Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди у звязку з нещасним випадком на виробництві. При цьому в судовому засіданні позивач та його представники пояснили, що 21 травня 2010 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено трудовий договір, згідно якого [PERSON] працював на станції технічного обслуговування автомобілів, що знаходиться в м. Києві, просп. Лісовий 39-Д, власником якої є [PERSON], на посаді слюсаря з ремонту автомобілів. ФОП [PERSON] 21.05.2010 року провела первинний інструктаж і він приступив до роботи. Потім вправно виконував свої обов'язки, за що й отримував заробітну плату. 11.09.2010 року [PERSON] прийшов на роботу близько 9-00 разом з [PERSON]- слюсарем по ремонту автомобілів, прибрав на робочому місці, підготовив інструмент до роботи, виконав встановлення кутів розвалу на автомобілі Шевроле-Авео. Близько 14-40 до СТО приїхав ВАЗ-21099і він разом з [PERSON] почали підготовку по регулюванню розвал-сходження на даному автомобілі. [PERSON] закріпив датчики на колесах та спустився в оглядову яму для підвішування задньої частини автомобіля, поставив траверсу під задню балку автомобіля та під'єднав шланг високого тиску та почав піднімати автомобіль. Домкрат ДП-3 знаходився на рівні голови. Так як тиск в пневмосистемі був недостатнім і домкрат ДП-3 не піднімав автомобіль, то він подав команду [PERSON] включити компресор. [PERSON] ввімкнув компресор, а він знаходився в оглядовій ямі неподалік від домкрату ДП-3 на відстані 1 метр. Через короткий час, під час підйому задньої частини автомобіля [PERSON] почув хлопок і одночасно відчув сильний удар в голову та ліву руку, внаслідок чого отримав тяжкі травми. Потім [PERSON] Наддав йому першу медичну допомогу, а пізніше приїхала швидка медична допомога та відвезла його до лікарні. При цьому в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що день 11.09.2010 року - це була субота, а згідно трудового договору між нимта [PERSON] від 21.05.2010 року, вихідні дні субота та неділя. Згідно даного договору п.5 конкретні вихідні дні можуть змінюватися, про що сторони сповіщають одна одну не пізніше двох днів, а [PERSON] в приказному тоні 10.09.2010 року сказала йому, щоб він вийшов на роботу 11.09.2010 року, що він зробив. Згідно виписки (епікриз) з медичної картки стаціонарного хворого № 4256132 Олександрівської клінічної лікарні [PERSON] отримав такі травми: проникаюче поранення лівого ока з випадінням усіх оболонок (розчавлення), відрив нижньої повіки лівого ока, закрита черепно-мозгова травма, струс головного мозку, відкритий перелом кісток носа зі зміщенням, перелом кісток медіальної та латеральної стінок лівої орбіти, перелом решітчастої кісти, перелом скроневої кістки зліва. В результаті отриманих тяжких травм згідно довідки МСЕК в Черкаській області серії 10ААА № 025737 від 25.01.2011 року, [PERSON] втратив 70% професійної працездатності (друга група інвалідності), потребує протезування лівого ока, стаціонарного лікування та операцій в лікарні ім. Філатова в м. Одеса. На даний час вже зроблено йому три операції, але це не дало бажаного результату. Далі для реабілітації потрібно зробити ще декілька операцій, санаторне лікування. Батько позивача - [PERSON] витратив багато коштів на його реабілітацію. На роботі батько не працює, так як постійно із ним, знаслідок чого втратив заробіток. Всі свої збереження, близько 10.000 (десяти тисяч) гривень, батько витратив на нього. Як він вважає, отримання тяжких травм 11.09.2010 року, призвели до втрати на 70% професійної працездатності та інвалідності 2-ї групи з вини [PERSON], так як даний небезпечний домкрат ДП-3 через який стався нещасний випадок придбала остання. Як свідчить короткий опис до домкрату ДП-3, він був придбаний 01.09.2010 року, незадовго до нещасного випадку. Даний домкрат ДП-3 ФОП [PERSON] придбала не зрозуміло де та в кого, не з'ясувала виробника та не перевірила домкрат ДП-3 на придатність до використання чим створила небезпечні умови праці. Просить відшкодувати з [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 10.000грн., яка полягає у витратах на лікування у Олександрівській клінічній лікарні м. Києва. При цьому позивач та його представники не можуть надати суду будь-які документи, що стосуються понесених витрат на лікування. Також просять стягнути з відповідача моральну шкоду, яка полягає у отриманих травмах та повязаних з ними змінами у організації життя, стражданнях та каліцтвом, яку оцінюють у 800.000грн. та стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав і пояснив, що всі обвинувачення сторони позивача базуються на тому, що [PERSON] не мала право використовувати домкрат ДП-3 в роботі. При цьому представник відповідача пояснив, що дійсно, [PERSON] був прийнятий на роботу у Станцію технічного обслуговування автомобілів (СТОА) слюсарем. Домкрат ДП-3 був придбаний у серпні 2010р. і на ньому вказано виробник та адреса виробника, а також його відповідність стандартам. Домкрат був новий та на гарантії, перевірявся у день придбання, а тому не було необхідності у додатковій перевірці. Недоліки, які були виявлені у домкраті після нещасного випадку, виникли з вини виробника домкрату і вини [PERSON] в цьому немає. Фондом з нещасних випадків виплачено кошти [PERSON] на лікування. Крім того [PERSON] особисто платила кошти позивачу частками для оплати лікування, але [PERSON]А, як заявив представник відповідача, купив на ці гроші автомобіль. Позовні вимоги щодо сплати матеріальної шкоди відповідач не визнає, оскільки сплатила позивачу достатньо коштів, про що є квитанції в матеріалах справи. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то відповідач взагалі не визнає, що така була заподіяна позивачу, оскільки вважає, що його вини в цьому немає. Травма була заподіяна позивачу з вини виробника домкрата, вважає позивач, а тому до нього не може бути жодних претензій. Суд, заслухавши пояснення сторін та представлені ними доводи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала. Позивач [PERSON] отримав тілесні ушкодження в звяку з нещасним випадком на виробництві і цього ніхто із сторін та їх представників в судовому засіданні не заперечували. Як встановлено в судовому засіданні, що також витікає з матеріалів справи, нещасний випадок стався внаслідок механічного пошкодження домкрата, який експлуатувався на СТОА ФОП [PERSON] Внаслідок отриманих травм [PERSON] має каліцтво, що стверджується матеріалами справи щодо стану здоровя позивача. Відповідно до вимог ст.. 153 ч.4 КЗпП України власник повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизму. Відповідно до ст.. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка здійснює цю діяльність. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка володіє обєктом, використання якого створює підвищену небезпеку. В даному випадку суд вважає, що використання пневматичного домкрату ДП-3 при ремонті автомобілів і сам ремонт автомобілів, повязаний з використанням обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка здійснює цю діяльність, є діяльністю, повязаною з використанням джерела підвищеної небезпеки, на що вказує сам нещасний випадок із [PERSON] Таким чином, на думку суду, позивачем вірно визначено субєкта заподіяння шкоди. Що стосується відшкодування матеріальної шкоди, то суд вважає, що хоча у позовній заяві у заголовку зазначено про відшкодування матеріальної шкоди, фактично мова йде про відшкодування витрат на лікування, а не про заподіяну шкоду у розумінні параграфу 2 глави 82 ЦК України, тобто відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Згідно вимог ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Вданому випадку стороною позивача не представлено жодного з доказів, які б свідчили про понесені позивачем витрати на лікування. Сам позивач та його представники в судовому засіданні ствердили, що вони не мають письмових доказів про понесені їх стороною витрати на лікування позивача. Тому суд вважає, що позивачем не доведені його позовні вимоги і тому вони у даній частині задоволенню не підлягають. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Суд не можу погодитися із думкою представника відповідача про те, що [PERSON] взагалі не заподіяно моральної шкоди, оскільки той отримав тілесні ушкодження у вигляді травм, що супроводжувалися фізичним болем, на даний час має каліцтво. Всі ці ознаки свідчать про наявність у [PERSON] моральних душевних страждань, що є складовими моральної шкоди. Оскільки в даному випадку, на думку суду, шкоду позивачу [PERSON] заподіяно внаслідок діяльності, повязаної з використанням джерела підвищеної небезпеки, тому йому повинна бути відшкодована моральна шкода, заподіяна йому внаслідок цього. При цьому суд враховує, що сума відшкодування повинна враховувати стан здоровя позивач та матеріальну можливість відповідача відшкодувати шкоду. Тому суд оцінює суму відшкодування моральної шкоди у 60.000грн. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: dismissed