Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-11 00:00:00

06 листопада 2012 року позивачка звернулася з вказаним позовом до суду, в якому просить визнати за нею право власності на самочинно збудований житловий будинок літ. «Б» по вул. М.Фортус, 249-А у м. Херсоні розміром 6,30 на 6,80 кв.м, площею 42,84 кв.м, з верандою площею 12,87 кв.м (загальною площею 55,71 кв.м). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона разом зі своєю матірю, третьою особою по справі, проживає у житловому будинку, який знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. М.Фортус, 249-А, позначеному на план-схемі літ. «Б» згідно технічного паспорту від 19.06.2002 року. Вказаний житловий будинок у 1988 році побудований її бабусею та дідусем, а саме [PERSON] та [PERSON], на земельній ділянці, яка на теперішній час знаходиться в державній власності. При цьому позивачка одночасно вказала на те, що частина вказаної земельної ділянки площею 305 кв.м, яка загалом складає 727 кв.м, згідно рішення виконавчого комітету Комсомольської районної ради м. Херсона № 11/1 від 14.01.1977 року була закріплена за [PERSON] під номером 249-А, а інша частина земельної ділянки, що складає 370 кв.м, згідно рішення виконавчого комітету Комсомольської районної ради м. Херсона № 12/24 від 24.12.1976 року закріплена за [PERSON] порядок користування вказаними земельними ділянками не визначався. Вказаний житловий будинок був побудований замість знесеної літньої кухні розміром 3,20 на 6,10 кв.м, площею 13,4 кв.м, яка у якості житлового будинку з усіма надвірними будівлями, згідно договору дарування від 20.10.1982 року була подарована [PERSON] Оскільки вона є такою, що прийняла спадщину після смерті бабусі [PERSON] у вигляді домоволодіння за адресою: м. Херсон, вул. М.Фортус, 249, що розташоване за земельній ділянці площею 370 кв.м, та впродовж 24 років проживала та підтримувала у належному житловому стані спірний житловий будинок самовільно побудований її бабусею та дідусем на земельній ділянці площею 305 кв.м, яка на теперішній час знаходиться у державній власності вважає, що поновлення її прав власника можливе шляхом визнання за нею права власності на спірний житловий будинок. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі, зазначивши, що обставини якими відповідач обґрунтовує свої заперечення не мають значення для справи. Представник виконавчого комітету Херсонської міської ради в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши при цьому, що у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши при цьому, що спірне нерухоме майно не є самовільним і знаходиться у його праві власності на земельній ділянці, яка знаходиться у його користуванні, на підставі чого і просив суд відмовити позивачці у задоволенні позову. Третя особа на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні просила позов задовольнити. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та інвентарних справ, судових рішень, а саме: рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 15.03.2011 року № 2-13/11, ухвали апеляційного суду Херсонської області від 14.07.2011 року № 22-ц-2529,2011р., постановлених у цивільній справі у якій брали участь [PERSON] та [PERSON], вбачається наступне. Відповідно до плану ділянки землі ( а.і.с. №14517) по вул. Островській № 249 [PERSON] було відведено земельну ділянку площею 370 кв.м відповідно до рішення ВК Комсомольського районної ради м. Херсона від 29 грудня 1976 року за № 12/24, а за планом ділянки землі ( а.і.с. №14520) по вул. Островській № 249-а [PERSON] було відведено земельну ділянку площею 305 кв.м відповідно до рішення ВК Комсомольського районної ради м. Херсона від 14 січня 1977 року за № 11/1. Свідоцтвами про право особистої власності на жилі будинки, виданими ВК Комсомольської районної ради м. Херсона 02 серпня 1977 року було закріплено право власності на жилий будинок № 249 по вул. Островській в м. Херсоні з приналежними до нього будівлями та спорудами за [PERSON] , а на жилий будинок № 249 а по вул. Островській в м. Херсоні з приналежними до нього будівлями та спорудами за [PERSON]. Рішенням ВК Комсомольської районної ради м. Херсона від 27 серпня 1982 року за № 524/16 за [PERSON] було узаконено гараж розміром 6.05х3.80 м. який розташовано по вул. Островській № 249-а. На підставі договору дарування від 20 жовтня 1982 року [PERSON] подарувала [PERSON] жилий будинок № 249-а по вул. Островській в м. Херсоні, про що свідчить договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Третьої Херсонської нотаріальної контори, який зареєстровано Херсонським ДБТІ 29 жовтня 1982 року за реєстром 12379. Рішенням виконавчого комітету Комсомольської районної ради м. Херсона від 09 січня 1987 року за № 61/1, яке на даний час є чинним, [PERSON] було оформлено документи на жилий будинок розміром 9.68 х 5.25 м., веранду розміром 5.25 х 3.0 м., баню розміром 4.60 х 2.50 м., літню кухню розміром 3.20 х 6.10 м, і на підставі якого 27 січня 1987 року за № 24 виконавчий комітет Комсомольської районної ради м. Херсона на його імя видав свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами № 249-а по вул. Островській в м. Херсоні. Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 05 липня 2002 року, виданого державним нотаріусом Третьої херсонської державної нотаріальної контори, жилий будинок з господарчими , побутовими будівлями та спорудами за адресою м. Херсон вул. М.Фортус 249 належить позивачці після смерті [PERSON], яка померла 15 лютого 2000 року. Також судом встановлено, що у 1977 році прийнято в експлуатацію жилий будинок площею 6,0х3,2 м, з верандою площею 6,1х2,3 м на імя [PERSON], який вона у 1982 році подарувала [PERSON] У 1987 року [PERSON] вводить в експлуатацію другий жилий будинок площею 9,68х5,25 м, а старий переводить в літню кухню, не зазначаючи в правовстановлюючих документах веранду до неї, оскільки її розмір з верандою надавав їй статусу жилого будинку, а діюче на той час законодавство не дозволяло мати в особистій власності два будинки. При цьому сторони визнають, що на 1987 рік фактичний розмір старого жилого будинку при переводі його в літню кухню не мінявся. У 1988 році літня кухня літ. «Б» була перепланована і мала розміри 6,76х 6,3 м і у 1998 році вона була позначена як самовільне будівництво, а у технічному паспорті на 2002 рік вона вже самовільним будівництвом не вважається. Висновками двох судових будівельно-технічних експертиз проведених під час розгляду зазначеної цивільної справи підтверджується, що літня кухня літ. «Б» не є самочинним будівництвом. Відповідно до положень статті 376 ЦК України, на яку позивачка посилається в обґрунтування заявлених нею позовних вимог, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Однак, позивачка не надала суду належних доказів того, що спірне нерухоме майно, а саме будова позначена в технічному паспорті літ. «Б» по вул. М.Фортус, 249-А у м. Херсоні розміром 6,30 на 6,80 кв.м, площею 42,84 кв.м, з верандою площею 12,87 кв.м (загальною площею 55,71 кв.м) є самочинно збудованим житловим будинком, що знаходиться на земельній ділянці, яка належить до земель державної власності, хоча відповідно до вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Не підлягає застосуванню і ст. 331 ЦК України на яку також позивачка посилається як на підставу своїх вимог, оскільки вона не надала суду належних доказів створення нею нового нерухомого майна. Зважаючи на відсутність будь-яких прав [PERSON] на спірну нерухомість на момент її смерті, не підлягають застосуванню і положення ст. 1218 ЦК України щодо наявності у позивачки, як спадкоємиці, прав та обовязків на вказану нерухомість. Тим паче, що згідно заповіту [PERSON] на випадок смерті розпорядилася на користь [PERSON] тільки належним їй жилим будинком, що розташован по вул..М.Фортус № 249 м.Херсона. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки спірне майно не є а ні самочинним будівництвом, а ні новоствореним нерухомим майном, а навпаки належить на праві власності іншій особі, яка заперечує наявність будь-яких прав на спірну нерухомість з боку позивачки. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати покласти на неї, оскільки у задоволенні її позову відмовлено повністю.

Outcome: dismissed