в іноземній валюті з огляду на норми законодавства, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, банк не мав права, а тому, кредитний договір, а як наслідок і договори поруки та іпотеки є недійсними. Крім того, позичальник виконувала свої зобовязання за кредитним договором, але у звязку з фінансовою кризою та різким падінням курсу гривні до долара виникла така заборгованість. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, про слухання справи повідомлені належним чином, про причини не явки суду не повідомили. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 02 жовтня 2007 року між позивачем АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого відповідно до договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року стало ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», та відповідачем [PERSON] 02 жовтня 2007 року був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту №11227107000, відповідно до якого банк надав останній кредит в розмірі 50 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом строком до виконання сторонами взятих на себе зобовязань в повному обсязі (а.с.10-13). Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до умов кредитного договору погашення заборгованості здійснюється за графіком повернення кредиту і сплати відсотків, що встановлено частиною 1 кредитного договору №11227107000 від 02 жовтня 2007 року. Розділом 4 зазначеного кредитного договору встановлена відповідальність сторін, пунктом 4.1 якого передбачені штрафні санкції за порушення позичальником будь-яких своїх грошових зобовязань. В порушення умов кредитного договору, відповідач за первісним позовом [PERSON] свої зобов'язання виконувала не належним чином та не в повному обсязі, допустила прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за нею станом на 14 лютого 2011 року виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 406 344,88 грн., яка складається із заборгованості по кредиту 344 866,18 грн., заборгованості по відсоткам, нарахованих за користування кредитом 52 219,38 грн. та пені в розмірі 9 259,32 грн., що підтверджується розрахунком (а.с.56-66). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №11227107000 від 02 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачами за первісним позовом [PERSON] і [PERSON] того ж дня були укладені договори поруки №11227107000/П1 та № 11227107000/П2 відповідно, за умовами яких останні зобовязувалися відповідати перед банком в повному обсязі за повне та своєчасне виконання боржником зобовязань за кредитним договором. Договорами поруки пунктом 1 п.п.1.4 передбачено, що відповідальність поручителя та боржника є солідарною (а.с.14,15). Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Зі змісту вказаної норми вбачається можливим встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобовязання одночасно з боку декількох осіб. Однак така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч. 3 ст. 554 ЦК України). Лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою. Законом не заборонено укладення й кількох договорів поруки на виконання того самого зобовязання, але в цьому випадку ч. 3 ст. 554 ЦК України застосована бути не може. Поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, оскільки не можна вважати поруку їхньою спільною. За таких обставин кредитор має право предявити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, що виконав зобовязання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не укладали з банком спільного договору поруки, а тому вони не можуть нести солідарну відповідальність. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову, стягнувши солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість за кредитним договором №11227107000 від 02 жовтня 2007 року в розмірі 406 344 грн. 88 коп., стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість за кредитним договором №11227107000 від 02 жовтня 2007 року в розмірі 406 344 грн. 88 коп., загальну суму основного боргу стягнення на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ»за цим рішенням обмежити розміром 406 344 грн. 88 коп. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON], то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Як зазначено вище, судом встановлено, що 02 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №11227107000, відповідно до якого банк надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 50 000,00 доларів США на споживчі цілі (а.с.10-13). Статтею 99 Конституції України встановлено що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України. Разом з тим, обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Так основним законодавчим актом, регулюючим правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»кошти це гроші у національній або іноземні валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрі України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету. Відповідно до п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, яке затверджене Постановою Правління НБУ №275 від 17 липня 2001 року та зареєстроване у Міністерстві юстиції України 21 серпня 2001 року за №730/5921 за наявності Банковської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. З огляду на зазначене вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Що стосується вимог підпункту «в»п.4 ст.5 зазначено Декрету КМУ щодо наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою нормою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Згідно з розясненням Національного Банку України від 07 грудня 2009 року № 13-210/7871-22612 - операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Тобто надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України. Крім того, згідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. ст. 6, 627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства. Посилання [PERSON] у зустрічній позовній заяві та її представника [PERSON] у судовому засіданні на ст. 524 ЦК України щодо валютного зобовязання, яке має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, є хибними, оскільки факт підписання [PERSON] кредитного договору свідчить про згоду останньої з його умовами, в тому числі про отримання кредиту в доларах США. Крім того, ніщо не перешкоджало їй отримати кредит у національній валюті. Отже, судом встановлено, що оскільки спірний кредитний договір не суперечить положенням чинного законодавства України, то не має підстав для визнання його та договорів поруки, іпотеки недійсними. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з урахуванням результату розгляду справи з відповідачів за первісним позовом слід стягнути солідарно на користь позивача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ»судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

Outcome: partial