Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом в якому вказувала на те, що між нею та ЗАТ СК «АРМА» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту автомобіля [NUMBER], належного позивачці. 17.02.2006 року настав страховий випадок - відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль отримав ушкодження. Але страхова компанія відмовилася виплатити відшкодування, посилаючись на те, що автомобіль використовувався як таксі, що не було передбачено умовами договору. А тому позивачка просила стягнути на її користь суму страхового відшкодування 6850,98 грн. та судові витрати. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2011 року задоволено частково позов [PERSON] Стягнуто на її користь із [PERSON] акціонерного товариства «Страхова компанія «АРМА» 6850,98 грн. страхового відшкодування та 98,6 гривень судових витрат. В апеляційній скарзі ПАТ «Страхова компанія «АРМА» ставить питання про скасування рішення суду та відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати із наступних підстав. Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що 19.09.2005 року між позивачкою та відповідачем ПАТ «Страхова компанія «АРМА» був укладений шляхом оформлення та видачі страхового полісу № 022-10300170 договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого був автомобіль «Шевроле Авео», державний номер [NUMBER]. Вигодонабувачем у цьому договорі був визначений ВАТ КБ «НАДРА», страховий платіж був здійснений позивачкою своєчасно та у належному обсязі, що представником відповідача не оспорювалося. 17.02.2006 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля, під час якої водій [PERSON], керуючи ним на підставі відповідного запису у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, під час руху проявив неуважність та здійснив наїзд на стоячий без руху автомобіль «Мазда 323», державний номер [NUMBER], що підтверджується постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2006 р. у справі про адміністративне правопорушення № 3-2733/06 та матеріалами зазначеної справи. Витрати позивачки на ремонт застрахованого автомобіля склали 6990 грн. У виплаті страхового відшкодування позивачці було відмовлено з посиланням на те, що згідно довідки ДАІ про дорожньо-транспортну пригоду застрахований автомобіль використовувався як таксі (а.с. 8, 27), що виключає таку виплату. Врахувавши ці правовідносини, суд прийшов до висновку про те, що вони врегульовані ст. ст. 979 - 998 ЦК України, положеннями Закону України "Про страхування" та Закону України "Про захист прав споживача". Вказавши на обставини у справі та зміст укладеного між сторонами договору страхування наземного транспорту від 19.09.2005 р., суд вказав, що пошкодження застрахованого автомобіля у ДТП є страховим випадком, а отже його настання тягне виплату страхового відшкодування у розмірі заподіяної автомобілю шкоди за виключенням безумовної франшизи у розмірі 2%, що дорівнює 6990 грн. - 2% = 6850,2 грн. Доводи представника відповідача в частині використання застрахованого транспортного засобу як таксі суд не прийняв до уваги, оскільки це вказано лише у довідці про ДТП від 03.03.2006 року, при цьому позивачкою такий факт заперечувався, інші матеріали справи не дають підстав для висновку, що така обставина мала місце. Співробітник ДАІ [PERSON], що складав зазначену довідку, у подальшому видав уточнену довідку, у якій зазначив, що застрахований автомобіль як таксі не використовувався, а також, будучи допитаним у судовому засіданні як свідок, пояснив, що відповідний запис у первісній довідці був вчинений помилково. Суд прийшов до висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення суми з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Страхова компанія «АРМА». Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам у справі та вимогам законодавства. 19.09.2005 року між позивачкою та відповідачем ПАТ «Страхова компанія «АРМА» шляхом оформлення та видачі страхового полісу № 022-10300170 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту - автомобіля «Шевроле Авео», державний номер [NUMBER]. Вигодонабувачем у цьому договорі був визначений ВАТ КБ «НАДРА». 17.02.2006 року водій [PERSON], під час руху проявив неуважність та здійснив наїзд на стоячий без руху автомобіль «Мазда 323», державний номер [NUMBER], внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля, що підтверджується постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2006 року. Витрати позивачки на ремонт застрахованого автомобіля склали 6990 грн. Згідно первинної довідки ДАІ про дорожньо-транспортну пригоду, наданої страховій компанії, застрахований автомобіль використовувався як таксі (а.с. 27), а тому ця обставина виключає страхову виплату, у звязку із чим у виплаті страхового відшкодування позивачці було відмовлено. Також на запит суду органи ДАІ не змогли надати відомості щодо обставин видачі двох довідок. Оскільки орган ДАІ не спростував цю довідку належним чином і не відкликав її, а та ж сама посадова особа лише видала за цим же номером і цією ж датою іншу довідку, яка суперечить первинній, у звязку із чим немає підстав вважати, що первинна довідка є недостовірною. Відповідно до заяви [PERSON] на страхування наземного транспорту від 19 вересня 2005 року вона ознайомлена із умовами «Правил добровільного страхування наземного транспорту та самохідних машин» та згодна із ними у повному обсязі. У заяві зазначено про те, що транспортний засіб не планується використовувати в якості маршрутного/приватного таксі. Підтвердила що ці відомості є достовірними (а.с.26). Страхувальник зобовязаний повідомити страховика про всі зміни до ризику. Такий обовязок страхувальника передбачений п.2 ч.1 ст.989 ЦК України. Оскільки позивач не повідомив належним чином страховика про використання автомобілю як таксі, та не надав достовірних та допустимих доказів щодо незмінності страхових ризиків, відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України, а тому дії страховика не суперечать вимогам ст. 26 Закону України «Про страхування». Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави для обов'язкового скасування судового рішення передбачені ст.309 ЦПК України - у звязку із невідповідністю висновків суду обставинам у справі, та відмови у задоволенні позову, оскільки у справі не потребується дослідження нових обставин та доказів.

Outcome: dismissed