Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-04 00:00:00

Позивач звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про стягнення з Державного казначейства України шляхом списання з розрахункового рахунку Державного казначейства України на відшкодування завданої їй незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури моральної шкоди в розмірі 500 000 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. Позов обґрунтований тим, що постановою начальника СВ ПМ Мелітопольської ОДПІ Масюковим С.А. була порушена кримінальна справа за фактом умисного ухилення від сплати податків посадовими особами Мелітопольського орендного підприємства теплових мереж за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. 21 грудня 2005 року старшим слідчим з ОВС СВ ПМ ДПА в Запорізькій області Дудою С.В була порушена кримінальна справа відносно позивача за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України та 28.12.2005 року їй було пред'явлено обвинувачення, обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, а також накладено арешт на належне їй майно. 27.01.2006 року прокурором був затверджений обвинувальний висновок, справа направлена до суду. 15.01.2008 року постановою прокурора їй було змінено обвинувачення з ч. 3 ст. 212 КК України на ч. 2 ст. 212 КК України. Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.01.2008 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25.06.2008 року, вона була виправдана через відсутність в її діях складу злочину. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2009 року її позов про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури задоволено частково на загальну суму 16 000 грн. 00 коп., але в зв'язку з тим, що ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного суду України від 17.09.2009 року було скасовано вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.01.2008 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 25.06.2008 року, а кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд, то вищевказане судове рішення було скасовано і у зв'язку з цим їй відмовлено у задоволенні позовних вимог. Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.12.2011 року кримінальну справу за обвинуваченням позивача у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України у зв'язку з відмовою прокурора підтримувати державне звинувачення було закрито на підставі ч. 2 ст. 282, п. 2 ст. 6 КПК України. Постанова набрала законної сили 04.01.2012 року. Позивач посилалась на те, що у зв'язку з незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури вона перенесла моральні страждання, пов'язані з тим, що з 08.09.2005 року по 04.01.2012 року, тобто 6 років 3 місяці 26 днів, вона незаконно перебувала під слідством і судом. Весь цей час у зв'язку з застосуванням до неї запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд вона була позбавлена права виїжджати з м. Мелітополь без дозволу слідства та суду, що позбавило її на довгий час бачити своїх рідних та близьких родичів, також була незаконно позбавлена права виїжджати з міста у період відпустки, що порушувало її право на законний відпочинок та право на оздоровлення. Крім того, у зв'язку з поданням слідчого про усунення причин і умов, які сприяли скоєнню злочину, вона була вимушена виправдовутись перед радою орендарів Мелітопольського орендного підприємства теплових мереж за недоліки в роботі, які не мали місце в її діяльності, що привело до погіршення відносин з оточуючими людьми та створювало їй незручності у виконанні своїх обов'язків, покладених на неї трудовим договором. Незаконне обвинувачення негативно вплинуло на її ділову репутацію у місті на її престиж у виробничих стосунках і на стан її самопочуття. За весь час незаконного перебування під слідством та судом було порушено її звичайний уклад життя, що потребувало від неї додаткових зусиль в організації її життя та відновлення попереднього стану. В судовому засіданні позивач та її представник - [PERSON] підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, наполягають на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача Державної казначейської служби України - Кріль Ю.А. в судовому засіданні позов не визнавала та пояснила, що Державна казначейська служба України, як юридична особа не відповідає за зобов'язання держави, тому моральна шкода не може бути стягнута з Державної казначейської служби України. Крім того вважає, що позивач не довела те, що їй завдана моральна шкода, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями її заподіяно та не надала доказів. Зауважила що жодні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури позивачем не оскаржувались. Також зазначила, що позивач знаходилась під слідством і судом в період з 28.12.2005 року по 25.06.2008 року та з 17.09.2009 року по 04.01.2012 року. Представник відповідача Державної податкової служби у Запорізькій області - Шавло Р.О. в судовому засіданні позов не визнавав та пояснив, що позивачем не був дотриманий порядок оскарження, визначений Законом України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Також зазначає, що позивачем не доведено, що вона перенесла моральні страждання під час перебування під слідством та судом. Крім того зазначив, що у позовній заяві позивач невірно зазначив період перебування під слідством і судом, оскільки період необхідно вираховувати з 28.12.2005 року по 25.06.2008 року та з 17.09.2009 року по 30.12.2011 року. Зауважив, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області вже вирішувалось питання про стягнення на користь позивача моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, тому позивач у відповідності до діючого законодавства не може звертатись до суду з позовом про той самий предмет і з тих самих підстав. Представник відповідача Мелітопольської ОДПІ Запорізької області Державної податкової служби - Лузан М.Ю. в судовому засіданні позов не визнавала, підтримала пояснення представника відповідача Державної податкової служби у Запорізькій області - Шавло Р.О., а також зазначила, що Мелітопольська ОДПІ Запорізької області Державної податкової служби не може бути відповідачем по справі, оскільки органи досудового слідства їй не підпорядковані. В судовому засіданні прокурор позов не підтримала, вважає що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14.05.2009 року вже вирішувалось питання про стягнення на користь позивача моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, тому позивач у відповідності до діючого законодавства не може звертатись до суду з позовом про той самий предмет і з тих самих підстав. Крім того, в даному випадку ЦПК України передбачено інший порядок захисту порушених прав, а саме перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Також зазначає, що не може бути проведено стягнення у спосіб і порядок визначений у позовній заяві, оскільки Державна казначейська служба України, як юридична особа, не відповідає за зобов'язання держави. Заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення відповідачів, думку прокурора, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно постанови начальника СВ ПМ Мелітопольської ОДПІ Масюковим С.