Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-12 00:00:00

У березні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що вона 13.05.2004р була вселена та зареєстрована в [INFO], як член сімї колишнього власника квартири, брата відповідача - [PERSON], з яким вона проживала однією сімєю та вела спільне господарство без реєстрації пшюбу, і тому може бути виселена лише при наявності підстав, передбачених ст. 116 ЖК України. Вона набула права користуванням спірним житлом, незалежно від того, що припинила сімейні стосунки з братом відповідача, який помер 20.01.2010р. Далі зазначала, що відповідач звернувся до суду про її виселення зі спірної квартири через те, що він прийняв спадщину після смерті брата [PERSON] та отримав свідоцтво про спадщину і став власником квартири [ADDRESS]. Крім цього, в позовній заяві позивачка зазначала, що іншого житла та реєстрації не має, приймає участь у догляді за квартирою, платить комунальні послуги.У звязку з цим позивачка просила визнати за нею право на користування вищевказаною квартирою. Справа слухалася іншим суддею, отримала її у своє провадження у листопаді 2011р.В судовому засіданні позивачка та її представники позовні вимоги підтримали та просили визнати за позивачем право користування жилим приміщенням однокімнатної квартири [ADDRESS] з підстав, викладених у ст.ст. 64, 156, 157, 116 ЖК України. Відповідач та його представник позов не визнали, т.я. вважають, що обставини, які викладені у позові, не відповідають дійсності, а позовні вимоги безпідставні і необгрунтовані та спростовуються доказами по справі. Представник третьої особи: комунальне підприємство «Дирекція єдиного замовника «Корабел» в судове засідання не зявився, однак направив заяву про слухання справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши докази, які надані сторонами, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до довідки комунального підприємства «Дирекції єдиного замовника «Океан» № 6506 від 16.11.2011р.( а. с. 10) в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] з 13.05.2004р., яка не є членом сімї наймача та власника квартири [PERSON], який там не зареєстрований. Раніше спірна квартира [ADDRESS] належала на підставі договору купівлі-продажу від 05.04.2003р., посвідченому приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 920 та зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, реєстраційний № 451409 від 07.04,2003р. [PERSON], який помер 20,01.2010 р.(а. с. 19-20), Тобто це свідчить про те, що квартира була куплена одним [PERSON] не в період спільного проживання з ним [PERSON], які проживали однією сімю, але не перебували у шлюбі з 13.05.2004р по день його смерті. Як стверджує позивачка та свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитані у судовому засіданні, що дійсно [PERSON] та ' [PERSON] проживали однією сімєю. Цей факт підтверджується актом від 01.11.2010р. ( а. с. 10 ). Однак [PERSON] після смерті [PERSON], у встановлений законом строк, не зверталася до нотаріальної контори про прийняття спадщини . Крім того проживає з [PERSON], [PERSON], згідно свідоцтва про укладання про шлюбу І-ЖД № 473063, виданого 01.06.І980р, Цебріківською сільською радою Великомихайлівського району Одеської області, знаходилася в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 01.06.1980 р., актовий запис № 24 ( а. с. 21 ). Разом з тим, судом встановлено, що раніше позивачка була зареєстрована та. проживала за адресою: [INFO], де тепер проживає її дочка [PERSON] з сімєю, про цей факт підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], а позивачка про це не заперечувала. На теперішній час спірна квартира належить [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.07.2010р., посвідченого державним нотаріусом Пятої державної нотаріальної контори, реєстровий № 3-816 та зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, реєстраційний № 451409 від 22.07.2010р. ( а. с. 22-23 ). Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту зазначених правових норм свідчить про те, що право члена сімї власника будинку ( квартири) на користування цим житлом існує лише при наявності у власника права на це майно. Отже суд вважає, що право члена сімї власника будинку (квартири) на користування цим житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на це майно, а, відтак, припинення права власності особи на це житло, припиняє право членів її сімї на користування цим будинком ( квартирою). Таким чином суд встановив, що позивачка вселилася як член сімї, колишнього власника квартири, а після смерті колишнього власника, з яким вона не була в зареєстрованому шлюбі , т.я. знаходилася в іншому зареєстрованому шлюбі, власником став відповідач, а тому права членів сімї, власника квартири на обєкт власності є похідним від прав самого власника. Тому суд вважає, що позивач не вірно тлумачить норми матеріального права, помилково вважає, що права позивачки порушені. При цьому не звернув уваги на те, що ч. 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сімї, які припинили сімейні стосунки з власником квартири, а позивачка не є спадкоємцем та членом сімї відповідача. Враховуючи викладене суд вважає, що відсутні передбачені законні Підстави для задоволення позову позивача.

Outcome: dismissed