Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-03 00:00:00

Ухвалою суду від 18.07.2012 року відкрито провадження за означеним вище позовом. Позов обґрунтовано посиланням та таке: Позивач з 30.11.1987 року працював у відповідача - Відкритому акціонерному товаристві «Промислово - виробниче підприємство «Кривбасвибухпром», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Промислово - виробниче підприємство «Кривбасвибухпром»») по професії слюсарем з ремонту гірничого устаткування в кар'єрі в гірничому буро - вибухівному цеху №6. З 01.02.1989 року відповідно до наказу №12-к від 01.02.1989 року його було переведено в гірничий буро - вибухівний цех № 6 на посаду гірничого майстра. З 01.02.1989р. по 31.03.1993 року працював на посаді гірничого майстра і виконував обов'язки відповідно до посадової інструкції. В грудні місяці 2011 року при отриманні трудової книжки він дізнався, що в ній зроблені виправлення, стосовно періоду роботи гірничим майстром на підприємстві, запис від 01.02.1989 року, відповідно до якого позивач був переведений в гірничий буро - вибухів ний цех № 6 на посаду гірничого майстра, викреслений, при цьому, не зазначається, що запис не є дійсним, немає ні дати, ні наказу, що є порушенням наказу від 29.07.1993 року № 58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників». Наказ від 01.02.1989 року № 12 - к, в якому був зроблений запис про розпорядження, стосовно зачислення позивача на посаду гірничого майстра в гірничий буро - вибухівний цех № 6, відсутній на підприємстві з невідомих причин. В наступному звертався на підприємство, про видачу документів, а ще табелів про вихід на роботу за період 1987 по 2002 р. та особову картку за 1989 рік, отримавши відповідь, що термін зберігання табелів обліку робочого часу 3 роки, а особисту картку надав неналежної форми, яка була заведена напередодні мого звернення. Таким чином, без відома позивача в моїй трудовій книжці, робітниками відділу кадрів підприємства було зроблено недостовірний запис про те, що фактично я (4 роки) виконував роботу гірничого майстра, а в трудовій книжці цей запис викреслений та не підтверджений в належній формі. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечив, просив у позові відмовити, виходячи з наступного: [PERSON] прийнятий на роботу в підприємство Відповідача 30.11.1987 року в гірничий буро-вибуховий цех №6 слюсарем з ремонту гірничого обладнання в кар'єр по 5 розряду - запис в трудовій книжці за №15. 01.11.2002 р переведений електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування п'ятого розряду дільниці бурових робіт у гірничий цех № 6. (запис у трудовій книжці за № 18) згідно з наказом по підприємству від 14.10.2002 року № 940 про приведення професій робітників структурних підрозділів підприємства до Державного класифікатора професій. 01.06.2004 року Позивач переведений вибуховиком 4 розряду на вибухову дільницю №2 гірничого цеху №6. Відповідно до п.2.4. Інструкції про ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях: " Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Згідно з п.2.5. цієї ж Інструкції з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма N П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 р. N 277), в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша). Тому, згідно з Інструкцією, до трудової книжки Позивача зроблені відповідні записи та занесені до типової форми П-2, з записами в якій Позивач ознайомлений , про що свідчать його підписи на цьому документі (копія надається). Тому, ствердження Позивача про те, що він дізнався про записи, що внесені до трудової книжки в грудні місяці 2011 року не відповідають дійсності. Запис за п/номером 16 в трудовій книжці Позивача зроблена помилково, про що зроблено відповідний запис інспектора відділу кадрів підприємства. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів. (п.2.9. Інструкції). Тому, Позивачу на його заяву (вхід.№171/01 від 03.02.12 р.) були надані копії наказів, згідно з якими він виконував роботу, в тому числі й термінову - гірничого майстра (яка згідно з зазначеною вище Інструкцією до трудової книжки не записується), відомостей про видачу заробітної плати та інших документів, які містять відомості про періоди роботи. Протягом терміну 1990-1993 років Позивач, дійсно декілька разів виконував обов'язки гірничого майстра (накази №22-к від 15.03.1990 р, № 98-к від 23.07.1991 р, № 135-к від 03.10.1991 р. на період хвороби виконувати обов'язки механіка бурового участка, № 139-к від 14.10.1991 р.; № 13-к від 03.02.1992 р.; № 106-к від 14.08.1992 р.; № 80-к від 05.04.1993 р.. про надання відпустки слюсарю гірничого буро вибухового участка, №122-к від 13.05.1993 р.- терміново виконувати обов'язки зам.нач.бурового участка), але ця робота була не постійною, а тимчасовою, про що запис в трудовій книжці не робиться. Підставою для кожного наказу була заява [PERSON]В в якій він погоджувався на термінове виконання обовязків, та в якій зазначав від кого заява - від «слюсаря з ремонту гірничого обладнання». Щодо 1989 року, то навіть тимчасових робіт за цією посадою Позивач не виконував. Доказом цього є відсутність наказів по підприємству, табіліграмки заробітної плати за 1989 рік, з яких видно, що премії Позивачу нараховані за кодом 108 , за робітничими професіями, а не ІТП. До того ж, в заяві-зверненні, вхід.№171/01 від 03.02.12 р., Позивач сам зазначає посади на яких він працює на підприємстві Відповідача та час праці на займаній посаді: термін з 30.11.1987 року по 01.11.2002 року - "слесарь по ремонту горного оборудования в карьере в горном буро-взрывном цехе №6 «Кривбассвзрывпром»». Відповідач отримав відповідь на свою заяву, копії наказів по підприємству про його тимчасове переведення, форму П-2, відомості про видачу заробітної плати. Документи, які відсутні на підприємстві в зв'язку з перебігом строку зберігання ( 3 роки), Відповідач надати не може, з незалежних від нього підстав ( лист № 931/20.2 від 19.04.2012 р.) Особистий підпис [PERSON] на картці ф.П-2, на його заяві-зверненні вхід.№171/01 від 03.02.12 р. свідчить про те, що Позивач ознайомлений з записами в трудовій книжці, знає про них з 01.11.2002 року. Тому, строк позовної давності для звернення його до суду сплинув, згідно зі ст.233 КЗпП , за нормами якої працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Допитаний в судовому засіданні 05.09.2012 року свідок [PERSON], який з 26.08.1986 по 01.12.1989 р.р. працював бурильником 6 розряду в кар'єрі в в цеху № 6, з 01.12.1989 року працював за професією начальником бурової дільниці в цеху № 6, з 18.06.1990 року був переведений на посаду гірничого майстра в кар'єрі, підтвердив, що позивач виконував обовязки майстра, а не слюсара з ремонту. При цьому на запитання представника відповідача відповів, що наказів про призначення на посаду не бачив і не міг бачити. Допитаний в судовому засіданні 05.09.2012 року свідок [PERSON] та [PERSON], які працювали в цей період в бригаді по професії бурильниками скважин в кар'єрі, в гірничому буро - вибухівному цеху № 6 також підтвердили що позивач виконував обовязки майстра, а не слюсара з ремонту. При цьому на запитання представника відповідача відповіли, що наказів про призначення на посаду не бачили і не могли бачити. Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність як окремо так і взаємний їх зв'язок, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити повністю з підстав. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року №4-рп/2012 у справі №1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 2371 цього кодексу в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Позивач у тексті позовної заяви зазначив, що дізнався про невірні записи в трудовій книжці в грудні 2011 року. Позивач не надав суду доказів про те, що він пропустив тримісячний строк звернення до суду з поважних причин. Зволікання відповідача із відповіддями на його запити жодним чином не заважало позивачу звернутись до суду із відповідним позовом, в тому числі із заявою до суду про витребування доказів. Позивачем не надано документальних доказів про призначення його на посаду майстра. Суд погоджується з відповідачем в тому, що показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів (п.2.9. Інструкції). Окрім цього, свідки підтвердили той факт, що наказів чи інших документів кадрової служби вони не бачили. У звязку з цим доводи відповідача в частині застосування ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України є обґрунтованими та покладаються судом в основу рішення. Позивач даний строк пропустив. Позивач звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати мають бути віднесені на рахунок держави. На основі викладеного та

Outcome: dismissed