Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], третя особа: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, в якому просить суд визначити [PERSON] олександрівни, [INFO], додатковий двомісячний строк для подачі нею заяви про прийняття спадщини після померлого 08.12.2003 року батька [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує наступним. 08.12.2003 року відкрилась спадщина після померлого [PERSON], який був батьком позивача. На момент смерті [PERSON] заповіту ним з приводу належного йому майна складено не було. Маючи намір прийняти спадщину, 07.08.2012 року, позивач звернулась до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори з відповідною заявою, однак отримала відмову у звязку з пропуском встановленого строку на прийняття спадщини. Вважає, що вказаний строк позивачем пропущено з поважних причин. На підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2000 року батьки позивача [PERSON] та [PERSON] були позбавлені батьківських прав стосовно неї. Позивач була поміщена в Чернігівську загальноосвітню школу інтернат до повноліття. На момент відкриття спадщини, позивачу виповнилося 16 років і вона перебувала у вказаному закладі та не мала матеріальної і фізичної змоги звернутися із заявою про прийняття спадщини після померлого батька до нотаріальної контори. Документи, необхідні для прийняття спадщини, знаходилися у матері позивача, яка зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя. 14.05.2011 року позивач уклала шлюб та змінила прізвище з «Завгородня» на «Меташева». У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у ньому та просила суд його задовольнити в повному обсязі, додатково суду пояснила, що Чернігівську загальноосвітню школу інтернат залишила після того, як їй виповнилося 18 років, тобто 11.02.2005 року. Однак, до нотаріальної контори звернулася із заявою лише 07.08.2012 року, тобто через майже 7 років після свого повноліття. Як зазначила позивач, вона знала про смерть батька, і ці сім років, після того, як вона покину інтернат, вона не зверталась до нотаріальної контори через свій юний вік, юридичну необізнаність, а також через те, що не усвідомлювала серйозності цього питання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала. Третя особа Шоста Запорізька державна нотаріальна контора до суду не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, надали суду заяву, в якій просять суд проводити слухання справи без їх присутності (а.с. 20). При вищевикладених обставинах, суд ухвалив проводити розгляд цієї справи у даному судовому засіданні за відсутністю третіх осіб - представника Шостої Запорізької державної нотаріальної контори по наявних у справі матеріалах та доказах. Заслухавши осіб, які беруть участь у розгляді цієї справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про необхідність відмови у задоволенні позову позивачкапо цій справі у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 08.12.2003 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданої Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадського стану Запорізького обласного управління юстиції 11.12.2003 року (а.с. 3). Спадкодавець [PERSON] заповітів не складав, тому у спадкування спадщини, що відкрилась після нього має здійснюватись за законом. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є у рівних частках: позивач донька [PERSON] спадкодавця [PERSON] та відповідач - дружина [PERSON] спадкодавця [PERSON] (відповідно до ст.. 529 ЦК УРСР 1963 року). На момент смерті [PERSON] заповіту не склав. 07.08.2012 року [PERSON] звернулась до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку з пропуском строку, встановленого для прийняття спадщини. Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначений кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, що виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК (2003 року), якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Виходячи з цього, до відносин щодо спадкування після смерті [PERSON], померлого у 2003 році, підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно зі ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Отже, строк для прийняття спадщини є строком спеціальним, протягом якого існує саме право на спадщину. Підставою для прийняття судом рішення по визначення спадкоємцеві, який пропустив строк для прийняття спадщини, додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, є визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що не вважаються поважними наступні причини пропуску строку для прийняття спадщини: 1) юридична неграмотність та необізнаність спадкоємців; 2) подання заяви про прийняття спадщини за місцем проживання спадкоємця, а не за місцем її відкриття; 3) відсутність можливості вчасно звернутися до держнотконтори з причин великої черги до нотаріуса; 4) хвороба членів сім'ї спадкоємців; 5) надмірна заклопотаність на роботі; 6) тяжкий матеріальний стан спадкоємців тощо. Доводи [PERSON] про те, що про вона не звернулась до нотаріальної контори із заявою раніше через свою юридичну необізнаність та молодий вік не дають підстав для висновку про пропуск нею строку прийняття спадщини з поважних причин. Враховуючи, що з часу смерті [PERSON] до звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини минуло майже 9 років, а з часу досягнення позивачем повноліття - суду минуло майже сім років, та обєктивних, непереборних, істотних труднощів для позивача у поданні заяви про прийняття спадщини не було, оскільки позивач знав про смерть свого батька. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Судом розяснювалось учасникам процесу положення ст.ст. 10, 11, 33, 57-60, 61, 137 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Позивач по справі не надав суду жодного доказу, на підтвердження причини пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивачем не доведено факт наявності поважних причин, які були б перешкодою для подання заяви про прийняття спадщини у встановленому законом порядку та не надано належних доказів, а його доводи суду є непереконливими та були спростовані встановленими обставинами під час розгляду справи. Перевіривши та зясувавши всі обставини справи та оцінюючи усі наявні докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини не з поважних причин (не встановлено наявність у позивача причин, повязаних з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення зазначених дій), вигадані позивачем обставини пропуску строку є нічим іншим, як штучне створення поважної причини пропуску строку для прийняття спадщини. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог судом має бути відмовлено, судові витрати, понесені позивачем не відшкодовуються

Outcome: dismissed