Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з вугільними підприємствами. 15 червня 1999 р. при виконанні трудових обов’язків отримав травму, що підтверджується актом №442 від 15.06.1999 р.. Висновком МСЕК від 29 вересня 2004 р. року позивача визнано інвалідом третьої групи, йому встановлена втрата професійної працездатності внаслідок зазначеного травмування у розмірі 60%. Висновком МСЕК від 03 жовтня 2007 року позивача визнано інвалідом третьої групи та встановлено 60 % стійкої втрати працездатності безстроково. В наслідок отриманної травми на виробництві йому завдано моральну шкоду, яку відповідач відмовляється відшкодовувати. З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача 70 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Позивач в судове засідання не зявився, наддавши заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримуючи позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтвердив позовні вимоги та їх обгрунтування, просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що п. 27 ст. 77 [PERSON] “Про державний бюджет України на 2006 р.” та п. 22 ст. 71 [PERSON] “Про державний бюджет України на 2007 р.” зупинено дію абзацу 4 статті 1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку), підпункту “е” пункту 1 частини першої статті 21; частини третьої статті 28; частини третьої статті 34 [PERSON] України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”. Крім цього, згідно [PERSON] України “Про внесення змін до [PERSON] України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” від 23 лютого 2007 року № 717-V, який набрав чинності 20 березня 2007 року, дія норм законодавства, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, а саме частина третя ст. 34 [PERSON] України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” виключена. Виходячи с цього відповідач вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні відповідними документами встановлено, що позивач, працюючи на підприємствах вугільної промисловості, при виконанні трудових обов’язків 15 червня 1999 отримав травму, що підтверджується актом №442 від 15.06.1999 р. (а.с. 14-15) Висновком МСЕК від 29.09.2004 р. йому вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності, внаслідок травмування на 60% та встановлена 3 група інвалідності, а висновком МСЕК від 03.10.2007 р. на 60% безстроково та встановлена 3 група інвалідності. (а.с. 16-19). Положення ст. 21, 28, 34 [PERSON] України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” в редакції, що діяла до прийняття [PERSON] України “Про державний бюджет України на 2006 рік”, який набрав чинності з 1.01.2006 року та [PERSON] України “Про державний бюджет України на 2007 рік”, який набрав чинності 1.01.2007 року, а також [PERSON] України “Про внесення змін до [PERSON] України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” від 23 лютого 2007 року, який набрав чинності з 20 березня 2007 року, передбачали обов’язок Фонду провести потерпілому виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої шкоди. За змістом ст.ст. 21, 28, 30, 34, 35 [PERSON] України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЄК. Відповідач у відповідності з діючим законодавством відшкодовує позивачеві матеріальну шкоду, завдану пошкодженням здоров’я, але відшкодувати моральну шкоду відмовився, що є порушенням прав позивача на відшкодування шкоди з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що в наслідок пошкодження здоров’я, викликаного травмуванням, позивачеві завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров’я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 21 [PERSON] України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”. Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 встановлено, що ФССНВВ зобов’язаний відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, всім потерпілим, в тому числі у випадку встановлення тимчасової стійкої часткової або повної втрати професійної працездатності. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимоги про відшкодування шкоди здоров’ю та вимоги про стягнення моральної шкоди строки позовної давності не поширюються. Прийняти до уваги заперечення представника відповідача суд не може, оскільки вони не ґрунтуються на законі, оскільки [PERSON]. звернувся до суду з позовом у серпні 2011 року, судом встановлено, що інвалідність позивача 3 групи із втратою 60% професійної працездатності у зв’язку з травмуванням було вперше встановлено висновком МСЄК від 29.09.2004 року, таким чином право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача ще до набрання чинності як [PERSON] України “Про державний бюджет на 2006 рік”, так і [PERSON] України “Про державний бюджет на 2007 рік”, а також [PERSON] України “Про внесення змін до [PERSON] України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” від 23 лютого 2007 року. Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом’якшують або скасовують відповідальність особи. Також відповідно до ч.1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом’якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. [PERSON] України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” передбачали відшкодування моральної шкоди застрахованим особам як страхову виплату, тому покладання на відділення Фонду обов’язку по сплаті такої страхової виплати не є цивільною відповідальністю зазначеного органу. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги, що у відповідності зі ст. 34 [PERSON] України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” сума страхової виплати за моральну шкоду не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. Приймаючи до уваги і враховуючи глибину моральних страждань позивача з приводу пошкодження здоров’я, ступінь втрати ним професійної працездатності, суд виходячи з принципу розумності та справедливості, вважає за необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 18 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 50 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки така грошова сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача. На підставі Положення ст. 15, 21, 28, 30, 34, 35 [PERSON] України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, [PERSON] України “Про внесення змін до [PERSON] України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” від 23 лютого 2007 року, рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, по справі № 1-9/2004, п. 3 ч. 1 ст.268 ЦК України, ст. 213-215 ЦПК України

Outcome: partial