Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 15.11.2008 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя, різні вподобання та різні характери, а тому вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, все це призвело до того, що вони втратили почуття любові, поваги та взаєморозуміння, позивач вважає подальше збереження шлюбу недоцільним і просить суд шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач позов визнав, щодо розірвання шлюбу не заперечує. Згідно з п.4 ст.130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання відповідачем позову провадиться в порядку, передбаченому ст.174 цього Кодексу. За п.4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що сторони з 15.11.2008 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про одруження, про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, подружніх стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо вже десять місяців, наміру зберігати сімю не мають. З пояснень сторін також встановлено, що питання щодо участі батька в утриманні дитини буде вирішуватися позивачкою шляхом подання позову до суду про стягнення аліментів з відповідача, майнові спори між сторонами відсутні. Як передбачено ст..111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя , якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за недоцільне надавати сторонам строк для примирення, оскільки наведені для цього підстави відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Таким чином, проаналізувавши всі надані докази, суд приходить до висновку, що за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі. Тобто, судом приймається до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач бажає залишити прізвище-Соколова. На підставі ст.88 ЦПК України, ст.4 Декрету КМ України «Про державне мито» суд вважає за можливе стягнути з відповідача державне мито за реєстрацію розірвання шлюбу в органах РАЦС в розмірі 17 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved