Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-27 00:00:00

У серпні 2010 року позивачка звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого вказувала на те, що вона перебувала із відповідачем у шлюбі з 14 вересня 1996 року до 15.06.2010 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], 24 червня 2000 оку народження. Дитина з моменту народження постійно проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати матеріальну допомогу на утримання дитини. Вважає, що відповідач у змозі надавати їй матеріальну допомогу на утримання дитини, оскільки є працездатним, має роботу і заробіток, інших утриманців, окрім сина немає. Просила стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно з індексацією, до повноліття дитини, додаткові витрати на оздоровлення сина у сумі 3 000 грн. щороку з індексацією, додаткові витрати на розвиток здібностей сина у сумі 100 грн. щомісяця, визначити час спілкування з дитиною по 4 години на тиждень у заздалегідь погоджений із позивачкою час. 16.04.2011 р. позивачка уточнила свої позовні вимоги, просила залишити без розгляду вимоги щодо визначення часу спілкування відповідача з дитиною. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2011 року задоволено частково позов [PERSON] Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи стягнення із 11 серпня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України „Про індексацію грошових доходів населення" від 3.07.1991 року в редакції Закону від 6.02.2003 року. Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] понесені додаткові витрати на дитину - [PERSON], [INFO] у сумі 1000 грн. Стягнуто із [PERSON] на користь держави судові витрати у розмірі 171 грн. В решті позовних вимог [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення суду, посилаючись на те, що суд не врахував обставини у справі, проведені стягнення на користь позивача суперечить вимогам закону. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду частково скасувати із наступних підстав. Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 1996 року до 15 червня 2010 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідач станом на квітень 2011 року працює водієм у ПП [PERSON] та має оклад 960 грн. відповідно до довідки наданої з місця його роботи. Взявши до уваги матеріальне становище сторін, можливість утримання позивачкою неповнолітнього сина, можливість відповідача надавати допомогу, суд стягнув із [PERSON], на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи стягнення із 11 серпня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на вимоги 180-182, 184, 191 СК України. В іншій частині позову суд відмовив, у зв'язку з тим, що в цій частині позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства і не підтверджені доказами. Оскільки позивачка несе додаткові витрати на утримання сина, а саме сплачує щомісячно кошти у сумі 280 грн. за відвідування сином спортивної секції (з вересня по грудень 2010 року та з січня по квітень 2011 року), тому відповідно до ст. 185 СК України, суд вважав за можливе стягнути із відповідача одноразово додаткові витрати на дитину у розмірі 1000 грн. В решті заявлених вимог щодо зобов'язання стягнення з відповідача постійної сплати додаткових витрат суд вважав за необхідне відмовити враховуючи матеріальний стан відповідача, а також можливість припинення спортивних занять дитиною у будь який момент до сплину трьохрічного строку. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Але із висновками суду в частині визначення розміру аліментів, а також стягнення додаткових витрат погодитись не можна, оскільки вони не відповідають вимогам законодавства та обставинам у справі Відповідач станом на квітень 2011 року працює водієм у ПП [PERSON], що підтверджується копією трудового договору, записом у трудовій книжці, та має оклад 960 грн. відповідно до довідки наданої з місця його роботи. Обставини щодо постійного місця роботи відповідача не заперечувала і позивачка. У звязку із чим наявні підстави для застосування вимог ст.183 СК України щодо стягнення аліментів у частці від доходу відповідача, оскільки його заробіток є постійним та регулярним. Що стосується вимог позивачки про стягнення додаткових витрат на дитину, то вони не підтверджені належними та достовірними доказами, оскільки у наданій довідці Дніпропетровської міської федерації відсутня дата її видачі (а.с.69), а також вона не є фінансовим документом, який свідчить про внесення грошових сум. А тому відсутні підстави для стягнення вказаних витрат, у звязку із невизначеністю суми цих витрат. Таким чином, рішення суду необхідно скасувати в частині стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. Оскільки заробіток відповідача є постійним та регулярним, а тому із відповідача належить стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи стягнення із 11 серпня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України „Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року. Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. В іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін. Таким чином, наявні підстави для часткового скасування рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Outcome: partial