Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-20 00:00:00

08 лютого 2012 року позивач звернувся до суду з позовом та просив постановити рішення, яким визнати договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 20.11.2009 року та зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 135556 удаваним правочином; визнати укладеним між [PERSON] та [PERSON] 20.11.2009 року договір купівлі-продажі земельної ділянки площею 0,2117 га, кадастровий номер 5110136900:33:011:0042, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Новгородська, 28. Свої вимоги мотивувала тим, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 20.11.2009р. було посвідчено договір дарування, який зареєстровано у реєстрі вчинення нотаріальних дій за №13556. Відповідно до зазначеного договору [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0.2117 га, кадастровий номер 5110136900:33:011:0042, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Новгородська, 28. Однак, фактично, між [PERSON] та [PERSON] укладався не договір дарування, а договір купівлі-продажу. Зазначені обставини підтверджує розписка, написана відповідачем 20.11.2009р. Відповідно до умов вказаної розписки, [PERSON] отримала від [PERSON] суму 3 196 000 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ складає 400 000 доларів США як оплату за земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Новгородська, 28, кадастровий номер 5110136900:33:011:0042. Грошові кошти за земельну ділянку [PERSON] були передані в присутності свідків. Таким чином, позивач посилається на те, що між нею та [PERSON] був укладений договір дарування, який приховував договір купівлі-продажу земельної ділянки, про що свідчить отримання [PERSON] грошових коштів. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Представник позивача [PERSON]- [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнав, пояснив, що між сторонами дійсно був укладений договір дарування, а [PERSON] жодних розписок на імя [PERSON] не складала. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відповідно до договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 17 червня 2009 року, належала земельна ділянка площею 0,2117 га, яка розташована в м. Одесі по вул. Новгородська, 28 що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯИ № 152824 (а.с. 11-12). 20.11.2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір дарування, який зареєстровано у реєстрі вчинення нотаріальних дій за №13556. Відповідно до зазначеного договору [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0.2117 га, кадастровий номер 5110136900:33:011:0042, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Новгородська, 28 (а.с. 8-9). Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Однак, в матеріалах справи міститься розписка від 20.11.2009 року, відповідно до якої вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] суму 3 196 000 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ складає 400 000 доларів США як оплату за земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Новгородська, 28, кадастровий номер 5110136900:33:011:0042, а від так, укладений договір дарування безоплатним не був. Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Таким чином, судом встановлено, що сторони домовилися про всі суттєві умови договору купівлі-продажу майна та відбулося повне його виконання, що підтверджується розпискою, яка недійсною в судовому порядку не визнавалась. При винесенні рішення суд бере до уваги те, що за клопотанням представника відповідача, який заперечував факт написання [PERSON] вказаної розписки, судом була призначена почеркознавча експертиза, проведення якої не відбулось у зв`язку з ненаданням представником відповідача зразків підпису та почерку [PERSON] в документах того часу та вільних зразків почерку відповідача, а з клопотанням про призначення повторної експертизи представник відповідача до суду не звертався. Згідно ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, що визнається сторонами, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно до п. 25 Пленуму Верховного Суду України постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК ) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Суд, враховуючи обставини справи, вважає, що договір дарування від 20 листопада 2009 року, згідно якого відповідач подарувала, а позивач прийняла у дар земельну ділянку площею 0,2117 га, що знаходиться в м. Одесі по вул. Новогородська № 28, є удаваним, оскільки укладався з метою приховування договору купівлі-продажу вказаної квартири, який насправді вчинили відповідач (продавець) та позивач (покупець). Зовнішнє волевиявлення сторін при укладенні даного договору дарування не збігається з внутрішньою волею сторін, оскільки позивач та відповідач насправді бажали укласти не договір дарування, а договір купівлі-продажу. Тому, суд, вважає, що вказаний договір є удаваним, оскільки він вчинявся з метою приховання договору купівлі-продажу земельної ділянки, який насправді було вчинено між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до п.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, а відтак підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved