Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-10 00:00:00

[PERSON] в позові вказує, що 23.11.2009 року [PERSON] написала боргову розписку, яку підписали вона та він. У вказаній борговій розписці зазначено, що він та [PERSON] отримали в борг у [PERSON] кошти в сумі 25 000 грн., які зобовязуються повернути таким чином: 12 500 грн. у строк до 01.03.2010 року, а іншу частину - по 1 000 грн. кожні два місяці, починаючи з 01.05.2010 року до повної виплати. В той же день розписка була передана [PERSON] Таким чином, 23.11.2009 року між ним та [PERSON], з однієї сторони, і [PERSON], з другої сторонни, було укладено договір позики. Цей договір позивач вважає недійсним, посилаючись на те, що 23.11.2009 року Василівський районний суд Запорізької області, розглянувши цивільну справу № 2-1444/2009 за позовом: [PERSON] до [PERSON], треті особи: Дніпрорудненська державна нотаріальна контора, [PERSON], про усунення від права на спадкування, ухвалив рішення, за яким усунув [PERSON] від права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 01.07.2008 року. Вказане рішення суду набрало законної сили 04.12.2009 року. 23.11.2009 року, у день судового засідання, [PERSON], вдавшись до обману та психічного тиску, змусив його та [PERSON] написати і підписати вищевказану боргову розписку, пояснивши, що у разі написання цієї розписки, він не претендуватиме на спадщину після смерті [PERSON], а якщо вони відмовляться від його пропозиції, погрожував застосуванням до них заходів фізичного впливу. Враховуючи те, що [PERSON] раніше неодноразово вчиняв злочини, його погрози він та [PERSON] сприйняли як реальні. За цією розпискою ні він, ні [PERSON] кошти від [PERSON] не отримували. Посилаючись на ст.ст. 203, 215, 229, 230, 231, 236, 1046, 1047, 1051 ЦК України, позивач просить суд визнати недійсним з моменту його вчинення договір позики на суму 25 000 грн., укладений 23.11.2009 року між ним та [PERSON], з однієї сторони, і [PERSON], з другої сторони. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. Не заперечує того факту, що розписка, яка є предметом даного спору, була написана його донькою - [PERSON] та підписана нею і ним у присутності, також: [PERSON], адвокатів [PERSON] та [PERSON] На написання такої розписки він погодився, оскільки [PERSON], який за заповітом мав право на спадкову частину квартири після смерті його дружини [PERSON], яка померла 01.07.2008 року, пообіцяв йому взамін відмовитися від спадщини. На той час він був згодний з текстом розписки. Після написання розписки Марков дійсно відмовився від своєї частини спадщини визнавши позов, а він за розпискою сплатив його 1000 грн., а саме: 23.11.2009 року -500 грн. та через деякий час ще 500 грн. поштовим переказом. Після цього, він звернувся до юриста, який повідомив його про те, що ця розписка є незаконною, а тому, він не повинен за нею нічого сплачувати. Розписка була написана та підписана під тиском психологічним на нього з боку [PERSON], а також адвокатів [PERSON] та [PERSON], які приймали участь у розгляді справи щодо усунення [PERSON] від спадкування. Запевняє суд у тому, що ніколи не брав у [PERSON] кошти у борг. Також впевнений у тому, що й [PERSON] не брала у відповідача кошти. В судовому засіданні [PERSON] також позов підтримує, просить суд його задовольнити, пояснивши, що не заперечує того факту, що вона 23.11.2009 року під психологічним тиском, а також у присутності [PERSON], адвокатів [PERSON] та [PERSON], зі згоди батька- Барцева В.І. написала та підписала розписку, яка є предметом даного спору. Запевняє суд у тому, що ніколи не брала у [PERSON] кошти у борг. За цією розпискою [PERSON] кошти не передавала. Також вона не бачила, щоб кошти від відповідача брав позивач. В судовому засіданні представник позивача та [PERSON] в особі [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. Також він пояснив, що розписка, яка є предметом даного спору, є недійсною, оскільки угода є безгрошовою, укладеною під впливом обману, психологічного тиску та погроз. [PERSON] в судовому засіданні заперечує проти позову, пояснивши, що він дійсно 23.11.2009 року передав у борг [PERSON] та [PERSON] 25000 грн. у присутності адвокатів [PERSON] та [PERSON], які [PERSON] та [PERSON] зобовязалися солідарно повертати частками, а саме: 12 500 грн. у строк до 01.03.2010 року, а решту суми боргу - по 1 000 грн. кожні два місяці, починаючи з 01.05.2010 року до повної виплати. Позивач за розпискою сплатив йому 1000 грн., а саме: 23.11.2009 року після судового засіданні-500 грн. та пізніше 500 грн. поштовим переказом. Оскільки [PERSON] та [PERSON] не повернули йому суму боргу, він звернувся з позовом до суду, який було задоволено. Запевняє суд у тому, що ні з його боку, ні з боку адвокатів [PERSON] та [PERSON] не чинився тиск на [PERSON] та [PERSON] при укладенні угоди, вони також не вводили позивача в оману. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: згідно ст.ст.1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімум доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; як було встановлено в судовому засіданні та як вбачається з матеріалів справи, 23.11.2009 року за договором позики, копія якого є у справі, [PERSON] передав у власність [PERSON] і [PERSON] грошові кошти в сумі 25000 грн., які останні зобовязалися солідарно повертати частками, а саме: 12 500 грн. у строк до 01.03.2010 року, а решту суми боргу - по 1 000 грн. кожні два місяці, починаючи з 01.05.2010 року до повної виплати. Таким чином, сторони уклали договір позики; договір є обов'язковим для виконання всіма його учасниками, відповідно до вимог ст.526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства; ст.527 ЦК України, згідно якої боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор-прийняти виконання особисто; ст.530 ЦК України, згідно якої, якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (дата) виконання боржником зобов'язання не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства, ст.1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, ст.625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; у встановлений договором позики строк [PERSON] і [PERSON] грошові кошти [PERSON] не повернули, тому він звернувся з позовом до суду; відповідно до рішення Василівського районного суду Запорізької області від 04.11.2010 року та ухвали апеляційного суду Запорізької області від 20.12.2010 року, копії яких є у справі, задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] і [PERSON], про стягнення боргу та вищевказаною розпискою, та відшкодування моральної шкоди, а саме: стягнуто солідарно з них на користь [PERSON] борг в сумі 24000 грн., суму інфляції у розмірі 1140 грн., проценти у розмірі 1604,21 грн. та судові витрати в сумі по 193,72 грн. з кожного. Таким чином, зазначеним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено факт передачі [PERSON] зазначеної у розписці суми [PERSON] і [PERSON]; обставини, встановлені вказаним судовим рішенням не підлягають повторному доказуванню при розгляді даної справи, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України; позивач та його представник у судовому засіданні просять визнати договір позики, який є предметом даного спору, недійсним, посилаючись на те, що він є безгрошовим, укладеним під впливом обману, психологічного тиску та погроз; відповідно до ст..1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики, у тому числі, на тій підставі, що грошові кошти не були одержані ним від позичальника. При цьому, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини; відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При цьому, згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; таким чином, позивач, оспорюючи договір позики, зазначаючи, що він є безгрошовим, оскільки [PERSON] не передавав ні йому, ні [PERSON] зазначену у договорі суму, зобовязаний був доводити свої вимоги у судовому засідання, надаючи суду письмові докази, або прирівняні до них (аудіо-, відеозапису….). Однак, в судовому засіданні, на підтвердження своїх заперечень проти договору позики позивач зазначених доказів не надав; ст..229 ЦК України, на яку посилається у позові позивач, передбачає, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. В судовому засіданні не будо надано належних та достатніх доказів на підтвердження того факту, що вищевказана угода була укладена внаслідок помилки та позивач під час її укладення помилявся щодо обставин, які мають істотне значення. Крім того, сам позивач зазначив, що на час написання розписки був згоден з її умовами, розумів їх зміст, мав намір сплачувати зазначені у ній суми, сплатив відповідачеві 1000 грн., що підтверджується розпискою та квитанціями, копії яких є у справі, однак, через деякий час, поспілкувавшись з юристом, який порадив йому перестати сплачувати кошти Маркову, -відмовився виконувати умови угоди; ст..230 ЦК України, на яку посилається у позові позивач, передбачає, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. В судовому засіданні не будо надано належних та достатніх доказів на підтвердження того факту, що вищевказана угода була укладена внаслідок обману та позивач під час її укладення, під впливом обману, помилявся щодо обставин, які мають істотне значення; ст..231 ЦК України, на яку посилається у позові позивач, передбачає, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. В судовому засіданні не будо надано належних та достатніх доказів на підтвердження того факту, що вищевказана угода була укладена позивачем під впливом насильства. Таким чином, в судовому засіданні жодного доказу на підтвердження позовних вимог, який - би суд прийняв в якості належного та допустимого, надано не було. Пояснення позивача, його представника та третьої особи не є такими доказами. Крім того, їх намагання визнати договір позики недійсним суд розцінює як спосіб уникнути відповідальності щодо виплати відповідачеві всіх сум, які стягнуті з них на його користь на підставі вищевказаних судових рішень, які набрали законної сили. В якості належного доказу на підтвердження позовних вимог суд також не може прийняти рішення Василівського районного суду Запорізької області від 23.11.2009 року у цивільній справі за позовом: [PERSON] до [PERSON], треті особи: Дніпрорудненська державна нотаріальна контора, [PERSON], про усунення від права на спадкування, ухвалив рішення, за яким усунув [PERSON] від права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 01.07.2008 рок,-оскільки, зазначене рішення хоча й набрало законної сили, однак, ніяким чином не підтверджує вимоги позивача у даному спорі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов безпідставним, надуманим та таким, що задоволенню не підлягає. Відповідно до медичної довідки, копія якої є у справі, позивач є інвалідом першої групи безстроково, тому, згідно до ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», сплату судового збору суд вважає необхідним віднести на рахунок держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed