Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-14 00:00:00

В листопаді 2012 року до суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, просила суд стягнути з [PERSON] 100000 гривень. Ухвалою суду від 21.02.2013 року в якості співвідповідача по справі було залучено Запорізьке міське управління ГУМВС України в Запорізькій області. 12.03.2013 року [PERSON] уточнила свою позовну заяву, просила стягнути з відповідача [PERSON] міського управління ГУМВС України в Запорізькій області 100\~ 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, вказала [PERSON] в якості третьої особи. 08.04.2013 року [PERSON] подала суду клопотання про залишення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] моральної шкоди без розгляду. Ухвалою суду від 08.04.2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] були залишені без розгляду. В судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги просили їх задовольнити. Позивач пояснила суду, що її чоловік [PERSON] працював в службі охорони Хортицького РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області. 23.01.1996 року близько 23-00 він був побитий командиром взводу ППСМ [PERSON] після чого наступила смерть [PERSON] Після цього [PERSON] знаходився у розшуку до 2012 року. Внаслідок смерті чоловіка їй було заподіяно моральної шкоди. Просила суд стягнути з відповідача [PERSON] міського управління ГУМВС України в Запорізькій області моральну шкоду в розмірі 100\~ 000 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 2200 гривень. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, суду пояснив, що обвинувального вироку суду у відношенні [PERSON] немає, а тому він вважається невинуватим у вчиненні злочину. Просив застосувати суд позовну давність, вказав, що [PERSON] мала можливість предявити позов під час досудового розслідування, чого не зробила, а тому пропустила строк позовної давності. Також вважає, що розмір шкоди, яку просить стягнути позивач, нічим не обґрунтований. Третя особа [PERSON] був повідомлений про час та місце розгляду справи, але в судове засідання не зявився, надіслав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, підтримав заперечення відповідача. Приймаючи участь в якості відповідача в судовому засіданні 13.02.2013 року, пояснив суду, що кримінальна справа у відношенні нього була закрита за закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, він добровільно відшкодував [PERSON] суму у розмірі 10000 гривень. Вислухавши пояснення сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, та прийшов до наступних висновків. В провадженні Хортицького районного суду м. Запоріжжя перебувала кримінальна справа у відношенні [PERSON] за ч.3 ст.365 КК України. Відповідно до постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2012 року кримінальна справа у відношенні [PERSON] була закрита за закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. Відповідно до постанови суду 23.01.1996 року близько 23-00 працівники служби охорони Хортицького РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області [PERSON] і [PERSON] були побиті командиром взводу ПППСМ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області [PERSON], внаслідок чого [PERSON] загинув. Дії [PERSON] були кваліфіковані за ч.3 ст.365 КК України як умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, що супроводжувалися застосуванням насильства та потягли за собою тяжкі наслідки у вигляді смерті [PERSON] Відповідно довідки, виданої ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, [PERSON], [INFO], дійсно проходив службу в органах внутрішніх справ України з 15.12.1990 до 01.02.1996 року. [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] уклали шлюб 17.10.1992 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Від шлюбу 02.03.1993 року народився [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 23.01.1996 року. Відповідно до постанови слідчого від 07.02.1996 року, [PERSON] була визнана потерпілою по кримінальній справі у відношенні дуди С.С. Доводи представника відповідача щодо недоведеності вини [PERSON] у заподіянні тілесних ушкоджень, які потягли смерть [PERSON], не заслуговують на увагу з наступних причин. Кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] була закрита внаслідок закінчення строків притягнення до кримінальної відповідальності. Згідно п.5 ч.1 ст.7-1 КПК України (1960 року), який діяв на час винесення постанови суду 29.10.2012 року, провадження в кримінальній справі може бути закрито судом із закінченням строків давності. Відповідно до положень ч.2 ст.28 КПК України закриття справи з підстав, зазначених у статтях 7 і 7-1 КПК України, не звільняє особу від обов'язку відшкодувати збитки. На думку суду, протиправність дій [PERSON], причинний зв'язок між шкодою, завданою [PERSON], та діями [PERSON] встановлені як постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2012 року, яка набрала чинності 07.11.2012 року, так і поясненням самого [PERSON], який не заперечує факт нанесення ним тілесних ушкоджень [PERSON] Кримінальна справа була розглянута не з постановленням виправдовувального вироку, а у звязку із закінченням строків давності за клопотанням адвоката [PERSON], яке підтримано самим підсудним. Вказана постанова, в якій містяться висновки суду щодо протиправності дій [PERSON], ним не оскаржена. Згідно положень ст.49 КПК України (1960 року) потерпілим визнається особа, якій злочином завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. По справам про злочини, в результаті яких настала смерть потерпілого, права передбачені цією статтею, мають його родичі. За таких підстав, у суду не викликає сумнівів, що [PERSON] мала право на звернення до суду із позовом про відшкодування заподіяної їй моральної шкоди внаслідок загибелі її чоловіка. Представник відповідача посилається на те, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, внаслідок відсутності причинно-наслідкового звязку між вчиненням злочину у відношенні [PERSON] та діями посадових осіб ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області. Суд не може погодитись із запереченням представника відповідача. Злочин, вчинений [PERSON], є злочином, який вчинено останнім під час виконання ним своїх службових обовязків. [PERSON] перебував на посаді\~ командира взводу ППСМ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, та заступив на службу 23.01.1996 року з 14-00 до 02-00 24.01.1996 року в складі наряду. Відповідно до Закону України Про міліцію міліція в Україні це державний озброєний орган державної виконавчої влади, а працівники міліції є представниками державного органу виконавчої влади. На підставі примітки 1 до ст.364 КК України особи, які постійно чи тимчасово здійснюють функції представників влади, є службовими особами. На підставі ч.2, 3 ст.25 Закону України Про міліцію при порушенні працівником міліції прав і законних інтересів громадянина міліція зобов'язана вжити заходів до поновлення цих прав, відшкодування завданих матеріальних збитків. Працівник міліції, який виконує свої обов'язки відповідно до наданих законодавством повноважень та у межах закону, не несе відповідальності за завдані збитки. Такі збитки компенсуються за рахунок держави. На підставі цих положень суд дійшов висновку, що відповідальність за шкоду, заподіяну діями [PERSON], має нести держава в особі [PERSON] міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області. Крім того, представник відповідача просив суд відмовити у позові внаслідок пропуску строків позовної даності, вказавши, що [PERSON] могла звернутись із позовом про відшкодування моральної шкоди під час досудового розслідування, чого не зробила. Однак суд вважає, що строк позовної давності не був пропущений з наступних причин. Позиція відповідача не узгоджується з вимогами ст.28 КПК України (1960 року), відповідно якої особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред'явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого. Як зазначалось судом, потерпілим є особа, що зазнала моральної, фізичної або майнової шкоди. Суд робить висновок, що [PERSON] була позбавлена можливості під час кримінального провадження предявити позов про відшкодування моральної шкоди з ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області. На думку суду, право позивача на звернення до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди з відповідача виникло з моменту набрання законної сили постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2012 року про закриття провадження у відношенні [PERSON] за ч.3 ст.365 КК України. Як встановлено ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Згідно положень ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Встановлюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. [PERSON] перебувала із загиблим [PERSON] у шлюбі, мали від шлюбу сина, якому на момент смерті [PERSON] виповнилось 2 роки. Суд враховує, що чоловік позивача загинув внаслідок протиправних дій [PERSON], позивач втратила чоловіка, залишившись після його смерті із малолітньої дитиною. Разом з тим, враховуючи вимоги ст.23 ЦК України, суд приймає до уваги ступень вини [PERSON], який не мав умислу на заподіяння смерті [PERSON] На підставі викладеного, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає моральна шкода у розмірі 50 000 гривень. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд встановив, що [PERSON] було сплачено адвокату [PERSON] 2200 гривень за ведення цивільної справи, що підтверджується квитанцією №187 від 25.11.2012 року. Як пояснили в судовому засіданні позивач та її представник адвокат [PERSON] 200 гривень було сплачено за складання позовної заяви, а 2000 гривень за участь адвоката в судових засіданнях. Представник відповідача заперечив проти стягнення цих судових витрат, оскільки вони нічим не обґрунтовані, окрім квитанції, розрахунок витрат відсутній. Суд дійшов до висновку, що судові витрати підлягають стягненню з відповідача частково. Статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах , який набрав чинності з 1 січня 2012 року , розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, \~ \~ в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, \~ не може перевищувати \~ \~ 40 \~ \~ відсотків \~ \~ встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до квитанції позовна заява була складена 25.11.2012 року, на час дії Закону України Про державний бюджет України на 2012 рік, ст.13 якого вказує, що мінімальна заробітна плата з 01.10.2012 року складає 1118грн. Таким чином, суд вважає, що сума у 200 гривень, яка була сплачена адвокату за складання позовної заяви, не протирічить граничному розміру компенсації витрат на правову допомогу. Проте суд не може погодитись із розрахунком адвоката щодо його участі в судових засіданнях. В судовому засіданні адвокат не зміг пояснити суду, як він визначив та розрахував 2000 гривень, які йому було сплачено позивачем. Відповідного розрахунку суду не надано, у звязку з чим, суд керується вимогами Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах і розрахував час, який адвокат витратив на участь в судових засіданнях під час розгляду цивільної справи. Відповідно до журналів судових засідань, загальна кількість часу, що була витрачена адвокатом становить 127 хвилин, а саме: - 13.02.2013 року 16 хвилин; - 21.02.2013 року 22 хвилини; - 08.04.2013 року 35 хвилин; - 15.05.2013 року 27 хвилин. На момент участі адвоката в судових засіданнях діяв Закону України Про державний бюджет України на 2013 рік, відповідно ст. 8 якого мінімальна заробітна плата з 1 січня складає 1147 гривень. Таким чином, граничний розмір на правову допомогу під час участі в судових засіданнях може становити 970 гривень 28 копійок ( 1147 грн. х 40%=458,80 грн. за годину; 1 хвилина=7,64 грн.; 127 хвилин=970,28 грн.) На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial