Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-10 00:00:00

У липні 2012р. ЖКП № 3 (яке в процесі розгляду справи було реорганізовано в ККП Керуюча компанія Приморська, яке залучено до справи в якості належного позивача) звернулося з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 2407 грн. 07 коп. за період з березня 2009р. по березень 2012р. та судових витрат. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та пояснила, що відповідач № 1 мешкає та зареєстрований з жовтня 1997р. у квартирі [ADDRESS], а відповідачка № 2 є власником цієї квартири, але вони несвоєчасно вносять плату за утримання будинку та прибудинкової території, в результаті чого з березня 2009р. по березень 2012р. виникла заборгованість в сумі 2407 грн. 07 коп. з урахуванням виплат, які здійснені у 2011-2012р., яку просила стягнути з відповідачів солідарно. Судові витрати, сплата яких була відстрочена до винесення рішення, просила покласти на відповідачів. [PERSON] позов не визнав та пояснив, що його мати після придбання за договором купівлі-продажу у належній їй квартирі за зазначеною позивачем адресою не мешкає, т.я. знаходиться за межами України в Російській Федерації. Він прописаний за зазначеною адресою, однак фактично з кінця травня 2008р. по теперішній час мешкає у Володарському районі Донецької області. Крім того, позивачем не укладено договір на надання послуг, що позбавляє його права вимагати сплати заборгованості; у тих квитанціях, які надсилав ЖКП, а на теперішній час ККП, не зазначено за яки послуги стягуються витрати; окрім того, позивач не виконує необхідних робіт по утриманню будинку, у звязку з чим будинок знаходиться в незадовільному стані, зокрема у тому підїзді, де він мешкає, протикає крівля, відсутні віконні рами та скло в деяких вікнах, не освітлюються сходи; частина ремонтних робіт у підїзді виконана мешканцями за свій рахунок. За зазначеними підставами просив відмовити в задоволенні позову. У тому випадку, якщо суд не прийме до уваги його доводи, просив застосувати положення про строки позовної давності, оскільки в розрахунок заборгованості включений період часу, починаючи з березня 2009р. по липень 2009р. включно, який знаходиться за межами строку позовної давності. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що в квартирі, що належить їй на праві власності, не проживає, т.я. місцем її постійного мешкання є житло в м. Ростов-на-Дону, тому витрати по утриманню будинку відшкодовувати не повинна. В останні судові засідання не зявилась, надавши довіреність представляти її інтереси відповідачу № 1. [PERSON], як представник відповідачки № 2, позов не визнав та навів аналогічні своїм заперечення. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню на підставі наступних правових норм та з урахуванням встановлених фактичних обставин справи. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинно бути виконано належним чином та відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги (надалі Закон...) та п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинкових територій (надалі Правила...), затверджених постановою КМУ № 572 від 08.10.1992р. (з наступними змінами) власник житлового приміщення зобовязаний своєчасно вносити плату за експлуатаційні витрати. Відповідно положень ч.4 ст. 319 ЦК України власність зобовязує. Згідно з ч.1,2 ст. 10 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами... Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобовязані брати участь у загальних витратах, повязаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у будинку. Судом встановлено та це підтверджується матеріалами у справі копією рішення суду від 02.03.2011р., особовим рахунком № 6382 та не заперечується сторонами, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] з 24.06.2003р., в якій зареєстрований відповідач [PERSON] з жовтня 1997р. Починаючи з березня 2009р. відповідачами не сплачувались послуги з утримання житлового фонду, внаслідок чого станом на березень 2012р. виникла заборгованість в розмірі 2407 грн. 07 коп. Цей розмір заборгованості підтверджується розшифровкою особового рахунку з розрахунком боргу. За таких обставин, з урахуванням того факту, що відповідачка [PERSON] є власником квартири, що є частиною будинку, який обслуговує позивач, як експлуатаційна організація, вона зобовязана нести витрати по утриманню майна відповідно до розміру її долі. Між тим, [PERSON], як син власника, будучи зареєстрованим за адресою квартири матері, відповідно довідки Республіканської сільської ради Володарського району Донецької області проживає в [INFO] Космодем*янської б. 25 з травня 2008р. по теперішній час, тому, не будучи членом родини власника та не мешкаючи однією родиною з останнім не зобовязаний нести відповідальність за позовом. Заперечення відповідача № 1 в тій частині, що позивачем, також як і його попередником, не був укладений договір про надання послуг на утримання будинку та прибудинкової території, суд до уваги не приймає, т.я. відповідно ст. 20,21 Закону... визначено обовязки споживача і виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата послуг у строк, встановлений договором або законом. Обовязок власника квартири укласти відповідний договір передбачено також п.7 Правил... Тому посилання відповідача на те, що позивач не уклав з ними відповідний договір та не зробив це протягом часу розгляду справи у суді, а тому вони не зобовязані сплачувати послуги, суд вважає безпідставними, т.я. факт неукладення договору не звільняє відповідачки від сплати нарахованих платежів. Посилання відповідача на те, що будинок утримується у неналежному стані через ненадання якісних послуг, не в повному обсязі та за незрозумілими для нього тарифами, суд розцінює як безпідставні, оскільки вони не доведені відповідачем та не можуть бути підставою звільнення його та власника квартири від погашення заборгованості. Також суд залишає без уваги заперечення відповідача в частині встановлення невідповідності тарифів на послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, оскільки тарифи встановлені рішенням компетентного органу, яке відповідачами не оскаржувалося. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 Закону… до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін (тарифів) на житлово-комунальні послуги. Згідно із ч.3 ст. 31 Закону… органи місцевого самоврядування затверджують ціни (тарифи) в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Таким чином, позивачем заборгованість нарахована, виходячи із встановлених у визначеному порядку тарифів. Розглядаючи заперечення відповідача проти позову в тій частині, що за період часу з березня 2009р. по березень 2012р. його мати не може нести відповідальність по сплаті витрат, т.я. не мешкає на території України, судом не приймаються до уваги, оскільки відповідно до зазначених вище норм закону власність зобовязує. Одночасно, заперечення [PERSON] в частині урахування строку позовної давності для звернення позивача до суду повинні бути прийняті до уваги, оскільки розрахунок боргу виконаний, починаючи з березні 2009р. Відповідно до положень ст.ст. 257, 267 ЦК України строк позовної давності встановлюється тривалістю у 3 роки та ця давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як слідує з тексту позову та розрахунку заборгованості, борг позивачем розраховано з березня 2009р., а позов предявлено у липні 2012р. Таким чином, період часу з березня по червень 2009р. включно знаходиться за межами строку позовної давності та поважних причин його пропуску та необхідності поновлення позивачем не заявлено. Тому сума 459 грн., в яку входить нарахування за березень - червень 2009р. підлягає виключенню з загальної суми боргу. Виходячи з цього, з відповідачки № 2 слід стягнути 1950 грн. 75 коп. (4245 грн. 75 коп. сума нарахувань мінус сплата 1819 грн. 68 коп. мінус сума повернення 19 грн. мінус 456 грн. 32 коп. сума за строком позовної давності = 1950 грн. 75 коп.) за період з липня 2009р. по березень 2012р. з урахуванням платежів, які проведені з грудня 2010р. по березень 2012р. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позов частково, а саме стягує заборгованість тільки з відповідачки № 2 та у сумі з урахуванням строку позовної давності, а в іншій частині відмовляє. З відповідачки № 2 слід стягнути судовий збір на користь держави відповідно ст. 88 ЦПК України, оскільки при зверненні позивача до суду судовий збір сплачено не було та відстрочено до винесення рішення.

Outcome: partial