Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.11.1999 року Управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації був складений та виданий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Зазначена земельна ділянка була передана у спільну приватну власність позивачу та [PERSON] (його діду), що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 23.11.1999 року. На цій земельній ділянці, за адресою м. Києва у Шевченківському районі на [ADDRESS], розташований будинок 48/100 частини якого належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право на особисту власність і на домоволодіння, що його видано Шевченківською РДА в м. Києві 17.06.1999 року та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 08.07.1999 року (№143-252 у реєстраційній книзі). На цю земельну ділянку поширюється режим спільної сумісної власності і частки співвласників у праві спільної сумісної власності визначені пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди, а саме: 48/100 частина належить позивачу, 52/100 частина належить померлому [INFO] р. [PERSON] 04.09.2008 р. позивач спільно з [PERSON] звернувся до Київського міського голови про внесення змін у рішенні Київської міської ради № 215/316 від 22.04.1999 р., за яким позивачу було виділено земельну ділянки, щодо визначення часток кожного із співвласників земельної ділянки. Станом на 19.11.2012 р. звернення залишилось без розгляду та задоволення. За таких обставин [PERSON] просить суд визначити частку співвласника земельної ділянки площею 0,0791 га за адресою: м. Київ, [ADDRESS], визначивши, що позивачу належить 48/100 частин земельної ділянки, зобов'язати відповідача видати позивачу відповідний документ щодо визначення розміру частки земельної ділянки належної позивачу. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Також просили покласти судові витрати на позивача. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги в частині визнання частки співвласника - 48/100 частин земельної ділянки за адресою: м. Київ, [ADDRESS]. Проте заперечував проти зобов'язання відповідача видати [PERSON] відповідний документ щодо визначення розміру частки земельної ділянки. Пояснив, що це не входить до компетенції Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що позивачу належить на праві власності 48/100 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Київ, [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на особисту власність і на домоволодіння виданого Шевченківською РДА в м. Києві 17.06.1999 року та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 08.07.1999 року (№143-252 у реєстраційній книзі) . Земельна ділянка площею 0,0791 у Шевченківському районі м. Києва на [ADDRESS], 23.11.1999р. на підставі рішення Київської міської ради від 22.04.1999 року № 215/316 передано [PERSON] у спільну приватну власність з гр. [PERSON] для обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку № [NUMBER] видано Київським управлінням земельних ресурсів 23.11.1999 р. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Як вбачається з матеріалів справи, в вересні 2008 р. [PERSON], [PERSON] звертались до київського міського голови з заявою про внесення змін до рішення Київської міської ради від 22.04.1999 р. щодо визначення часток кожного із співвласників земельної ділянки. Проте звернення залишилось без розгляду і задоволення. Зазначена обставина не заперечувалась представником відповідача. [PERSON], який був дідом позивача помер [INFO] р., що підтверджується …….. За таких обставин позивач змушений звернутися до суду з метою усунення перешкод в користуванні та розпорядження належної на праві власності земельної ділянки, реалізації прав, визначених ст. 190 ЗК України. За положеннями ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право, зокрема, продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, самостійно господарювати на землі. Приписами ст. 87 ЗК України передбачено, що право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Також відповідно до вимог ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно до ст. 361 ЦК України,співвласник має право спільно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Пленум Верховного суду України в п. 18 постанови "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004р. №7 роз'яснив, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення - за рішенням суду. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки. Учаснику спільної сумісної власності зазначене право належить за умови попереднього визначення розміру рівних земельних часток, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. За встановлених обставин, зважаючи на те, що представник відповідача не заперечує щодо задоволення позову в частині виділу [PERSON] належної йому частки земельної ділянки, беручі до уваги відсутність іншого порядку для захисту прав власника, суд вважає за можливе задовольнити позов [PERSON] в цій частині. Крім того позивач просить суд зобов'язати відповідача видати відповідний документ щодо визначення розміру частки земельної ділянки. Дана вимога задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Рішенням Київської міської ради від 15.03.2012 року №198/7535 "Про діяльність виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)" Головне управління земельних ресурсів перейменовано в Департамент земельних ресурсів, про що на підставі рішення Київради від 25.12.2012р. №717/9001 внесено відповідні зміни до рішення Київської міської ради від 19.12.2002 р. № 182/342 "Про затвердження Положення про головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації)". 01.01.2013р. набрали чинності Закони України "Про Державний земельний кадастр" та "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", які встановлюють модель ведення Державного земельного кадастру та державної реєстрації прав на земельні ділянки. Законом України №5037-VI від 04.07.2012р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно", що набрав чинності 08.08.2012р., припинено повноваження виконавчого органу Київської міської ради з ведення Державного земельного кадастру в м. Києві. Реєстрація прав власності на земельні ділянки відноситься до повноважень органу державної реєстрації прав, утворених Міністерством юстиції України в установленому порядку. Виходячи з наведеного, надання документів, які підтверджують розмір частки земельної ділянки, яка належить [PERSON] не відноситься до компетенції відповідача. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial