Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-07 00:00:00

В січні 2013 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 січня 2013 року вона домовилась з відповідачем про купівлю у нього торгівельних приміщень, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Вони домовились, щодо істотних умов договору, а саме: здійснюється продаж торгівельних приміщень; гроші продавець отримує від покупця до підписання договору; продавець повністю звільняє відчужувані торгівельні приміщення для вільного та безперешкодного користування ними покупцем; продавець оформлює договори купівлі - продажу нотаріального через сім днів після підписання договору; Всі ці умови укладення договорів купівлі-продажу обумовлені у письмових договорах купівлі-продажу від 15 січня 2013 року. По прохідному касовому ордеру №2 від 15 січня 2013 року вона сплатила 30тис.гривень за торгове приміщення розташоване за адресою: [ADDRESS] та по прохідному касовому ордеру №3 від 15.01.2013 року вона сплатила 20тіс.гривень. Відповідач гроші отримав, що підтверджується квитанціями до прохідним касовим ордерам. Вона з відповідачем уклала письмові договори купівлі-продажу, але відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення цих договорів. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не прибула з невідомої суду причини, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином. Суд розглядає справу на підставі ст. 224 ЦПК України - заочно. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В статті 202 ЦК України дано поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В частині четвертій цієї статті визначено, що дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 15 січня 2013 року між сторонами була укладена договір купівлі - продажу, внаслідок якої відповідач [PERSON] продав позивачу торгівельні приміщення, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. За продаж цього майна відповідач отримав 20 000 грн.(а.с. 4). За продаж торгівельного приміщення за адресою: [ADDRESS] він отримав 30 000грн. (а.с.5) Таким чином, суд вважає, що дії сторін свідчать про укладення ними договору купівлі - продажу торгівельних приміщень, розташованих в [ADDRESS] та підтверджують сплату позивачем обумовленої сторонами суми за продаж цього майна. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд визнає такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не потрібне. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved