Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 11.06.2001 року працювала на ДП «Херсонський морський торговельний порт»на посаді завідуючої їдальні порту, 28.02.2012 року її було переведено на посаду начальника відділу громадського харчування і торгівлі, наказом №206-к від 11.04.2012 року вона була звільнена за п.2 ст.41 КЗпП ( у звязку з втратою довіря). Вважаючи незаконним наказ про звільнен-ня, оскільки дій, які б давали підстави для звільнення з зазначених підстав, не вчиняла, просила поновити її на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.04.2012 року до дня поновлення на роботі, моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач та його представник уточнили позовні вимоги. Зазначили, що обовязки начальника відділу громадського харчування і торгівлі позивач виконувала з 15.07.2002 року. За результатами позапланової перевірки вказаного відділу комісією порту 13.03.2012 року була встановлена нестача ТМЦ на 5600 грн. та їх надлишки на 1288,44 грн. Також було встановлено ряд порушень, начебто допущених позивачем , а саме, що вона не надала комісії необхідних документів для перевірки, допустила здійснення торгівлі без наявності дозвільних документів, допустила відпуск товару зі складу їдальні без товарних накладних і супровідних документів, не контролювала відповідність найменування товару у касових чеках, допустила несвоєчасність проведення кодування продукції, нераціонально та неефективно організувала роботу у підрозділах відділу, не здійснювала контроль за виконанням робітниками підрозділу доручених їм робіт та збереженням матеріальних ресурсів. Наказом від 11.04.2012 року позивач, як особа яка безпосередньо обслуговує товарні цінності, за виявлені порушення була звільнена за п.2 ст.41 КЗпП (у звязку з втратою довіря). З зазначеними порушеннями позивач не погодилася, вказала, що безпосередньо за своїми функціональними обовязками товарно-матеріальні цінності не обслуговувала. Серед виявленої нестачі ТМЦ, тільки мінеральна вода «Моршинська» була прийнята нею особисто під звіт, інші матеріальні цінності під звіт і на зберігання не отримувала та не обслуговувала. Вважає що, нестача мінеральної води на 121,23 грн. була встановлена помилково, із-за несвоєчасного оформлення документів у бухгалтерії, підстав для звільнення її у звязку з втратою довіря у відповідача не було. Просили поновити позивача на роботі на посаді начальника відділу громадського харчування і торгівлі з 11.04.2012 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.04.2012 року по 19.09.2012 року у розмірі 27537,44 грн., моральну шкоду у розмірі 1000 грн., завдану незаконним звільненням з роботи, що привело до моральних страждань позивача, втрати нею нормальних життєвих зв'язків і вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, та витрати на правову допомогу в розмірі 3100 грн. В останнє судове засідання позивач не зявилася, належним чином була повідомлена про час розгляду справи. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні за необґрунтованістю. Зазначила, що 13.03.2012 року проводилася позапланова перевірка у відділі громадського харчування і торгівлі, який очолювала [PERSON]. За результатами перевірки був складений акт від 10.04.2012р., в якому зафіксовані факти чисельних порушень, допущених позивачем у безпосередній діяльності, у тому числі пов'язаних із безпосереднім обслуговуванням товарних та грошових цінностей, а також факти порушень функціональних обовязків підлеглих позивачеві працівників. Оскільки з позивачем був укладений договір про повну матеріальну відповідальність від 12.11.2010р., за умовами якого позивач взяла на себе зобов'язання бережно відноситись до переданих їй на зберігання чи для інших цілей матеріальних цінностей підприємства та приймати заходи, що запобігають виникненню збитків; вести облік, складати та надавати в установленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та залишки ввірених їй матеріальних цінностей та з викладених вище фактів вбачається грубе порушення позивачем умов договору про повну матеріальну відповідальність, вважала, що звільнення позивача відбулося відповідно до вимог КЗпП. Представник третьої особи на стороні відповідача вважав позов таким, що не підлягає задоволенню за необґрунтованістю. Третя особа на стороні відповідача в судове засідання не зявилася, належним чином була повідомлена про час розгляду справи. Заслухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З трудової книжки позивача та наказів ДП «Херсонський морський торговельний порт»( а.с. 5-6, 156-160) вбачається, що [PERSON] з 11.06.2001 року працювала в Херсонському морському торговельному порту, з 15.07.2002 року виконувала обовязки начальника відділу громадського харчування і торгівлі, завідувача їдальні. Наказом ДП «Херсонський морський торговельний порт» від 28.02.2012 року відповідно «Класифікатору професій ДК003: 2010 »назва її посади викладена у редакції «начальник відділу громадського харчування і торгівлі». Відповідно до розділу 7 Положення про відділ громадського харчування та торгівлі (а.с. 12-16) функціональними обовязками позивача як начальника зазначеного відділу було здійснення керівництва торговою діяльністю підрозділів, здійснення контролю за відповідністю товарів, які постачаються, наданими послугами, здійснення контролю за збереженням та економією матеріальних ресурсів та інше. 12.11.2010 року між ДП «Херсонський морський торговельний порт»і [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.49), відповідно до якого вона несла повну матеріальну відповідальність за ввірені їй матеріальні цінності. Розпорядженням заступника начальника порту з координації матеріально-технічного забезпечення та соціальних питань [PERSON] №33 від 13.03.2012 року у ДП «Херсонський морський торговельний порт»була призначена позапланова перевірка щодо економічного та цільового використання продуктів харчування у відділі громадського харчування і торгівлі (а.с.41). Згідно акту про результати зазначеної перевірки від 10.04.2012 року у відділі за період з 01.03.2012 по 15.03.2012 року було виявлено: нестача ТМЦ на суму 5600,36 грн. та надлишки на суму 1288,14 грн., проведення розрахункових операцій через РРО з порушенням встановленого порядку, порушення правил роздрібної торгівлі, здійснення торгівлі без наявності дозвільних документів, відпуск товару зі складу їдальні без товарних накладних і супровідних документів, невідповідність даних найменування товару у касових чеках даним денного забірного листа, не оприбуткування готівки від реалізації виробів (а.с.42-48). 10.04.2012 року начальник порту [PERSON] звернувся до профспілкового комітету порту з поданням про звільнення [PERSON] на підставі п.2 ст.41 КЗпП України, з якого вбачається, що за результатами перевірки 13.03.2012 року було встановлено ряд порушень зі сторони [PERSON] як начальника відділу громадського харчування і торгівлі: не надала комісії необхідних документів для перевірки, допустила здійснення торгівлі без наявності дозвільних документів, допустила відпуск товару зі складу їдальні без товарних накладних і супровідних документів, не контролювала відповідність найменування товару у касових чеках, допустила несвоєчасність проведення кодування продукції, нераціонально та неефективно організувала роботу у підрозділах відділу, не здійснювала контроль за виконанням робітниками підрозділу доручених їм робіт та збереженням матеріальних ресурсів (а.с. 84). З виписки із протоколу №40 засідання профкому Херсонського морського торго-вельного порту від 11.04.2012 року, вбачається, що профком надав згоду на звільнення [PERSON] на підставі п.2 ст.41 КЗпП України (а.с. 86). Наказом начальник державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт»[PERSON]В № 206/к від 11.04.2012 року [PERSON] було звільнено за п.2 ст.41 КЗпП України у звязку з втратою довіря ( а.с.161). Відповідно до довідки від 08.06.2012 року ( а.с. 35) середньоденна заробітна плата [PERSON] за вирахуванням податків та зборів складає 171,04 грн. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні, як члени комісії які проводили перевірку у відділі громадського харчування і торгівлі, підтвердили висновки перевірки. У відповідності до п.2 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. У відповідності до розяснень п.28 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір'я (п.2 ст.41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Судом встановлено, що в безпосередньому обслуговуванні позивача на час перевірки були тільки товарно-матеріальні цінності, переданні їй під звіт згідно накладних № 9643 від 25.01.2012 року та № 10372 від 26.01.2012 року (а.с.61-62). 13.03.2012 року позивачка розпискою( а.с. 63) підтвердила, що перед початком інвентаризації всі розходні та приходні документи на ТМЦ здані в бухгалтерію та усі ТМЦ, які надійшли на її відповідальність, оприходувані, а вибувші - списані. У ході інвентаризації встановлено нестачу, переданих [PERSON] ТМЦ на суму 121,23 грн.- 27 пляшок мінеральної води «Моршинська», 12 пляшок з яких 06.03.12 р. [PERSON] видала, про що відображено в ході інвентаризації (а.с.64). В протоколі засіданні інвентаризаційної комісії від 23.03.2012 року ( а.с.142) зазначено, що накладну №12 від 06.03.2012 року на 12 пляшок мінеральної води було передано в бухгалтерію після проведення інвентаризації. Тобто, фактично нестача ТМЦ, переданих під звіт [PERSON], склала 67,35 грн. Враховуючи вимоги ст.149 КЗпП та ті обставини, що позивач допустила нестачу ввірених їй ТМЦ на незначну суму, її бездоганну попередню роботу на підприємстві, її заохочення по роботі відповідно до записів у трудовій книжці( а.с. 8), ту обставину, що стягнення повинно бути співмірним скоєному, суд приходить до висновку, що достатніх підстав для звільнення [PERSON] за п.2 ст.41 КЗпП з боку власника або уповноваже-ного ним органу не було. Суд звертає увагу на те, що згідно наказу від 11.04.2012 року підставами звільнення позивача були не порушення у сфері обслуговування матеріальних та грошових цінностей, що передбачено п.2 ст. 41 КЗпП України, а інші порушення, які можуть кваліфікуватись як неналежне виконання функціональних обов'язків, але вони не дають підстав для звільнення позивача у звязку з втратою довіря. Доводи представника відповідача, що з позивачем був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, тому позивач несла відповідальність за збереження ТМЦ у відділі, та була особою, яка безпосередньо обслуговувала грошові, товарні цінності, суд до уваги не приймає, оскільки це не відповідає вимогам трудового законодавства та умовам укладеного договору про матеріальну відповідальність, відповідно до якого позивач несла відповідальність за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, які їй ввірені або передані їй під звіт, та в її функціональні обовязки не входило безпосереднє обслуговування грошових або товарних цінностей. Не заслуговують уваги і доводи представника відповідача, що позивачка у вересні, жовтні та листопаді 2011 року , виконуючи обовязки завідуючого виробництва, прийняла під звіт ТМЦ та допускала порушення у сфері обслуговування ТМЦ, оскільки звільнення позивача відбулося за «порушення», які мали місце за період 01.03.2012 по 15.03.2012 року. Відповідно до положенні ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи зазначене суд вважає, що позивач повинна бути поновлена на роботі з 12.04.2012 року, так як її звільнено 11.04.2012 року, тобто цей день був його останнім робочим і за цей день йому нарахована заробітна платня. При визначенні середньо місячної заробітної плати позивача суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями) відповідно до якого нарахування виплат у всіх випадках збереження заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати шляхом її помноження на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата позивача становить 171,04 грн., а число робочих днів з 12.04.2012 по 19.09.2012 року, які мають бути оплачені за середнім заробітком -108. Таким чином, розмір належної позивачеві до виплати середньої заробітної плати за спірний період становить 18472,32 грн. Проаналізувавши надані позивачем обґрунтування спричинення йому моральної шкоди,

Outcome: partial