Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-26 00:00:00

05 січня 2012 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути на її користь з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 22.12.2010 року по 06.12.2011 року в розмірі 12403 грн. 92 коп. Та стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, що вимагало та вимагає від неї додаткових зусиль для організації її життя 50000 гривень. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, в якій змінив свої позовні вимоги, та просив суд стягнути з відповідача 12403,92 грн. за час вимушеного прогулу, від стягнення з відповідача моральної шкоди відмовився у повному обсязі. Просив суд слухати справу за її відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши на адресу суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позов визнав у частині відшкодування позивачу заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 22.12.2010 року по 06.12.2011 року в розмірі 12403 грн. 92 коп. Суд, приходить до наступного: як встановлено в судовому засіданні, рішенням Апеляційного суду Луганської області від 22 грудня 2010 року по справі за позовом [PERSON] до кредитної спілки «Українська народна каса «Сватова-Лучка»[PERSON] було поновлено на посаді голови правління Кредитної спілки «Українська народна каса «Сватова-Лучка». Рішення Апеляційного суду Луганської області набрало чинності негайно. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних судах розглядаються трудові спори за заявами про оплату за час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Від стягнення моральної шкоди позивач відмовився. Позивач звернулась до відповідача з заявою про виконання рішення суду, але рішення суду було не виконано. Позивача було поновлено на роботі лише з 07.12.2011 року. За час з 23.12.2010 року по 07.12.2011 року позивач повинен був отримати заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 22856,20 грн., але позивач з 23.12.2010 року по 06.12.2011 року працювала в МКП «Слобожанщина»на посаді головного бухгалтера, та за цей час отримала заробітну плату у розмірі 10452,58 грн., тому ця сума повинна бути віднята від загальної суми заборгованості. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуюче наведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки визнання відповідачем позову закону не суперечить. Та з відповідача підлягає стягненню 12403,92 грн. за час вимушеного прогулу на користь позивача. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору , він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 214 грн. 60 коп. на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved