Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» і просить визнати кредитний договір № ОDО0GA0000000633 від 03.06.2008 року та іпотечний договір від 03.06.2008 року за № 4823 недійсними, мотивуючи тим, що кредитний договір укладений з порушенням діючого законодавства, також з порушенням Закону України «Про іпотеку» був укладений і іпотечний договір, в якості застави житлового будинку по вул. Леніна, 59 в с. Баннівка, Болградського району в забезпечення виконання зазначеного кредитного договору. Позивачка до суду не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача до суду не зявився, надав до суду заперечення на позов, відповідно до якого з позовом не згодний, просить суд відмовити у позові, посилаючись на те, що зазначені в позові кредитний договір та іпотечний договір укладені належним чином відповідно до вимог діючого законодавства. Крім цього зауважує на том, що минув строк звернення до суду із зазначеним позовом та просить справу розглянути за його відсутності. Третя особа приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу [PERSON] до суду не зявився, надав до суду заперечення на позов, відповідно до якого пояснив, що належним чином відповідно до законодавства України було посвідчено іпотечний договір від 03.06.2008 року за № 4823, укладений між позивачем та відповідачем по справі, при цьому було перевірено та встановлено власника предмета іпотеки, яким являється [PERSON] Справу просить розглянути за відсутності третьої особи. Треті особи [PERSON] та [PERSON], які фактично проживають в домоволодінні, що є предметом спірного іпотечного договору, заперечують проти позову, підтримуючи позицію відповідача та просять справу розглядати за їх відсутності. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як вбачається зі змісту ст.ст. 10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, 03.06.2008 року між позивачем та ПАТ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № ОDО0GA0000000633, відповідно до якого, відповідач надав [PERSON] кредит в розмірі 35300,00 грн. на умовах та в строк передбаченому в договорі, в якому визначений порядок отримання кредиту, відсотки за користування кредитом, відповідальність за неналежне виконання умов договору та інші умови. Зазначений договір належним чином підписаний сторонами. Крім цього, 03.06.2008 року між позивачкою та відповідачем був укладений іпотечний договір за № 4823, відповідно до якого [PERSON] надала відповідачу в іпотеку житловий будинок № 59 по вул. Леніна в с. Баннівка Болградського району Одеської області в забезпечення виконання нею зобовязань за кредитним договором № ОDО0GA0000000633 від 03.06.2008 року. Згідно вимогам ст.ст. 627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як вбачається з вимог ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вичиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Посилання позивача на те, що кредитний договір був укладений з порушенням законодавства, а саме ЗУ «Про захист прав споживачів», тобто їй при укладені кредитного договору не в повному обсязі були розяснені її витрати, відсотки за користування кредитом, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до кредитного договору № ОDО0GA0000000633 від 03.06.2008 року, який підписаний сторонами, в розділі 8. Особливі умови чітко розписано усі витрати та сплати відсотків при отриманні кредиту та користування ним. Крім цього, сплата [PERSON] за кредитним договором відповідних платежів, та твердження [PERSON], що вона частково погасила кредитну заборгованість і має намір сплачувати кредит відповідно до графіку погашення, які відображені в рішенні апеляційного суду Одеської області від 14.09.2010 року, підтверджує визнання нею цього кредитного договору. Посилання позивача щодо порушення Закону України «Про іпотеку» при укладанні іпотечного договору № 4823 від 03.06.2008 року, а саме домоволодіння яке являється предметом іпотеки не виділено в натурі, знаходилося в спільній власності з її чоловіком, від якого не було отримано згоду на передачу в іпотеку, а також проживання в домоволодінні малолітньої дитини і необхідності дозволу органу опіки та піклування, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Як вбачається зі змісту ст.ст. 316-319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Так, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений іпотечний договір від 03.06.2008 року за № 4823, предметом якого являється домоволодіння № 59 по вул. Леніна в с. Баннівка Болградського району, власником якого є [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу [PERSON] Судом встановлено також, що на момент укладання іпотечного договору від 03.06.2008 року [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебувала, а відповідних і належних доказів, які б підтверджували перебування її у цивільному шлюбі на надавала. Що стосується проживання в домоволодінні, яке є предметом іпотеки, то судом встановлено, що відповідно до Закону України «Про охорону дитинства», то згодна органу опіки та піклування на будь-які дії з майном в т.ч. передача в іпотеку, необхідна лише в тому разі, коли порушуються майнові права дитини, а при укладанні такого договору іпотеки нотаріусом встановлено, що власником домоволодіння № 59 по вул. Леніна в с. Баннівка Болградського району, яке являється предметом іпотеки являється лише [PERSON] Таким чином, враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги те, що позивачем по справі [PERSON] не доведений факт того, що кредитний договір № ОDО0GA0000000633 від 03.06.2008 року та іпотечний договір від 03.06.2008 року за № 4823 були укладені з порушенням законодавства, що впливає на суттєві умови договорів, тому суд вважає, що вимоги позивача про визнання зазначених договорів недійсними є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed