Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-04 00:00:00

позивач, який є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта, звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 003-20013-261006 від 26 жовтня 2006 року в розмірі 1131, 39 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 26 жовтня 2006 року між ТОВ «Комерційний Банк «Дельта та відповідачем було укладено кредитний договір № 003-20013-261006, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 7605,15 грн. для придбання побутової техніки: телевізора, DVD плеєра, акустичної системи, мікрофону, телефону, холодильника, що придбаваються відповідачем у субєкта господарювання відповідно до рахунку-фактури, а відповідач зобовязався щомісячно у встановлені строки здійснювати погашення кредиту частинами суми заборгованості за кредитом, яка виникла за попередній звітний місяць, зі сплатою процентів за користування кредитом. За несвоєчасне повернення кредитних коштів і сплату процентів, відповідач зобовязався сплатити пеню. Позивач повністю виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором та надав позивачу кошти у розмірі 7605,15 грн. Відповідач використавши кредитні кошти, борг не повернула, в результаті чого станом на 01 грудня 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 1131, 39 грн., що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору. Представник позивача у судове засідання не зявився, у позові вказав про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що заборгованість виникла з вини Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, касир якого перерахував кошти не на той рахунок і позивач не одержав черговий внесок платежів, який відповідач внесла своєчасно. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 26 жовтня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта, правонаступником якого є позивача та відповідачем було укладено кредитний договір № 003-20013-261006, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 7605,15 грн. на придбання побутової техніки за рахунком фактурою, які придбаваються відповідачем у субєкта господарювання, а відповідач зобовязався щомісячно у встановлені строки здійснювати погашення кредиту частинами суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, зі сплатою процентів за користування кредитом. За несвоєчасне повернення кредитних коштів і сплату процентів, відповідач зобовязався сплатити пеню. Вказані обставини підтверджені договором № 003-20013-261006 від 26 жовтня 2006 року. Позивач повністю виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором та надав відповідачу кошти у розмірі 7605,15 грн., що підтвердила відповідач у судовому засіданні. Відповідно до розрахунку, відповідач станом на 01 грудня 2011 року має перед позивачем суму боргу у розмірі 1131, 39 грн., про що свідчить розрахунок заборгованості по кредитному договору № 003-20013-261006 від 26 жовтня 2006 року і яка складається з: - суми строкової заборгованості за кредитом у розмірі 756,28 грн.; - суми простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 2,45 грн.; - заборгованість за комісіями у розмірі 372,66 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконала, суд вважає що сума боргу підлягає стягненню з неї у примусовому порядку, а позов задоволенню в повному обсязі, при цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача про те, що борг виник з вини третьої особи, оскільки договірні стосунки позивач укладав із відповідачем і у разі несплати боргу відповідальність несе саме відповідач. Також, суд звертає увагу відповідача на те, що вона не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом, якщо вважає, що її права порушені. Позивачем сплачено судовий збір, сума якого відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на корить позивача.

Outcome: approved