А. від 08.09.2005 року була порушена кримінальна справа № 12390511 за фактом умисного ухилення від сплати податків посадовими особами Мелітопольського орендного підприємства теплових мереж за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. Відповідно до постанови від 28.12.2005 року [PERSON]. обрано запобіжний захід як підписка про невиїзд. 28.12.2005 року накладено арешт на індивідуальне майно, яке належить [PERSON], а саме на автомобіль Шевролет Такума, державний номер [NUMBER], зареєстрований в Мелітопольському МРЕВ ДАІ, а також на інше майно, де б воно не знаходилось. Постановою слідчого з особливо важливих справ СВ податкової міліції Державної податкової адміністрації в Запорізькій області Дуди С.В. від 28 грудня 2005 року [PERSON] було пред'явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 212 КК України. 27.01.2006 року заступником прокурора Запорізької області старшим радником юстиції Данильчуком М.В. було затверджено обвинувальний висновок та справа направлена для розгляду по суті до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області. Постановою старшого помічника Мелітопольської міжрайонної прокуратури Добровольської Т.Г. змінено пред'явлене [PERSON] звинувачення з ч. 3 ст. 212 на ч. 2 ст. 212 КК України. Згідно вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 січня 2008 року [PERSON] по пред'явленому їй звинуваченню в скоєнні злочину, передбаченого ст. 212 ч. 2 КК України, визнана невинною та виправдана за відсутністю в її діях складу злочину. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25 червня 2008 року апеляцію прокурора залишено без задоволення, вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 січня 2008 року, яким [PERSON], виправдана за ст. 212 ч. 2 КК України - без змін. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2009 року позов [PERSON] до Державного казначейства України, Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції, Державної податкової адміністрації в Запорізькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури задоволено частково. Стягнуто з Державного казначейства за рахунок державного бюджету України на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 15000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1 000 грн., а всього 16 000 грн. В позові [PERSON] до Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції, Державної податкової адміністрації в Запорізькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури відмовлено. Відповідно до рішення апеляційного суду Запорізької області від 11.11.2009 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2009 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Підставою для скасування рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2009 року стало скасування ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного суду України від 17.09.2009 року вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.01.2008 року та ухвали апеляційного суду Запорізької області від 25.06.2008 року щодо [PERSON] Згідно постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.12.2011 року кримінальну справу за обвинуваченням позивача у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України у зв'язку з відмовою прокурора підтримувати державне звинувачення було закрито на підставі ч. 2 ст. 282, п. 2 ст. 6 КПК України. Постанова, з урахуванням ст. 89 КПК України набрала законної сили 04.01.2012 року. Зазначене підтверджує, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної справи, застосування міри запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, вочевидь позивач зазнав моральних страждань, будучи обмеженим у пересуванні, вільному обранні свого місця проживання та перебування, відчував емоційну напругу та хвилювання, тому він має право на відшкодування моральної шкоди на підставі закону. Відповідно до ст.ст. 15, 16 УК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення, та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Слід зазначити, що право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом національного права. Статтею 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Положеннями ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодуванню підлягає і моральна шкода. За змістом ст. 2 та ч.ч. 4,5 ст. 3,4,11, 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди виникає, зокрема у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діяннях складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи (Закон України «Про Державний бюджет України на 2012 рік) складає 1 118 грн. Рішенням Конституційного Суду України № 9-рп/99 від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 визначено, що притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред'явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] перебувала під слідством та судом саме з 28.12.2005 року по 04.01.2012 року, тобто 6 років 7 днів. Таким чином розмір моральної шкоди, завданої позивачу має складати 80 753 гривні 32 копійки. Судом не може бути прийнято до уваги, посилання прокурора на те, що в даному випадку ЦПК України передбачено інший порядок захисту порушених прав, а саме перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки відповідно до п.п. 9,16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» скасування судового рішення (пункт 3 частини другої статті 361 ЦПК) може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору. Підставою скасування судового рішення може бути лише ухвалене судом судове рішення, а не рішення третейського суду або іншого державного органу. Що стосується витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн. 00 коп., які підлягають відшкодуванню, суд вважає, що вказана вимога підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодуванню підлягають суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду позивачем надані угода № 07 про представництво клієнта адвокатом від 25 квітня 2012 року, ордер № 07/2/2012 на ведення цивільної справи від 25.04.2012 року. Представник позивача приймав участь у судовому засіданні близько трьох годин, що підтверджується журналами судових засідань, суд вважає, що сума, заявлена позивачем, узгоджується з граничним розміром компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільної справи, а тому підлягає відшкодуванню. Крім того, згідно з Положенням про Державне казначейство України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1232, Державне казначейство України є юридичною особою. Відповідно до ст.176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави. Згідно зі ст.48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах. Відповідно до п.8 ст.7, п.п.1, 2 ст.23 БК України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України». Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Аналізуючи зібрані у справі докази кожний окремо та всі в сукупності, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та вважає можливим відшкодувати [PERSON] шляхом списання Державною казначейською службою України з рахунку державного бюджету коштів в розмірі 80 753, 32 грн. моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури, а також витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. Враховуючи викладене, на підставі ст. 56 Конституції України, ст. ст. 15, 1622, 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: partial