Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення просив встановити факт спільного проживання однією сімєю з відповідачкою [PERSON] в період з 2005 р. по 11.03.2008 р., визнати право власності та звільнити з під арешту автомобіль [NUMBER]. Позов мотивував тим, що автомобіль був придбаний під час фактичних шлюбних відносин з відповідачкою та на підставі затвердженої ухвалою Лисичанського міського суду від 16.09.2010 р. мирової угоди був виділений йому зі спільного майна подружжя. Наразі автомобіль арештований за борги відповідачки перед банком. Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Представник позивача позов та викладене в ньому підтримав. Відповідачка [PERSON] факт спільного проживання з позивачем однією сімєю на час придбання автомобілю визнала. Представник ВДВС просив справу розглядати без його участі. Представник відповідача АТ "Банк "Фінанси та Кредит" позов не визнав, суду письмово пояснив, що арешт па майно був укладений пізніше затвердження мирової угоди, тому зняттю не підлягає. У судовому засіданні досліджені письмові докази: відповідь ВДВС; ухвала Лисичанського міського суду від 16.09.10.; письмові заперечення АТ "Банк "Фінанси та Кредит"; лист АКБ "Надра"; розписка про отримане на підставі мирової угоди; виконавчий лист; постанова про арешт майна боржника від 02.03.10.; витяг з реєстру обтяжень рухомого майна; домова книга; договір поруки та кредитний договір від 29.03.2006 р.; рішення про розірвання шлюбу; свідоцтво про реєстрацію ТЗ; заява Щеховцової до МВ УМВС і пояснення до неї.. У судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачка [PERSON] з початку 2005 р. по 11 березня 2008 р. проживали однією сімєю та перебували у фактичних шлюбних відносинах. Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах вказані сторони у березні 2006 р. придбали у спільну сумісну власність подружжя автомобіль [NUMBER], який був оформлений на [PERSON]. Постановою державного виконавця ВДВС Лисичанського МУІО від 02 березня 2010 р. з метою примусового виконання за виконавчим листом Лисичанського міського суду №2-1738 про стягнення з [PERSON] 7879,49 грн. на користь відповідача у справі банку "Фінанси та Кредит" був накладений арешт на належне їй на праві приватної власності майно із занесення в Державний реєстр обтяжень рухомого майна.. Згідно ст.74 ч.2 СК України на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст.60 ч.1 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). На підставі ст.57 ч.2 Закону України "Про виконавче провадження" арешт накладається на майно боржника. Згідно ст.60 ч.1 цього ж Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Окрім визнання факт спільного проживання позивача та [PERSON]П, у період з початку 2005 р. по 11.03.2008 р. самою відповідачкою, вказана обставина підтверджується змістом її заяви від 09.11.2011 р. та письмовими поясненнями до Лисичанського МВ УМВС. ухвалою Лисичанського міського суду від 16.09.2010 р. про затвердження мирової угоди, договором поруки №22 від 29.03.2006 р., згідно якого позивач зобов'язався відповідати у разі невиконання зобовязання [PERSON] за кредитним договором №22-2006 від 29.03.2006 р., цільовим використанням коштів за яким було придбання спірного автомобілю, та домовою книгою про реєстрацію відповідачки за місцем проживання позивача. Таким чином, вимоги про встановлення факту спільного проживання підлягають задоволенню, а автомобіль [NUMBER] є спільним майном позивача та відповідачки. Суду не надано доказів накладення арешту на майно позивача, однак, оскільки на момент укладення мирової угоди на майно відповідачки був накладений арешт та заборона на відчуження, позов стосовно вимог про визнання права власності і звільнення з під арешту підлягає задоволенню в частині 1/2частки спірного автомобілю, право власності на яку згідно ст.70 ч.1 СК України належить позивачу. З відповідачів на користь позивача у рівних частках на підставі ст.88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 150 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial