Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-25 00:00:00

В травні 2012 року позивач звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Євраз [PERSON]» (надалі-ПАТ «Євраз [PERSON]») просив стягнути з відповідача на свою користь спричинену моральну шкоду в сумі 218800,00 грн. На підтвердження заявлених вимог позивач вказав, що з 01.06.1990 року по 26 11.2008 року працював на підприємстві відповідача машиністом бульдозера 6-го розряду по переміщенню гірничої маси на складах ДСФ ПАТ «Євраз [PERSON]». Висновком МСЕК від 22.12.2008 року йому встановлено первинно 40% професійної втрати працездатності і III група інвалідності по профзахворюванню вібраційна хвороба - безстроково. Протягом 18 років та 5 місяців працював в умовах важкої фізичної праці, згідно з [PERSON] розслідування професійного захворювання від 04.12.2008 року, важкість праці машиніста бульдозера відноситься до III класу 2 ступеню шкідливості. Початок захворювання периферичної НС з 1991 року, поступове погіршення стану з 2002 року, з 2007 року захворювання прийняло безперервно рецидивуючий характер, рішенням Лікувальної-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 27.05.2008 року встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба 1-2 ст. від дії загальних вібрацій; синдром полірадикулоневропатії з вираженими порушеннями біомеханіки хребта, дистрофічними проявами у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу, деформуючого артрозу ліктьових і колінних суглобів ПФ 1 ст., стабільним больовим синдромом, помірно виражені церебрально-переферичний і антено-депресивний синдром. Внаслідок захворювань позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичних обмеженнях, постійному фізичному болю та душевних стражданнях. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просили відмовити в задоволенні в повному обсязі, вважали факт спричинення шкоди саме ПАТ «Євраз [PERSON]» не доведеним, зазначили, що не повинні відповідати за моральну шкоду, заподіяну позивачу, оскільки останній працював також і на інших підприємствах в шкідливих умовах, крім того отримує страхові виплати. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] встановлено, та не заперечувалось сторонами, що трудовий стаж позивача в шкідливих умовах склав 32 роки 2 місяці, з них 18 років 5 місяців в шкідливих умовах на підприємстві ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ПАТ «Євраз [PERSON]» з 01.06.1990 року на посаді машиніста бульдозера 6-го розряду по переміщенню гірничої маси, 26.11.2008 року звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком (а.с.5-6). [PERSON] розслідування професійного захворювання від 04.12.2008 року (а.с 7-8) причиною професійних захворювань позивача є робота протягом 32 років 10 місяців в умовах впливу загальної вібрації, що перевищувала ГДР: фактичний рівень 114 дБ при ГДР 107 дБ.. Встановлено порушення керівництвом ВАТ «Суха Балка», АТЦ ВАТ «Суха Балка» вимог ст..153 КЗпІІ України та ст.13 Закону України «Про охорону праці». Рішенням Лікувальної-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 27.05.2008 року встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба 1-2 ст. від дії загальних вібрацій; синдром полірадикулоневропатії з вираженими порушеннями біомеханіки хребта, дистрофічними проявами у вигляді двостороннього Плечолопаткового пері артрозу, деформуючого артрозу ліктьових і колінних суглобів ПФ 1 ст., стабільним больовим синдромом, помірно виражені церебрально-переферічний і антено-депресивний синдром. (а.с.11). Висновком МСЕК від 22.12.2008 року позивачу встановлено первинно 40% професійної втрати працездатності і III група інвалідності по профзахворюванню вібраційна хворзбз -безстроково, встановлено протипоказання: важка праця в умовах вібрації, переохолодження (ns^9j. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпІІ України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Положення ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Посилання представника відповідача щодо відсутності підстав покладення на ПАТ «Євраз [PERSON]» обов'язку з відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки наявність такої шкоди не доведено, а також посилання на обставини отримання позивачем страхових виплат суд не приймає до уваги, оскільки Рішенням Конституційного [PERSON] України №20-рп/ 2008 від 08 жовтня 2008 року по справі №1-32/2008 встановлено, що Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» скасоване право застрахованих осіб, громадяни, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання , на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали на підставі приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та визнано, що після скасування вказаних приписів громадяни, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання , мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України та 237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу ( роботодавця). Таким чином судом встановлено, що позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов'язків внаслідок неправомірних дій відповідача, який всупереч діючого законодавства, зокрема, ст. 153 КЗпП України, не створив нешкідливих і безпечних умови праці, протягом тривалого часу не вживав заходів для усунення і зменшення шкідливих виробничих факторів. У зв'язку з чим позивач частково втратив працездатність, і як наслідок втрати здоров'я, йому була спричинена моральна шкода, яка випливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем. Так, вимогами ч.1 ст. 237-1 КЗпП України (що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В п. 13 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В рішенні від 27.01.2004 р. № 1-рп/2004 р. Конституційний Суд України зазначив, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж Рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. Посилання представника відповідача на обставини недоведеності наявності моральної шкоди, відсутність будь-яких доказів на підтвердження розміру заподіяної шкоди, а також ті обставини, що позивач пропрацював близько 13 років на інших підприємствах, де також зміг отримати ушкодження здоров'я, суд також не приймає до уваги, оскільки відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, при цьому судом встановлено, що позивач пропрацював останні 18 років 5 місяців на підприємстві відповідача в шкідливих умовах. » Суд вважає, що обставини, викладені в позовній заяві та факт заподіяння моральної шкоди позивачу знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, доводи позивача про те, що він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок отримання хронічного професійного захворювання підтверджені матеріалами справи, не спростовані будь-якими доказами з боку відповідача. ^ Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31.03.1995р.( зі змінами) « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової") шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує характер і тривалість страждань позивача, якому встановлено втрату працездатності безстроково, що спричинило погіршення реалізації фізичних і професійних можливостей, погіршення здоров'я прогресує, він змушений періодично проходити курс оздоровлення, санаторно-курортного, амбулаторного та стаціонарного лікування, при цьому позивачу встановлені обмеження в роботі, протипоказана важка праця в умовах вібрації, переохолодження. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням ступеня вини підприємства ПАТ «Євраз [PERSON]», на якому позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів протягом 18 років 5 місяців, відсотку втрати працездатності, та не можливості її відновлення, суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію моральної шкоди в розмірі 22000 грн. з ПАТ «Євраз [PERSON]»», що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Відповідно до ст..88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 107 грн. ЗО копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial