Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-05 00:00:00

08 травня 2012 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Новомосковське автотранспортне підприємство». В останній редакції позову від 11.09.2012 року позивач звернулася до Публічного акціонерного товариства «Новомосковське автотранспортне підприємство» з вимогами про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що наказом № 147 від 01.09.2009 року вона була призначена на посаду заступника головного бухгалтера Публічного акціонерного товариства «Новомосковське автотранспортне підприємство», а з 21.10.2010 року на посаду головного бухгалтера зазначеного товариства. В період з 31.10.2011 року по 09.11.2011 року вона хворіла, після одужання, 09.11.2011 року написала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням. Заяву про звільнення разом з листком непрацездатності передала керівництву підприємства через іншого працівника. 11.11.2011 року вона зателефонувала бухгалтеру [PERSON] щоб отримати інформацію стосовно звільнення та з вимогою проведення остаточного розрахунку по заробітній платі, остання повідомила її, що вона звільнена з роботи з 10.11.2011 року за ст. 38 КЗпПУ (за власним бажанням), а проведення остаточного розрахунку при звільненні по заробітній платі заборонено головою правління Павленко В.І. Після цього вона неодноразово по телефону зверталася до бухгалтера [PERSON] , інспектора відділу кадрів [PERSON] з питанням розрахунку, але, вони повідомляли, що зазначене питання ще не вирішено керівництвом підприємства. 29.11.2011 року вона прийшла на місце роботи, їй була видана трудова книжка з записом про звільнення, але було відмовлено в проведення остаточного розрахунку. 12 січня 201 року вона письмово звернулася до керівництва ПАТ «Новомосковське автотранспортне підприємство» з вимогою провести розрахунок, на що листом від 20.01.2012 року вих.№ 56 їй було повідомлено, що згідно до наказу № 157 від 29.11.2011 року за неналежне виконання своїх обов`язків та посадової інструкції з неї утримано із заробітної плати 497,30 грн. Вищезазначений наказ виданий вже після її звільнення, коли між нею та відповідачем не було трудових відносин, із змістом наказу вона не була ознайомлена, з текстом наказом була ознайомлена тільки в суді. Позивач зазначає, що у відповідності до ст. 116 КЗпПУ, підприємство повинно було виплатити їй всі належні суми в день звільнення, одночасно, повідомити про розмір сум, належних до виплати. Відповідач порушив вимоги зазначеної статті КЗпПУ, не виплатив суми заробітної плати при звільненні до теперішнього часу, тому, відповідач, у відповідності до ст. 117 КЗпПУ, повинен сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені. Всього, відповідач повинен виплатити: -заробітну плату за жовтень 2011 року в сумі 1337 грн. -заборгованість згідно до листка непрацездатності в сумі 748,30 грн. -компенсацію за невикористану відпустку за 2011 рік в розмірі 842,28 грн. -середній заробіток за час затримки розрахунку (з 10.11.2011 року по 13.09.2011 року) в сумі 22\~939,84 грн. Крім того, в порушення вимог ст. 49 КЗпПУ, їй не видана довідка про середню заробітну плату. Крім того, діями відповідача їй причинена і моральна шкода, яка полягає в тому, що ненадання розрахунку поставило її в тяжке матеріальне становище, вона була змушена брати гроші в борг, відмовитися від запланованих покупок. Дії відповідача змусили її хвилюватися, вона перенесла душевні страждання, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків, додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну шкоду вона оцінює у 5 000 грн. В зв`язку з наведеним, позивач просила суд визнати незаконним та скасувати наказ № 157 від 29 листопада 2011 року Публічного акціонерного товариства «Новомосковське автотранспортне підприємство» «Про порушення Закону України «Про погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та за неналежне виконання своїх обов`язків та посадової інструкції головним бухгалтером підприємства», стягнути на її користь Публічного акціонерного товариства «Новомосковське автотранспортне підприємство»: заробітну плату за жовтень 2011 року в сумі 1337 грн.; заборгованість згідно до листка непрацездатності в сумі 748,30 грн.; компенсацію за невикористану відпустку за 2011 рік в розмірі 842,28 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку (з 10.11.2011 року по 13.09.2011 року) в сумі 22\~939,84 грн.; в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 5 000 грн.; зобов`язати відповідача надати їй довідку про заробітну плату. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги частково, посилалися на підстави звернення до суду, викладені в позовній заяві, зазначили, що 16.10.2012 року відповідач виплатив 2\~579,74 грн. заборгованості по заробітній платі, тому, вимоги підтримують частково, просили визнати незаконним та скасувати наказ № 157 від 29 листопада 2011 року; стягнути на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 497,30 грн.; середній заробітної за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 27\~000,96 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 5\~000 грн.; судові витрати. Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Новомосковське автотранспортне підприємство» в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що 29.11.2011 року позивачу була видана трудова книжка, витяг з наказу про звільнення, обхідний аркуш працівника що звільняється з роботи. Бухгалтер підприємства [PERSON] ознайомила позивача з наказом № 157. В кабінеті голови правління в присутності працівників підприємства [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , позивач кинула документи, відмовилася одержувати розрахунок по заробітній платі і покинула підприємство. [PERSON] була нарахована загальна сума 2\~431,08 грн., але, за отриманням до підприємства вона не з`являлася. Крім того, позивачем пропущений строк звернення до суду, визначений ст. 233 КЗпПУ. Стосовно наказу № 157 може пояснити, що він був виданий 09.11.2011 року, але в наказі дата помилково була зазначена як 29.11.2011 року. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] є її дочкою, їй відомо, що дочка звільнилася з роботи за власним бажанням з 10.11.2011 року, фактично, до звільнення її примусило керівництво підприємства. При звільнені не отримала заробітну плату, особисто вона направляла неодноразово заяву про проведення виплат на підприємство, була надана відповідь, але, текст не пам`ятає. Дочка була змушена брати кошти в борг, переживала з цього приводу. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] є її подругою. Їй відомо, що [PERSON] працювала в АТП головним бухгалтером, 11.11.2011 року звільнилася з роботи за власним бажанням. Також, вона була свідком того, як [PERSON] дзвонила в бухгалтерію підприємства з питанням про виплату заробітної плати, зі слів позивачки їй відомо, що заробітна плата не була виплачена, відмовляло керівництво. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює бухгалтером Публічного акціонерного товариства «Новомосковське автотранспортне підприємство». [PERSON] працювала головним бухгалтером підприємства, 10.11.2011 року була звільнена за власним бажанням. 29.11.2011 року [PERSON] прийшла на підприємство, була ознайомлена з наказом про звільнення в кабінеті голови правління підприємства, інспектор відділу кадрів [PERSON] вручила [PERSON] зазначений наказ. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює інспектором відділу кадрів Публічного акціонерного товариства «Новомосковське автотранспортне підприємство». 10.11.2011 року позивач [PERSON] була звільнена з роботи з посади головного бухгалтера за власним бажанням. Вона неодноразово телефонувала з питання заробітної плати, також, повідомила що прийде на підприємство 29.11.2011 року. Саме в цей день позивач прийшла, отримала в неї трудову книжку, наказ про звільнення. Також вона вручила [PERSON] наказ № 157 від 29.11.2011 року, але, остання відмовилася його отримати. Акт про відмову в отриманні наказу не складався. Пізніше, в кабінеті голови правління [PERSON] залишила зазначений наказ, відмовилася отримувати заробітну плату, про що був складений акт. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює головним бухгалтером Публічного акціонерного товариства «Новомосковське автотранспортне підприємство». До 10.11.2011 року зазначену посаду займала позивач [PERSON] , яка звільнена за власним бажанням. Їй відомо, що позивач не отримувала заробітну плату, яка їй була нарахована, а 29.11.2011 року прийшла на підприємство де в кабінеті голови правління [PERSON] був вручений наказ про звільнення. [PERSON] залишила на столі наказ № 157 від 29.11.2011 року і відмовилася отримувати заробітну плату. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на посаді головного бухгалтера Публічного акціонерного товариства «Новомосковське автотранспортне підприємство», звільнена на підставі ст. 38 КЗпПУ (розірвання трудового договору з ініціативи працівника) з 10.11.2011 року. Судом встановлено, що Публічним акціонерним товариством «Новомосковське автотранспортне підприємство» був виданий наказ № 157 від 29 листопада 2011 року «Про порушення Закону України «Про погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та за неналежне виконання своїх обов`язків та посадової інструкції головним бухгалтером підприємства», відповідно до якого, було вирахувано з заробітної плати [PERSON] 497,30 грн. (50% штрафних санкцій за порушення граничного строку сплати грошового зобов`язання підприємством податку на додану вартість з земельного податку з юридичних осіб за липень 2011 року.) Стосовно строків оскарження зазначеного наказу, суд приходить до наступного. У відповідності до ст. 225 КЗпПУ, працівник може звернутися до суду з питанням про оскарження наказу в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у спорах про виплату належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Суд приходить до переконання, що позивачкою [PERSON] не був пропущений строк звернення до суду з вимогами про визнання наказу № 157 від 29 листопада 2011 року незаконним, оскільки, відповідачем у справі не надано доказів того, що [PERSON] був вручений зазначений наказ. Судом встановлено, що з наказом позивачка була ознайомлена тільки при розгляді справи в суді. Відповідачем суду наданий акт № 483 від 29 листопада 2011 року, згідно до якого, [PERSON] відмовилася підписувати та одержувати наказ № 157 від 29.11.2011 року. Суд критично ставиться до зазначеного акту, не приймає його до уваги, з наступного. Так, свідок [PERSON] , яка працює інспектором відділу кадрів Публічного акціонерного товариства «Новомосковське автотранспортне підприємство», в судовому засіданні пояснила, що позивач 29.11.2011 року у неї в кабінеті отримала трудову книжку і наказ про звільнення, також їй було вручений наказ № 157 від 29.11.2011 року, але, остання відмовилася його отримати, акт про відмову в отриманні наказу не складався. У відповідності до вимог КЗПпУ, наказ про відрахування із заробітної плати повинен під розписку бути оголошений працівнику. Відповідачем не надано доказів ознайомлення [PERSON] з наказом № 157 від 29.11.2011 року, тому, суд приходить до переконання, що позивачкою [PERSON] не був пропущений строк звернення до суду з приводу оскарження за значеного наказу. Стосовно вимог позивача про визнання незаконним та скасування наказу № 157 від 29 листопада 2011 року, суд приходить до наступного. Як зазначалося вище, позивач була звільнена з роботи 10.11.2011 року, а наказ № 157 про відрахування сум з її заробітної плати був виданий 29.11.2011 року, тобто, через 19 днів після її звільнення. У відповідності до ст. 21 КЗпПУ, трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. Таким чином, накази щодо дисциплінарних стягнень, відрахувань з заробітної плати працівника, можуть бути видані тільки в період дії трудового договору. Крім того, при винесенні дисциплінарного стягнення або покладенні на працівника матеріальної відповідальності, власник підприємства, або уповноважений ним орган повинен зажадати письмові пояснення, що не було зроблено. Представник відповідача посилався на те, що наказ № 157 був виданий 09.11.2011 року, і в наказі помилково зазначена дата 29.11.2011 року, при цьому, надав книгу наказів. Суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача, оскільки, суду так і не наданий був наказ, датований 09.11.2011 роком, крім того, суд приходить до переконання, що запис в книзі наказів сфальсифікована, оскільки рік видання наказу взагалі зазначений 2012\~рік.\~ В зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що наказ № 157 від 29 листопада 2011 року Публічного акціонерного товариства «Новомосковське автотранспортне підприємство» «Про порушення Закону України «Про погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та за неналежне виконання своїх обов`язків та посадової інструкції головним бухгалтером підприємства» є незаконним і підлягає скасуванню, а отже, відповідач повинен виплатити позивачу 497,30 грн. сум заробітної плати, які не виплачені в зв`язку з виданням зазначеного наказу. Стосовно вимог позивача про стягнення заробітної плати. У відповідності до ст. 116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Судом встановлено, що позивачці до 16.10.2012 року заробітна плата не була виплачена, крім суми 497,30 грн., відповідачем суду також не надано доказів про наявність, у відповідності до ст. 116 КЗпПУ, письмового повідомлення про належні позивачу суми. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звільнена 10.11.2011 року, неодноразово зверталася до відповідача з вимогою про виплату сум при звільненні. Суд приходить до переконання, що Публічне акціонерне товариство «Новомосковське автотранспортне підприємство» повинно було виконати вимоги ст. 116 КЗпПУ, повідомити [PERSON] про нараховані суми, належні при звільненні, виплатити належну їй заробітну плату, що не було зроблено. Відповідно до ст.117 КЗпПУ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Оскільки судом встановлено, що суми, належні працівникові при звільненні не були виплачені у строки, зазначені в статті 116 КЗпПУ з вини відповідача, він повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідачем надавалися декілька довідок про середній заробіток позивача [PERSON] , але сторони погодилися та не оспорювали довідку, відповідно до якої, середньоденний заробіток позивача складає 109,76 грн.. Як зазначалося вище, позивач була звільнена 10.11.2011 року. Середній заробіток за період з 10.11.2011 року по 06.11.2012 року складає 27 220,48 грн. (109,76 грн. х 248 роб.днів) Позивачкою також, заявлені вимоги про відшкодування завданої моральної шкоди. У відповідності до ст.237-1 КЗпПУ, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приходить до переконання, що діями відповідача, які полягають в порушенні вимог ст. 116 КЗпПУ (невиплаті сум, які належать працівникові при звільненні), позивачу була завдана моральна шкода, порушення її прав вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, але, враховуючи обставини справи, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є завищеними, а тому, такими, що підлягають частковому задоволенню, на суму 2\~000 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно наданих квитанцій, позивач поніс судові витрати у вигляді оплати юридичної допомоги в сумі 1\~000 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: partial