Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-05 00:00:00

У липні 2012 року позивачі звернулися до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на будинок у порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 03 березня 1955 року між батьком позивачів [PERSON] та житловим управлінням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих м.Дніпропетровська на підставі рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська від 06 червня 1954 року укладено договір на право будівництва будинку і безстрокове користування земельною ділянкою. На підставі цього договору, який посвідчено нотаріально, [PERSON] була відведена земельна ділянка площею 500 кв.м. під будівництво житлового будинку в сел. Орджонікідзе по вулиці Чкалова № 69-а. Згідно рішень райвиконкому АНД району м. Дніпропетровська від 22.04.1958 та 12.12.1973 адреса вказаного домоволодіння змінювалася на вулицю Першу № 29, а потім на вулицю Придніпровську № 29. Згідно даних КП «ДМБТІ» за зазначеним договором житловий будинок А-1 загальною площею 44,5 кв.м. та житловою площею 34,4 кв.м. побудовано у 1959 році, а у 1960 році побудовані господарські споруди - літня кухня літ. Б та погріб літ. під Б, у 1983 році - прибудова літ. а-1, ганок літ. а, ганок літ. б, сарай літ. В, вбиральня літ. Г. 24 лютого 2004 року [PERSON] помер. Після його смерті в будинку №29 по вулиці Придніпровській в місті Дніпропетровську залишилася проживати мати позивачів [PERSON], яка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON]. 10 жовтня 2011 року [PERSON] померла. Спадкоємцями першої черги після померлої [PERSON] є позивачі по справі, як доньки померлої. Позивачі звернулися з заявою про прийняття спадщини до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з проханням видати їм свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння № 29 по вул. Придніпровській в м. Дніпропетровську, однак отримали відмову у вчиненні нотаріальних дій, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння. А тому позивачі вимушені звернутися з позовом до суду, в якому просять визнати за [PERSON] та [PERSON] за кожною право власності по ? частині домоволодіння №29 по вулиці Придніпровській в м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої 10 жовтня 2011 року. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, на задоволенні позову наполягали. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції, про причини не явки суд не повідомив. Представник 3-ї особи КП «[PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації»у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції, про причини не явки суд не повідомив. Представник 3-ї особи Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надавши заяву з проханням слухати справу в їх відсутності. Вислухавши позивачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 1954 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження виданим Амур-Нижньодніпровським відділом ЗАГС Дніпропетровської області, актовий запис №893. 03 березня 1955 року між [PERSON] та житловим управлінням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська на підставі рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих м.Дніпропетровська від 06 червня 1954 року укладено договір на право будівництва будинку і безстрокове користування земельною ділянкою. 05 березня 1955 року вказаний договір посвідчено державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори м. Дніпропетровська. За укладеним договором [PERSON] як забудовнику безкоштовно у безстрокове користування відведено земельну ділянку за адресою вулиця Чкалова, №69а в сел. Орджонікідзе м. Дніпропетровська для будівництва індивідуального житлового будинку. Земельна ділянка для будівництва відведена на місці з наданням відповідного плану. За відомостями КП «[PERSON] бюро технічної інвентаризації»у 1959 році збудовано житловий будинок літ. А-1 загальною площею 44,5 кв.м. та житловою площею 34,4 кв.м., у 1960 році побудовано - літню кухню літ. Б та погріб літ. під Б, та у 1983 році побудовані - прибудова літ. а-1, ганок літ. а, ганок літ. б, сарай літ. В, вбиральня літ. Г. За повідомленням головного архітектора Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровська домоволодінню на підставі рішень виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська від 22 квітня 1958 року та 12 грудня 1973 року присвоєно адресу - вулиця Перша, №29 м. Дніпропетровськ, а в подальшому перейменовано у вулицю Придніпровська, №29 м. Дніпропетровськ. Остання адреса існує і на теперішній час. У п.14 договору від 03 березня 1955 року окремо передбачено, що побудована на земельній ділянці споруда є особистою власністю осіб, які її побудували. За вимогами ст.ст.54,58,59 ЦК Української РСР, що діяв на момент завершення у 1959-1960 роках будівництва житлового будинку з житловою прибудовою, передбачено, що предмет приватної власності можуть становити будівлі, власники яких мають право володіти, користуватись, розпоряджатись ними та вимагати усунення всяких порушень їх прав. Указом Президії Верховної [PERSON] СРСР «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних жилих будинків»від 26 серпня 1948 року передбачено право кожного громадянина збудувати для себе на праві приватної власності жилий будинок з відведенням йому у безстрокове користування земельної ділянки. [PERSON] Міністрів СРСР «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних жилих будинків»від 26.08.1948 передбачено, що збудовані на відведених земельних ділянках будинки є особистою власністю забудовників. За п.32 Положення про житлово-будівельні колективи та індивідуальних забудовників у містах і селищах міського типу Української РСР (затв. постановою [PERSON] Міністрів УРСР від 30.04.58) нотаріально посвідчений договір, укладений між виконкомом міської (районної) ради і індивідуальним забудовником, є документом, що підтверджує право особистої власності на збудований будинок. За п.6 Перехідних положень Земельного кодексу України громадян, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, зобовязано до 01 січня 2005 року переоформити у встановленому порядку право власності або оренди на них. Між тим, рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 визнано такими, що не відповідають Конституції України, вказані положення п.6 розділу Х «Перехідних положень»Земельного кодексу України щодо зобовязання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення та п.6 постанови Верховної [PERSON] України «Про земельну реформу»від 18.12.1990 в частині щодо втрати громадянами, установами та організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою. Таким чином, стосовно права постійного користування земельними ділянками діє механізм захисту, гарантований ст.ст.13,14,41,55 Конституції України, а тому не можуть бути обмеженими права землекористувачів, набуті свого часу відповідно до чинного на той час законодавства. Крім того, за змістом ЦК УРСР та Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року „Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних будинків", чинних на час завершення зведення спірного будинку, виникнення права власності на жилі будинки не пов'язувалось з реєстрацією такого права БТІ. Оскільки в передбаченому законом порядку [PERSON] отримав у постійне користування земельну ділянку та дозвіл на будівництво на ній житлового будинку, то на здійснене будівництво він набув права власності і воно не може вважатись самочинним. Крім того відповідачем не надано відомостей про те, що до забудовників будівництва 1959-1960 років, а в подальшому і у 1983 році відповідними контролюючими органами застосовувались будь-які санкції за порушення, передбачені як діючим на час забудови, так і наступним законодавством. Співзабудовником житлового будинку з господарськими спорудами була [PERSON] Відповідно до вимог ст.125 Кодексу законів про сімю, опіку, шлюб та акти цивільного стану УРСР (набрав чинності з 01.09.1926 і втратив чинність у звязку з прийняттям у 1969 році Кодексу про шлюб та сімю України), ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України 1969 року майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і кожний з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер 24 лютого 2004 року. На час його смерті у будинку №29 по вул. Придніпровська в м. Дніпропетровську проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] [PERSON] померла 10 жовтня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції у Дніпропетровській області. За відомостями Четвертої [PERSON] державної нотаріальної контори 25 жовтня 2011 року [PERSON] та [PERSON] подали заяву про прийняття спадщини після померлої матері. Таким чином, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України після [PERSON] спадщину фактично прийняла його дружина [PERSON], а після смерті [PERSON] її доньки позивачки по справі на підставі вимог ч.ч.1,2 ст.1269 ЦК України. З урахуванням наведених вимог закону, здійснене у період шлюбу [PERSON] та [PERSON] будівництво є їх спільною сумісною власністю з рівними частками. У звязку з цим частка [PERSON] складається з ? частини як співзабудовника. Інша, належна [PERSON], ? частина будівництва підлягає спадкуванню по закону на загальних підставах у рівних частках його дружиною [PERSON] та доньками [PERSON] та [PERSON], однак останні у встановленому законом порядку щодо оформлення спадщини після батька не зверталися, тоді як їх мати прийняла її фактично у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України і таким чином [PERSON] стало належати домоволодіння №29 по вулиці Придніпровській в м.Дніпропетровську в цілому. У звязку із зверненням позивачів [PERSON] та [PERSON] до нотаріальної контори з відповідною заявою у передбачений законом шестимісячний строк вони є особами, що прийняли спадщину на підставі ст.ст. 1268,1269,1270 ЦК України 2003 року. Враховуючи викладене, слід визнати право власності на домоволодіння №29 по вулиці Придніпровській в м. Дніпропетровську, яке складається з житлового будинку літ. А-1 житловою площею 34,4 кв.м. та загальною площею 44,5 кв.м., прибудови літ. а-1, ганка літ. а, літньої кухні літ. Б, ганка літ. б, погребу літ. під Б, сараю літ. В, вбиральні літ. Г, споруд 1-7: за [PERSON] на ? частину в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої 10 жовтня 2011 року; за [PERSON] - на ? частину в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої 10 жовтня 2011 року. Оскільки позивачі не ставлять питання щодо стягнення судових витрат на їх користь з відповідача, суд вважає за можливе судові витрати віднести на позивачів.

Outcome: approved