Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-10 00:00:00

У травні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Перший український міжнародний банк» (далі - банк), [PERSON] про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним та банком було укладено кредитний договір від 11.09.2007р. № 5668892, відповідно до якого банк надав йому кредит в іноземній валюті в сумі 45000,00 дол. США з строком користування до 11.04.2018р. з процентною ставкою 12,90% річних. В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між банком та [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки від 11.09.2007р. [PERSON] вказує, що хоч він і діяв добровільно при укладанні договору, проте не мав реальної змоги надати дійсну оцінку положенням даного договору та наслідків його укладання через ненадання відповідачем повної, достовірної та своєчасної інформації про умови, порядок кредитування та супутні послуги. Встановивши умови кредитного договору, банк взяв на себе обовязок приведення його у відповідність до вимог чинного законодавства України, однак кредитний договір за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України, інтересам і волі позичальника, порушує його права та законні інтереси. Банк не повідомив позичальника у письмовій формі про умови надання кредиту та не надав у повному обсязі інформації про умови кредитування. Крім того, кредитний договір не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність банку за невиконання або неналежне виконання умов договору, не містить порядку зміни договору, який врахував би інтереси споживача, умови про порядок припинення договору. Позивач вказує на те, що зазначений договір в своїх умовах порушує принцип рівності сторін договору на шкоду споживача. З огляду на те, що кредитний договір є недійсним, то іпотечний договір, як правочин щодо його забезпечення, спричиняє також і його недійсність. Посилаючись на вище викладене, позивач просив суд визнати кредитний договір від 11.09.2007р. № 5668892 та договір іпотеки від 11.09.2007р. недійсними. У судовому засіданні представник позивач вимоги позову підтримав та просив про їх задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 11.09.2007р. між ПАТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5668892, відповідно до якого позивач отримав у банку кредит у сумі 45000,00 дол. США строком користування до 11.04.2018р. з процентною ставкою 12,90% річних. В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між ПАТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки від 11.09.2007р., а саме: квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Згідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених з договором, а споживач зобовязується повернути їх з врахуванням відсотків. Тобто, у наведеному Законі чітко прописна процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит та вартість послуги з оформленням договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний та варіанти його повернення. Із змісту вищезазначеного кредитного договору, де викладені умови, вбачається, що в ньому зазначена вся інформація, визначена ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача». Як вбачається з анкети-заяви на отримання кредиту для придбання нерухомості, яка підписана [PERSON], банком та позичальником при укладенні кредитного договору було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов. [PERSON] підтвердив, що ознайомлений з наявними формами кредитування, умовами отримання та користування кредитом, тарифами банку і проінформований про переваги та недоліки запропонованих схем кредитування. Пунктом 6.3 кредитного договору сторони визначили, що відносини, які виникають під час та у звязку з укладанням договору та не врегульовані в ньому, регулюються чинним законодавством України. Згідно Додатку № 2 до кредитного договору, який підписаний [PERSON], позичальнику була надана інформація про умови та сукупну вартість кредиту, а саме: умови надання кредиту; послуги банку, що повязані з надання кредиту; послуги третіх осіб, що повязані з наданням кредиту; обєкт нерухомості, що передається в іпотеку у забезпечення зобовязань позичальником за кредитом; послуги третіх осіб, що повязані з передачею в іпотеку обєкта нерухомості; графік платежів за кредитом та повязаними з ними послугами. Таким чином, уклавши спірний договір, [PERSON] своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами цього договору, підтвердив свої права та обовязки за цим договором і погодився з ними, підтвердив свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і вважає їх справедливими по відношенні до нього, намагався його виконувати та не вважав договір нікчемним. На підставі статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки відповідачем було надано передбачену Законом України «Про захист прав споживачів» інформацію, доказів зворотного позивачем не було надано, за такого суд вважає, що відповідач не був введений в оману щодо істотних умов договору. При укладенні спірного кредитного договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов, про які позичальник отримав достовірну та повну інформацію. Договори були укладені в письмовій формі. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Вимога щодо визнання договору іпотеки недійсним безпідставна, оскільки позивач не був стороною за даним договором, сторонами є ЗАТ «ПУМБ» та [PERSON], [PERSON]. За такого позов [PERSON] є необґрунтованим, та не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed