Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-16 00:00:00

Уточнивши свої первинні позовні вимоги (а.с.22-24), позивач звернулась з позовом до суду, в обґрунтування якого вказала, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 20.08.1977 року; рішенням суду від 07.02.2013 року шлюб розірвано. Під час перебування у шлюбі сторони придбали житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. При розірванні шлюбу угоди про поділ спільного майна сторонами досягнуто не було. Позивач вказує. що вона була змушена покинути будинок, іншого житла не має. Оскільки при придбанні будинку всі документи були оформлені на відповідача, позивач просить суд визнати спірний житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя, визнати за позивачем право власності на ? частину спірного будинку та стягнути з відповідача на свою користь в рахунок компенсації вартості 1/2 частини будинку 25000,00 грн, залишивши будинок відповідачу. Позивач в судовому засіданні підтримала уточнені заявлені вимоги в повному обсязі. Дала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Додатково суду пояснила, що оцінює вартість будинку в теперішній час в 50 000,00 грн., тобто вартість частки, яка має належати їй за законом становить 25000,00 грн., які просила суд стягнути з відповідача на її користь. Вказала. що вона не має можливості спільно проживати з відповідачем, в теперішній час проживає у сина. Вартість спірного будинку, вказаного відповідачем, не визнала. Від проведення експертизи з метою визначення дійсної вартості спірного будинку або з метою встановлення можливості поділу будинку в натурі відмовилась. Просила задовольнити позов Відповідач в судовому засіданні уточнений позов визнав частково. Пояснив, що визнає позов в частині визнання спірного будинку спільною сумісною власністю сторін, не оспорює, що позивач має право на 1/2 частину спірного будинку. Але із вартістю будинку, визначеного в позові, не згоден. Зазначив, що в 2008 році була здійснена оцінка будинку, за якою його вартість становить 43 892 грн., тобто вартість частки позивача в спільній сумісній власності має становити 21946,00 грн., які він згоден заплатити позивачу. Від проведення експертизи з метою визначення дійсної вартості спірного будинку або з метою встановлення можливості поділу будинку в натурі відмовився. Просив задовольнити позов частково. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Краснодонського МРУЮ, надав суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення позову та просить розглянути справу за його відсутності. Вислухавши пояснення сторін, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, та оцінивши надані докази вимог і заперечень по суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Згідно вимог ч.3,4 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з копією свідоцтва про одруження, сторони з 20.08.1977 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.6). Рішенням суду від 07.02.2013 року, яке набуло чинності 18.02.2013 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.32) Із копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.10.1987 року вбачається, що відповідач [PERSON] придбав у власність житловий будинок [ADDRESS] (а.с.7). Ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України та ч. 3 ст. 368 ЦК України (2003р.) передбачено, що спільною сумісною власністю є майно, придбане подружжям під час шлюбу, якщо інше не передбачено законом або шлюбним договором. Ч. 2 ст. 60 СК України передбачає, що кожна річ, придбана за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідач не оспорює того, що будинок був набутий в період перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем. Суд приймає до уваги визнання відповідачем позову в частині визнання будинку [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя. Відповідно до положень ст.. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не потребують додаткового доказування в судовому засіданні. Враховуючи, що спірний будинок був сторонами набутий в період перебування в зареєстрованому шлюбі, а також, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1ст.61 СК України), суд дійшов висновку, що спірний будинок є об'єктом права спільної сумісної власності сторін. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, чоловік, дружина мають право на розподіл майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, в разі розподілу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, як що інше не визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором. В судовому засіданні відповідач визнав, що позивач має право на 1/2 частину будинку, який є об»єктом права спільної сумісної власності сторін, на підставі чого суд дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог в цій частині та вважає необхідним визнати за позивачем право власності на 1/2 частину спірного будинку, як частку в спільній сумісній власності подружжя. Розглянувши вимоги позивача в частині стягнення з відповідача компенсації вартості її частки в спільній сумісній власності подружжя, суд дійшов до наступного. П. 19-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначений порядок розділу майна, яке є спільним майном подружжя. Так в п. 22 вказаної Постанови зазначено, що Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК ( 2947-14 ) та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Із п. 23 Постанови вбачається, що Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. П. 25 Постанови передбачає, що Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК ( 2947-14 ) щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. При розгляді справи сторони не дійшли згоди щодо визначення вартості спірного майна - позивач оцінив будинок в 50000,00 грн., відповідач - в 43892 грн., згідно з оцінкою, проведеною 30.06.2008 року (а.с.37-39). Суд критично оцінює пояснення щодо вартості спірного будинку як позивача, оскільки вони не підтверджені будь якими доказами, так і відповідача, оскільки він посилається на оцінку майна 2008 року, що не відповідає вимогам про визначення вартості майна на час розгляду справи. Враховуючи, що позивач та відповідач в судовому засіданні відмовились від проведення експертизи з метою визначення дійсної вартості спірного майна на час розгляду справи, не дійшли згоди щодо визначення вартості спірного майна, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості частки будинку та залишити спірний будинок у спільній частковій власності сторін На підставі викладеного та

Outcome: partial