Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-04 00:00:00

У лютому 2012р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, посилаючись на те, що їй та її сину [PERSON] належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS]. Позивачка зазначала, що в спірній квартирі крім них з сином та її матері [PERSON], зареєстрований відповідач, який з 2000р. за місцем своєї реєстрації не проживає, оскільки виїхав з квартири зі своїми речами та проживає за місцем проживання своєї дружини. 07 листопада 2005р. між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажи належної останньому 4/18 частин спірної квартири, який 21 листопада 2005р. був зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН». Після продажу своєї частки квартири, відповідач в квартирі не проживає і відмовляється в добровільному порядку знятися з місця реєстрації. Тому, позивачка просила суд винести рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №9 в будинку №51 по вул. Прохорівській в м.Одесі та встановити порядок виконання рішення шляхом зняття відповідача з реєстрації за вищевказаною адресою. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, яке є в матеріалах справи (а.с.65). Представник відповідача, діючий за довіреністю від 16.03.2011р. у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та просив відмовити в їх задоволені, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] в квартирі не проживає, але регулярно отримає за місцем своєї реєстрації пенсію та відвідує свою матір [PERSON], яка проживає за адресою його реєстрації: [ADDRESS]. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Малиновського районного відділу Одеського міського управління юстиції Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується підписом у розписці, яка є в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, які беруть участь у справі, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом першим та другим книги третьої Цивільного Кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності в рівних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 19.01.2001р. виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради (а.с.10). 07 листопада 2005р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого відповідач продав позивачці належні йому 4/18 частин квартири [ADDRESS] (а.с.4). Відповідно до п.1.3 договору купівлі-продажу від 07.11.2005р. 4/18 частин квартири [ADDRESS] належали [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.01.2001р. на 1/6 частин спірної квартири та свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.08.2005р. на 1/18 частин спірної квартири. Продаж вказаної вище частини спірної квартири згідно п.2.1 Договору було вчинено за ціною 6038,00 грн., які повністю були сплачені позивачкою та отримані відповідачем особисто до підписання договору. Договір купівлі-продажу від 07.11.2005р. був зареєстрований у КП «ОМБТІ та РОН»21.11.2005р., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.4, зв. бік.,6). Відповідно до п.1 ч.1 т. 346 ЦК України, підставою для припинення права власності є відчуження власником його майна. Встановлено, що 07 квітня 2006р. [PERSON] подарувала [PERSON] 2/9 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 07.04.2006р., який був зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН»28.04.2006р, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7, 9). 16 грудня 2010р. помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на 1/6 частину квартири [ADDRESS], яка належала йому за життя на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.01.2001р. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його син [PERSON] та його дружина [PERSON], позивачка у справі, які прийняли спадщину після його смерті. За таких обставин [PERSON] та [PERSON] стали єдиними співвласниками квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. З пояснень позивачки, наданих нею у судових засіданнях було встановлено, що на даний відповідно до довідки з місця проживання про склад сімї та прописку №201 від 23.01.2012р. (а.с.11) в квартирі зареєстровані та проживають позивачка [PERSON], її син [PERSON], та її мати [PERSON] Відповідач [PERSON], який є рідним братом в спірній квартирі зареєстрований, але з 2000р. в ній не проживає, оскільки проживає за місцем проживання своєї дружини. Через реєстрацію відповідача у квартирі, позивачка сплачує за нього комунальні послуги, у звязку з чим погіршується її матеріальне становище. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт не проживання відповідача у спірнній квартирі підтверджується актом від 01.02.2012р., підписаним жильцями будинку та завіреним начальником дільниці №4 КП ЖКС «Хмельницький» (а.с.16), які були допитані в судових засіданнях в якості свідків, які підтвердили факт того, що відповідач в спірній квартирі не проживає, а тільки іноді зявляється для отримання пенсії. Свідок [PERSON] пояснила, що знає відповідача, який раніше разом з дружиною проживав в спірній квартирі. 30 років тому вони переїхали до іншого житла. З цього часу відповідач в квартирі не проживає, речей його немає, іноді приходить у гості до матері. Свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає в одному будинку з позивачкою, спілкується з нею, заходить до їх квартири, в якій крім [PERSON], проживають також її син та мати. Кожен займає окрему кімнату. Відповідач в квартирі не проживає з 2000р. і його речей в квартирі немає. З пояснень представника відповідача, останній проживає за адресою: [INFO]. Щодо посилань представника відповідача на акт від 15.10.2012р., що був наданий ним в якості доказів відвідування відповідачем матері, яка проживає за місцем його реєстрації, то дані докази суд не приймає до уваги, оскільки особи, що підписали та скали вказаний акт не були допитані в судових засіданнях в якості свідків та не попереджалися судом про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправильних показань. Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач відсутній по місцю своєї реєстрації понад один рік без поважних причин. В судовому засіданні зі слів представника було встановлено, що відповідач проживає в квартирі своєї дружини, яка належить їй на праві власності у порядку спадкування після смерті батьків дружини. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Відповідачем та його представником до суду не було надано письмових заперечень проти позову та належних доказів у підтвердження цих заперечень. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позов в частині визнання [PERSON], таким, що втратив право на користування квартирою №9 по вул. Прохорівській, 51 в м. Одесі підлягає задоволенню В іншій частині позовних вимог, суд вважає за необхідним відмовити, оскільки зняття особи з реєстраційного обліку не входить до компетенції суду. Відповідно до ч.1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Зі змісту ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»вбачається, що підставою для зняття з реєстрації є рішення суду про визнання особи втратившою право на користування житлом. Таким чином рішення суду про визнання особи втратившою право на користування житлом є підставою для зняття данної особи з реєстрації. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 107,30 грн., які повністю сплачені позивачем при зверненні до суду. На підставі ч.1 п.1 ст.346, ст.ст. 391, ч.2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: partial