Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів з [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що 15 травня 1999 року вона уклала шлюб з [PERSON], [INFO]. В 2001 році шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO], який проживав і проживає зі нею. На підставі рішення Жовтневого районного суд м. Кривого Рогу від 11 жовтня 2000 року [PERSON] зобов'язаний виплачувати аліменти на утримання сина на її користь в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку починаючи з 13 червня 2000 року. Виконавчий лист № 2а-288 від 13.06.2000 року знаходився на виконанні в Жовтневому ВДВС Криворізького міського управління юстиції. Однак, з моменту винесення рішення про стягнення аліментів, [PERSON] фактично аліменти не виплачував, матеріальної допомоги дитині не надавав, участі в його вихованні не приймав і не приймає. Відповідач виплачував стабільно аліменти з червня 2001 року по березень 2002 року. З 2002 року офіційно не був працевлаштований, періодично сплачував аліменти на дитину. З 2008 року перестав виплачувати аліменти. Декілька разів виконавча служба оголошувала його розшук. По ухвалі Жовтневого райсуду від 16.07.2007 року [PERSON] був оголошений в розшук. 16.05.2011 року старшим державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції [PERSON] винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з тим, що боржник поміняв місце проживання. Заборгованість на теперішній час становить 34654,22 гривень, у звязку з чим вона змушена звернутись до суду з заявою про стягнення неустойки за несплату аліментів. Сума неустойки яку відповідач має сплатити на її користь з 01.06.2004 року по 01.05.2011 року складає 852493,81гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги у повному обємі та стягнути з відповідача неустойку за несплату аліментів у розмірі 852493,81гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі та просила задовольнити посилаючись на обставини зазначені в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, через оголошення у газеті Вісті Придніпровя. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача. Вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи суд вважає. що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів необхідно відмовити. Відповідно до ст. 8 ЦПК України в редакції 2005 року, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі, під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання : які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та 22 січня 2001 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] шлюб було розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 червня 2000 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO] до досягнення ним повноліття. Відповідно до довідки, виданої 15.06.2011 року Жовтневим відділом ДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області заборгованість відповідача станом на 01.05.2011 року складає 34654,22 гривень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми аліментів за кожен день прострочення. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 22 роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Отже, за загальним правилом умови застосування юридичної відповідальності є вина протиправна поведінка особи. Стягнення неустойки можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобовязаної сплачувати аліменти. Проте довідка, яка видана державним виконавцем не містить даних про причини виникнення заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист про стягнення аліментів № 2а-288 від 13.06.2000 року з [PERSON] перебував у провадженні Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції з 04.06.2007 року по 16.05.2011 року, однак довідка розрахунок видана державним виконавцем за період часу з червня 2004 року по квітень 2011 року. Відповідно до норм Сімейного Кодексу України, розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем у постанові. Суд не може прийняти до уваги надану позивачем довідку державного виконавця про заборгованість, так як відповідно до листа від 15.06.2011 року № 14528 заборгованість складає 35654,22 гривень, в той час як відповідно до довідки заборгованість складає 34654,22 гривень, у звязку з чим сума заборгованості відповідача підлягає уточненню. Встановлено, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження дійсного розміру заборгованості по аліментах на момент звернення до суду з даним позовом, а також не зазначено конкретний період розрахунку пені. Крім того, встановлено, що будь-яких попереджень про виникнення заборгованості боржнику не направлялось, відповідно строки погашення по заборгованості боржнику не встановлювались. Про відповідальність за умисне створення заборгованості, передбачену ст. 196 СК України, державний виконавець його не повідомляв. Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України Про виконавче провадженнядержавний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний рахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Як вбачається з матеріалів справи таких дій державним виконавцем проведено не було. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, отже позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні не надала жодних підтверджень обґрунтованості свого позову, тому з урахуванням вище викладеного суд дійшов висновку що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів не підлягає задоволенню. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від оплати судового збору звільняються позивачі за позовом про стягнення аліментів, а предметом даного спору є не аліменти, а неустойка за прострочення аліментних зобовязань, тому вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з позивача судовий збір у сумі 3219, 00 гривень.

Outcome: approved