Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання останньої такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованого по вул.Соценка, 76 в с.Виноградове і зняття з реєстрації, треті особи Цюрупинський РС УДМС України в Херсонській області та орган опіки та піклування Цюрупинської районної державної адміністрації. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що вона є власником житлового будинку, розташованого по вул.Соценка, 76 в с.Виноградове. У даному будинку зареєстрована її донька відповідач по справі, яка близько 2 років в будинку не проживає, не оплачує за комунальні послуги, в утриманні будинку ніякої участі не приймає, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, проживає зі своєю сімєю окремо. З донькою та зятем часто сваряться, не хоче її бачити у своєму будинку. Вважає, що вона, тобто донька, зі своїм малолітнім сином повинні бути зареєстровані там, де проживають разом з чоловіком, а саме в будинку № 24 по вул.9 Січня в с.Виноградове. Просить позов задовольнити та зняти відповідача з реєстрації за вищезазначеною адресою. Відповідач [PERSON] позов не визнала та пояснила, що вона дійсно зареєстрована в [INFO]. Її малолітній син тимчасово зареєстрований в [INFO], однак даний будинок належить храму с.Виноградове. Ні вона, ні її чоловік, ні його батьки власного будинку не мають, тому виписавшись з будинку, де вона зареєстрована, не матиме можливості зареєструватися. Крім того, через постійні сварки з матірю та не впускання в будинок, вона не може там проживати. З вітчимом, який проживає з матірю, вони також сваряться, він виражається в її адресу нецензурною лайкою, у звязку з чим вимушена була звернутися до міліції. Коли навчалася в м.Херсоні, постійно на вихідних приїжджала додому в будинок, де проживає матір, тому пояснення матері та її співмешканця, що вона під час навчання не проживала в будинку є безпідставними. Мати перешкоджає проживати та користуватися будинком, де вона зареєстрована, тому з цих підстав не проживає в зазначеному будинку. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник органу опіки та піклування [PERSON] проти задоволення позову заперечила, пояснивши, що згідно вимог чинного законодавства дідусь та бабусь також повинні піклуватися про своїх внука та внучку і якщо в матері малолітньої дитини не має житла, то вона не повинна бути знята з реєстрації. Від представника Цюрупинського РС УДМС України в Херсонській області надійшла заява про розгляд справи за відсутності їхнього представника. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 23.01.2013р. пояснила, що знає сторін по справі. Відповідач близько 2 років в будинку, де мешкає позивач, не проживає. Між ними, тобто позивачем та відповідачем, склалися неприязні стосунки. Малолітній син відповідача прописаний за іншою адресою, де проживають відповідач разом з чоловіком. У судовому засіданні 23.01.2013р. свідок [PERSON] суду пояснила, що живе по-сусідству з позивачем. Відповідач більше року в будинку позивача не проживає, а мешкає разом з малолітнім сином та чоловіком в іншому будинку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 06.03.2013р. пояснила, що являється матірю чоловіка відповідача [PERSON]. Її чоловік, тобто свідка [PERSON], священик. Вони мають трьох дітей, проживають у будинку, але правовстановлюючих документів на нього не мають. Будинок належить храму с.Виноградове. Зареєструвати відповідача не можуть, оскільки будинок їм не належить, лише готують відповідні документи для оформлення права власності. Була свідком, коли діти хотіли забрати насос, а вітчим ображав відповідача нецензурною лайкою, принижував її. Свідок [PERSON] пояснив, що позивач це його дружина. Її донька, відповідач по справі, проживає разом з чоловіком за іншою адресою. В період, коли відповідач навчалася в м.Херсон, додому не приїжджала. З матірю відповідач в неприязних стосунках. Був випадок, коли відповідач з чоловіком прийшли до них додому, щоб забрати насос, але він був проти цього та почав сваритися на неї, висловлюватися в її адресу нецензурною лайкою, поки остання не покинула домоволодіння. Відповідач не проживає з матірю з 2006р. У судовому засіданні [PERSON] пояснив, що знає сторін по справі. Відповідач з моменту, коли вийшла заміж в будинку позивача не проживає. У грудні 2012р. він разом з [PERSON] приїхали до позивача, щоб зняти та забрати поливний насос. В цей момент вийшов чоловік позивача та почав кричати, ображати відповідача, виражатися в її адресу нецензурною лайкою. До будинку не впускав. Свідок [PERSON] пояснила, що вона являється донькою позивача та сестрою відповідача. [PERSON], як вийшла заміж, в будинку матері не проживає, постійно просить допомагати їй. У будинку проживає матір, чоловік матері та інколи приїздить син чоловіка, який проживає в м.Херсоні. Мати з сестрою постійно сваряться. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши отримані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Право на житло гарантоване людині статтями 47, 48 Конституції України. Так, ч.3 ст.47 Конституції проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. Відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, розташованого по вул.Соценка, 76 в с.Виноградове, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого БТІ від 04.09.2006р. Відповідно до довідок Цюрупинського РС УДМС України в Херсонській області та Виноградівської сільської ради від 16.11.2012р. за адресою: с.Виноградове вул.Соценка, 76 зареєстрована відповідач [PERSON] \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Водночас, відповідно до вимог ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як встановлено в судовому засіданні, що дійсно відповідач разом зі своєю малолітньою дитиною в будинку № 76, що розташований по вул.Соценка в с.Виноградове не проживають, однак не могла цього зробити через перешкоди, які їй створюють позивач та члени її родини, а саме - через постійні сварки та не пускання до будинку. Дані обставини також шкодять здоровю малолітньої дитини відповідача (онука позивача). Позивач не заперечувала факт сварки між нею та відповідачем та не пускання її до будинку. Дану обставину підтвердили і свідки допитані в судовому засіданні. Тобто, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає в будинку близько двох років вимушено, не з власної волі, а через наявність об'єктивних перешкод, з боку позивача та членів її родини. Відповідно до наданої Виноградівської сільської ради відповіді від 11.02.2013р. будинок, в якому тимчасово зареєстрований малолітній син відповідача, що розташований в с.Виноградове по вул.9 Січня, 24 на балансі сільської ради не перебуває. Дане приміщення належить Свято-Покровському храму с.Виноградове і за клопотанням парафіяльної ради Свято-Покровської парафії с.Виноградове, з заявою батька та матері дитини [PERSON], 27.10.2012р.н., який є сином відповідача, було надано дозвіл на тимчасову реєстрацію місця проживання новонародженої дитини, так як за місцем реєстрації відповідача зареєструвати дитину не вдалося через категоричну відмову позивача. Частина 2 статті 13 ЦК України передбачає, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах щодо визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини його відсутності понад встановлені строки. Законодавство не містить переліку підстав, які вважаються поважними причинами відсутності за місцем мешкання, і за наявністю яких особа не може бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Поважність причин відсутності особи за місцем мешкання, визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Відповідач іншого житла не має. Вказане підтверджується довідкою реєстраційної служби Цюрупинського РУЮ Херсонської області від 13.03.2013року, де зазначено, що за гр.[PERSON] в Державному реєстрі речових права, право власності не значиться. Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Частиною першою статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом частини першої статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано суду жодного доказу обґрунтованості неповажності причин не проживання відповідача за місцем реєстрації. З пояснень самої позивача та свідків вбачається, що між відповідачем та позивачем склалися неприязні стосунки, через що остання не впускає відповідача до будинку та має намір визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти з реєстрації, однак така підстава звернення до суду суперечить положенням чинного законодавства, а тому в задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed