Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-05 00:00:00

У квітні 2013 року позивач звернувся із вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування ? частини квартири [ADDRESS] укладеним [PERSON] на користь [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] є сином [PERSON], який був зареєстрований та проживав у квартирі [ADDRESS] у м. Фастові Київської області. Зазначена квартира у 1993 році [PERSON] була приватизована про що 16 листопада 1993 року було видане відповідне свідоцтво. У зв'язку з тим, що на час приватизації у квартирі були зареєстровані окрім [PERSON] його донька [PERSON], з чоловіком [PERSON] та сином [PERSON], квартиру було приватизовано на чотирьох осіб без визначення конкретної частки, яка належала б кожному співвласнику. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER]. До своєї смерті він 14 січня 2011 року склав заповіт у приватного нотаріуса [PERSON], яким все належне йому майно заповідав [PERSON]. Оскільки [PERSON] намагалася продати квартиру без згоди [PERSON] всі документи на квартиру, домову книгу та нагородні документи на ордени та медалі були передані [PERSON] Після смерті [PERSON] позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса [PERSON], якою було заведено спадкову справу згідно заповіту [PERSON] Здійснюючи перевірку у БТІ нотаріус встановив, що наданий позивачем оригінал свідоцтва про право власності на квартиру недійсним, оскільки замість нього видано дублікат. Позивач зазначає, що підпис замість [PERSON] поставила жінка, яка за ним доглядала - [PERSON]. Про наявність укладеного [PERSON] договору дарування свідчить наявна на витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно інформація про відчуження ? частини квартири [ADDRESS] з інвентаризаційною вартістю 23361,00 гривень. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання з'явилася Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 14 січня 2011 року, [PERSON] склав заповіт, яким все належне йому майно заповідав [PERSON]. Судом встановлено, що на підставі довіреності виданої [PERSON] [PERSON] останньою було отримано дублікат свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS]. Вказана довіреність підписана [PERSON] у присутності приватного нотаріусу Фастівського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], якою також було встановлено його особу, дієздатність перевірена. Згідно із частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частиною другою статті 719 ЦК України визначено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до Договору дарування частини квартири від 30 червня 2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], остання прийняла у дар від [PERSON] ? частини квартири [ADDRESS]. Згідно зі свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року. Позивач мотивує позовні вимоги тим, що довіреність [PERSON] не підписувалася, просить провести почеркознавчу експертизу для встановлення вказаної обставини. Зазначає, що в такому випадку порушений порядок отримання дублікату свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], а тому Договір дарування частини квартири від 30 червня 2011 року також є недійсним. Проте, на підтвердження щодо складення довіреності з будь-якими порушеннями позивачем суду належних доводів не зазначено, підстави вважати, що підпис на довіреності вчинений не [PERSON] у суду відсутні. Крім того, відсутні підстави вважати, що Договір дарування частини квартири від 30 червня 2011 року, не є вільним волевиявленням [PERSON] стосовно розпорядження власним майном. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Відповідно до статей 203, 215, 717-720 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed