Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить виключити з акту опису майна, складеного 15.02.2012 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м.Києві [PERSON], ? частину квартири [ADDRESS] та звільнити з-під арешту 2/3 частини вказаної квартири. При цьому позивач вказує на те, що Прокуратурою Деснянського району м. Києва проведено перевірку за зверненнями [PERSON] щодо захисту житлових прав та інтересів дитини, позбавленої батьківського піклування малолітнього [PERSON], [INFO] За результатами проведеної перевірки встановлено, що на первинному обліку Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві перебуває дитина, позбавлена батьківського піклування [PERSON], опікуном якого є рідна бабуся, [PERSON] Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації за № 440 від 29.06.2011 року у відповідності до статей 243, 244, 246 Сімейного кодексу України, статей 58, 61-63, 72 Цивільного кодексу України, ст.32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» опікуном над малолітнім [PERSON], його житлом та майном призначено [PERSON] Вказаним розпорядженням на [PERSON] покладено відповідальність за життя, здоровя, фізичний та психічний розвиток підопічного. Її зобовязано вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного, збереження за малолітнім [PERSON] права користуватися житлом та державної реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Попереджено опікуна про неприпустимість здійснення будь-яких правочинів стосовно цієї житлової площі без дозволу органу опіки та піклування до досягнення підопічним повноліття. Цим же рішенням зобовязано Відділ житловокомунального господарства забезпечити контроль щодо збереження за малолітнім [PERSON] права користування квартирою № 101, розташованою по вул. Жукова, 45-В в м. Києві. В ході проведеної перевірки також встановлено, що батька малолітнього [PERSON] відповідача [PERSON] засуджено вироком Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2010 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України та йому призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, з конфіскацією ? частини майна, яке є особистою власністю засудженого. У звязку з невиконанням матір'ю малолітнього [PERSON] [PERSON] своїх батьківських обовязків по його вихованню, догляду, утриманню, [PERSON] відібраний у неї, без позбавлення батьківських прав та був переданий дідові [PERSON] та бабусі [PERSON], що підтверджується рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.03.2011 року у справі № 2-1635/11. Постановою головного державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 13.06.2011 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 1-1017, виданого Деснянським районним судом м. Києва про конфіскацію ? частини майна засудженого [PERSON] З метою забезпечення його виконання, головним державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві 21.06.2011 року накладено арешт на 2/3 частини майна засудженого [PERSON], а саме квартиру [ADDRESS]. У звязку з виконанням вироку, головним державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві в опис майна, яке підлягає конфіскації, включено 2/3 частини квартири [ADDRESS], яка належить засудженому на праві власності, що підтверджується [PERSON] опису й арешту майна від 15.02.2012 року.\~ До засудження [PERSON] постійно проживав в [INFO] разом зі своїм малолітнім сином [PERSON] Також, у вказаній квартирі зареєстровані та на даний час проживають батько засудженого [PERSON] [PERSON], мати [PERSON], їх онук [PERSON] Як вбачається з довідки Ф-3, виданої ЖЕКом-304 від 07.12.2011 року, в [ADDRESS] зареєстровані 4 особи: [PERSON], [INFO], який є власником особового рахунку, зареєстрований 10.06.1983 року, його дружина [PERSON], [INFO], зареєстрована з 17.04.2007 року, їх син [PERSON], [INFO], зареєстрований з 17.04.2007 року, та онук [PERSON], [INFO], зареєстрований 05.10.2010 року. Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого відділом приватизації Ватутінської держадміністрації від 05.03.2001 року, вищезазначена квартира належала на праві власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. В подальшому, на підставі договору дарування частини квартири від 26.07.2006 року право власності на 2/3 частини квартири від [PERSON] перейшло до [PERSON], з яким з 2008 року, тобто з народження проживав його малолітній син [PERSON] Позивач вказує на те, що у разі конфіскації ? частини квартири будуть порушені права останнього на житло та призведе до значного погіршення житлових умов дитини. Згідно з випискою з історії розвитку дитини [PERSON], виданою Дитячою поліклінікою № 2 Деснянського району м. Києва від 06.10.2010 року за № 893, останній народився з вадами здоровя: відсутність нирки, вроджена вада розвитку сечовидільної системи, рефлексуючий мегаурерт єдиної функціонуючої правої нирки зі зниженням видільної функції, хронічна ниркова недостатність, хронічний пієлонефрит з частими загостреннями. За даною патологією малолітньому [PERSON] 27.07.2010 року оформлена інвалідність у відповідності до заключення ЛЛК № 59. Дитина за станом здоровя не може відвідувати дошкільний заклад і потребує постійного домашнього догляду. На даний час батько, [PERSON], відбуває покарання в місцях позбавлення волі, згідно вироку Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2010 року. Таким чином, одночасно із позбавленням права власності [PERSON] буде позбавлений права на житло, гарантоване Конституцією України та іншими актами цивільного законодавства, а також погіршено житлові умови малолітнього [PERSON], який за станом здоров'я не може відвідувати дошкільний заклад і потребує постійного домашнього догляду. Квартира [ADDRESS], де зареєстрований малолітній [PERSON] дитина засудженого, батьки засудженого - [PERSON], [PERSON] є єдиним майном засудженого та членів його сімї, і це майно є єдиним місцем проживання, яке за законом зберігається за дитиною протягом усього часу перебування її під опікою. Конфіскація хоча б частки спірного майна, призведе до значного порушення права дитини на проживання та призведе до погіршення житлових умов. Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на те, що спірною квартирою малолітній [PERSON] користується у відповідності до ст. ст. 59, 176 Сімейного кодексу України, ст. 64 Житлового кодексу України, конфіскація спірної квартири, що призведе до припинення права на частку у спільному майні, суттєво обмежить житлові права і охоронювані законом інтереси малолітнього [PERSON] та завдасть істотної шкоди інтересам співвласників спірної квартири, позивач просить задовольнити її вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення. Представники відповідачів ВДВС Деснянського РУЮ в м.Києві [PERSON] та ДПІ у Деснянському районі м.Києва [PERSON], а також представник 3-ої особи [PERSON] проти задоволення позову не заперечували. При цьому пояснили, що з урахуванням інтересів малолітньої дитини вважають можливим задоволення позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, знаходиться в місцях позбавлення волі. В письмовому клопотанні просив про задоволення позовних вимог прокурора (а.с.71). Враховуючи обставини справи та наявні докази суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Батька малолітнього [PERSON] відповідача [PERSON] засуджено вироком Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2010 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України та йому призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, з конфіскацією ? частини майна, яке є особистою власністю засудженого. Вказаний вирок ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 14.04.2011 року залишено без змін в частині виду та строку покарання (а.с.83-90). У звязку з невиконанням матір'ю малолітнього [PERSON] [PERSON] своїх батьківських обовязків по його вихованню, догляду, утриманню, [PERSON] відібраний у неї, без позбавлення батьківських прав та він був переданий дідові [PERSON] й бабусі [PERSON], що підтверджується рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.03.2011 року у справі № 2-1635/2011 (а.с.19-20). Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації за № 440 від 29.06.2011 року у відповідності до статей 243, 244, 246 Сімейного кодексу України, статей 58, 61-63, 72 Цивільного кодексу України, ст.32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» опікуном над малолітнім [PERSON], його житлом та майном призначено [PERSON] Вказаним розпорядженням на [PERSON] покладено відповідальність за життя, здоровя, фізичний та психічний розвиток підопічного. Її зобовязано вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного, збереження за малолітнім [PERSON] права користуватися житлом та державної реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Попереджено опікуна про неприпустимість здійснення будь-яких правочинів стосовно цієї житлової площі без дозволу органу опіки та піклування до досягнення підопічним повноліття. Цим же рішенням зобовязано Відділ житловокомунального господарства забезпечити контроль щодо збереження за малолітнім [PERSON] права користування квартирою № 101, розташованою по вул. Жукова, 45-В в м. Києві (а.с.14-15). Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого відділом Ватутінської держадміністрації від 05.03.2001 року, вищезазначена квартира належала на праві власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. В подальшому, на підставі договору дарування частини квартири від 26.07.2006 року право власності на 2/3 частини квартири від [PERSON] перейшло до [PERSON], з яким з 2008 року, тобто з народження проживав його малолітній син [PERSON] (а.с.8,10). Як вбачається з довідки Ф-3, виданої ЖЕКом-304 від 15.04.2011 року, в [ADDRESS] зареєстровані 4 особи: [PERSON], [INFO], який є власником особового рахунку, зареєстрований 10.06.1983 року, його дружина [PERSON], [INFO], зареєстрована з 17.04.2007 року, їх син [PERSON], [INFO], зареєстрований з 17.04.2007 року, та онук [PERSON], [INFO], зареєстрований 05.10.2010 року (а.с.11) Постановою головного державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 13.06.2011 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 1-1017, виданого Деснянським районним судом м. Києва про конфіскацію ? частини майна засудженого [PERSON] (а.с.22). З метою забезпечення його виконання, головним державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві 21.06.2011 року накладено арешт на 2/3 частини майна засудженого [PERSON], а саме квартиру [ADDRESS] (а.с.23). У звязку з виконанням вироку головним державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві в опис майна, яке підлягає конфіскації включено 2/3 частини квартири [ADDRESS], яка належить засудженому на праві власності, що підтверджується [PERSON] опису й арешту майна від 15.02.2012 року (а.с.24-25). Згідно з випискою з історії розвитку дитини [PERSON], виданою Дитячою поліклінікою № 2 Деснянського району м. Києва від 06.10.2010 року за № 893, останній народився з вадами здоровя: відсутність нирки, вроджена вада розвитку сечовидільної системи, рефлексуючий мегаурерт єдиної функціонуючої правої нирки зі зниженням видільної функції, хронічна ниркова недостатність, хронічний пієлонефрит з частими загостреннями. За даною патологією малолітньому [PERSON] 27.07.2010 року оформлена інвалідність у відповідності до заключення ЛЛК № 59. Дитина за станом здоровя не може відвідувати дошкільний заклад і потребує постійного домашнього догляду (а.с.17). Позивач просить задовольнити його вимоги, вказуючи на те, що у разі конфіскації ? частини квартири будуть порушені права малолітньої дитини на житло та призведе до значного погіршення житлових умов дитини. Представники відповідача та представник 3-ої особи в судовому засіданні, а також відповідач у письмовому клопотанні, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Стаття 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» передбачає, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчинені правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Згідно з ст.25 ЗУ «Про охорону дитинства», якщо внаслідок смерті батьків, позбавлення батьківства або з інших обставин дитина лишилася батьківського піклування і передана під опіку або піклування, за дитиною зберігається право на житло, де вона проживала з батьками на весь час знаходження під опікою або піклуванням, крім того такі діти мають право на особливий захист і допомогу з боку держави. Таким чином, суд вважає, що одночасно із позбавленням права власності [PERSON] він буде позбавлений права на житло, гарантованого Конституцією України та іншими актами цивільного законодавства, і, відповідно, буде погіршено житлові умови малолітнього [PERSON], який за станом здоров'я не може відвідувати дошкільний заклад і потребує постійного домашнього догляду. Відповідно до ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Крім того, захист державою житлових інтересів неповнолітньої особи передбачено ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства». Відповідно до ч.3 ст.17 ЗУ «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. Згідно з ст.177 СК України орган опіки та піклування надає дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише в разі гарантування збереження її права на житло. Таким чином, оскільки одним з правочинів, які не можуть вчиняти батьки або особи, які їх замінюють, без дозволу органів опіки та піклування, відповідно до статті 177 Сімейного Кодексу України, ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та частини третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься, зокрема, і право користування жилим приміщенням. Згідно з ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства», діти - члени \~сім'ї \~наймача \~або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та \~піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових \~прав \~дітей \~при \~відчуженні \~жилих приміщень та купівлі нового житла.\~ Відповідно до ч. 2 ст.64, ч. 1 ст.156 ЖК України, до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство. Згідно з ст.405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» № 6 від 27.08.76 (зі змінами) передбачено, якщо згідно з вироком підлягає конфіскації конкретне майно, позови про виключення майна можуть бути задоволені, якщо не залишилося іншого спільного майна або його залишилося менше, ніж припадає на частку членів сімї засудженого. Квартира [ADDRESS], де зареєстрований малолітній [PERSON] дитина засудженого, батьки засудженого - [PERSON], [PERSON], є єдиним майном засудженого та членів його сімї, і це майно є єдиним місцем проживання, яке за законом зберігається за дитиною протягом усього часу перебування її під опікою. Конфіскація хоча б частки спірного майна, призведе до значного порушення права дитини на проживання та призведе до погіршення житлових умов. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що спірною квартирою малолітній [PERSON] користується у відповідності до ст.ст.59, 176 СК України, ст.64 ЖК України, суд вважає, що конфіскація спірної квартири призведе до припинення права на частку у спільному майні та суттєво обмежить житлові права і охоронювані законом інтереси малолітнього [PERSON], завдасть істотної шкоди інтересам співвласників спірної квартири. Відповідно до ст.41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст.353 цього Кодексу. Суд також враховує і те, що відповідачі визнали позовні вимоги і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, як визначено ч.4 ст.174 ЦПК України. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати суд відносить за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved