Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-22 00:00:00

СТОВ „Гаврилюк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з неї заборгованості за договором оренди земельної ділянки у сумі 5799 грн. 39 коп., а також сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 229 грн. 40 коп. Свій позов СТОВ „Гаврилюк" мотивує тим, що 15.11.2006 року між ним і відповідачем було укладено договір оренди належної відповідачу земельної ділянки площею 6,3132 га, розташованої на території Великокомишуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області, який зареєстрований в Барвінківському районному відділі Харківської регіональної філії ДП „Центр ДЗК" 29 листопада 2007 року за № 040768400364. Термін дії договору - 5 років з моменту його державної реєстрації, тобто до 29.11.2012 року. Земельна ділянка надана в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Згідно з п. 9 договору позивач зобов'язаний щорічно сплачувати в строк до 20 числа останнього місяця року орендну плату в розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що на момент укладення договору складало 909 грн. 56 коп. Під час дії договору оренди позивач виплатив відповідачу орендну плату у сумі 13007 грн. 11 коп., що на 5799 грн. 39 коп. перевищує суму орендної плати, яка підлягала виплаті відповідачу згідно договору оренди. Орендна плата виплачувалась в більшому розмірі авансом, оскільки з відповідачем існувала усна домовленість про продовження терміну дії договору. Але 24.08.2012 року позивач отримав від відповідача листа, в якому останній повідомив про те, що договір оренди земельної ділянки після закінчення строку його дії продовжено не буде. У зв'язку з цим позивач 29.10.2012 року направив відповідачу листа, в якому пропонував або продовжити дію договору оренди земельної ділянки, або ж повернути надлишково одержану орендну плату. Відповідач не зробив ні того, ні іншого, тому СТОВ „Гаврилюк" змушене було звернутися до суду. Відповідач позов не визнала, пояснивши, що позивач зобов'язаний був у зв'язку зі змінами в законодавстві збільшити орендну плату, але не зробив цього, тому виплачені ним суми фактично є збільшеною орендною платою. Ніякої усної домовленості з позивачем про продовження терміну дії договору, внаслідок чого він буде виплачувати більшу, ніж передбачено договором орендну плату, не існувало. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що 15.11.2006 року між СТОВ „Гаврилюк" і [PERSON] було укладено договір оренди належної [PERSON] земельної ділянки площею 6,3132 га, розташованої на території Великокомишуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області, який зареєстрований в Барвінківському районному відділі Харківської регіональної філії ДП „Центр ДЗК" 29 листопада 2007 року за № 040768400364. Термін дії договору - 5 років з моменту його державної реєстрації, тобто до 29.11.2012 року. Земельна ділянка надана в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Згідно з п. 9 договору СТОВ „Гаврилюк" зобов'язане щорічно сплачувати в строк до 20 числа останнього місяця року орендну плату в розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що на момент укладення договору складало 909 грн. 56 коп. Під час дії договору оренди позивач виплатив відповідачу орендну плату у сумі 13007 грн. 11 коп. З розрахунку позивача вбачається, що згідно умовам договору оренди позивач повинен був виплатити відповідачу 5457 грн. 36 коп., тобто фактично виплачена сума, на думку позивача, на 5799 грн. 39 коп. перевищує суму орендної плати, яка підлягала виплаті відповідачу згідно договору оренди. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, орендна плата виплачувалась в більшому розмірі авансом, оскільки з відповідачем існувала усна домовленість про продовження терміну дії договору. Жодних доказів цього твердження позивач надати суду не може. 24.08.2012 року позивач отримав від відповідача листа, в якому останній повідомив про те, що договір оренди земельної ділянки після закінчення строку його дії продовжено не буде. У зв'язку з цим позивач 29.10.2012 року направив відповідачу листа, в якому пропонував або продовжити дію договору оренди земельної ділянки, або ж повернути надлишково одержану орендну плату. Відповідач не зробив ні того, ні іншого. Відповідач як на підставу заперечень проти позову посилається на ту обставину, що позивач повинен був на підставі Указу Президента України від 19.08.2008 року № 725/2008 виплачувати орендну плату у розмірі не менше 3% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки. За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що указані в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладання договору законодавству. Указом Президента України від 19 серпня 2008 року № 725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» встановлено розмір орендної плати не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки. Цей Указ набрав чинності з дня його опублікування, та в його тексті відсутнє посилання про поширення його дії на договори, укладені до набрання ним чинності. Оскільки зазначений Указ має рекомендаційний характер, і, крім того, він набрав чинності після укладання договору оренди між сторонами, тому змінити розмір орендної плати можна лише за згодою сторін. Про це зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 25 червня 2011 року № 6-17 цс 11. Пунктом 35 договору передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо змін умов договору спір розв'язується у судовому порядку. 01 січня 2008 року сторони підписали додаткову угоду № 1/г до договору оренди землі від 15.11.2006 року, якою п. 9 договору викладено у новій редакції: «Орендна плата вноситься орендарем виключно у грошовій формі. Розмір орендної плати становить 2,2 % нормативної грошової оцінки землі, що складає 1371,67 грн.». В угоді зазначено, що сторони домовилися укласти цю додаткову угоду у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення та без проведення відповідної реєстрації у Барвінківському районному відділі Харківської регіональної філії ДП „Центр ДЗК при Держкомземі України". Відповідно до ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Стаття 30 Закону України «Про оренду землі» вказує, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін, і не передбачає державну реєстрацію змін до договору оренди на відміну від статті 20 цього Закону, згідно якій укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.. Стаття 654 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. З наведеного вище суд доходить висновку, що, підписавши додаткову угоду № 1/г до договору оренди землі від 15.11.2006 року, сторони діяли відповідно до чинного законодавства, тому вказана угода була чинною, і посилання позивача на те, що угода не була зареєстрована, тому не набрала чинності, не відповідає нормам законодавства. Крім того, як вбачається з матеріалів справи і пояснень представника позивача, позивач виконував цю угоду і в 2008 році нараховував та сплачував орендну плату відповідно до неї, а питання про повернення нібито надлишково сплачених сум виникло тільки після відмови відповідача продовжити термін дії договору. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що в 2009 - 2012 роках позивач нараховував і виплачував відповідачу орендну плату в розмірі 3 % нормативної грошової оцінки землі, тобто в розмірі, передбаченому Указом Президента України від 19 серпня 2008 року № 725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)». Хоча наведена норма Указу, як вже зазначалось вище, і носить рекомендаційний характер, позивач міг і без внесення змін до договору оренди добровільно сплачувати відповідачу орендну плату в розмірі, передбаченому зазначеним Указом. Оскільки позивач не надав суду жодних доказів про те, що орендна плата виплачувалась відповідачу в більшому розмірі авансом, оскільки з відповідачем існувала усна домовленість про продовження терміну дії договору, суд розцінює виплату позивачем відповідачу орендної плати в розмірі 3 % нормативної грошової оцінки землі в 2009 - 2012 роках як добровільне, без внесення змін до договору оренди, виконання рекомендацій, що містяться в Указі Президента України від 19 серпня 2008 року № 725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)». Внаслідок цього суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів, що перевищують розмір вказаної в договорі орендної плати, і надлишково виплачені суми не можна вважати боргом. Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог законодавства. Позивачем не надано доказів порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди земельної ділянки. У відповідності зі ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 229 грн. 40 коп. відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed