Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-04 00:00:00

28.01.2013 позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що спільне життя подружжя не склалось з причин втрати взаємних почуттів та постійних сварок, що призвело до припинення шлюбних відносин з 1990 року. З цього часу подружжя проживає окремо, спільне господарство ними не ведеться. Позивач вказує, що за таких обставин примирення з відповідачкою є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме його інтересам. В судове засідання позивач не зявився, до суду надійшла заява позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення позивач не заперечує. Відповідачка в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що 20 вересня 1988 року між позивачем та відповідачкою був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб зареєстрованим Грабарівським сіль ЗАГСом Пирятинського району Полтавської області УРСР (актовий запис №3). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, не мають спільного бюджету з 1990 року. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно з'ясовано взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Як встановлено у судовому засіданні, сторони не проживають разом та спільним побутом не повязані. Згідно з ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має. За таких умов, враховуючи більш ніж 20-річний термін не підтримання подружжям сімейно-шлюбних стосунків, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та моральним засадам суспільства. На підставі викладеного,

Outcome: approved