Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-22 00:00:00

[PERSON] просить суд ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] 7500 гривень боргу за договором позики, 300 гривень витрат по оплаті послуг адвоката та інші судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що позичив відповідачу 7500 гривень. На підтвердження цього [PERSON] представив розписку, відповідно до якої зобов'язався повернути позику до 01 вересня 2012 року. На момент пред'явлення позову відповідач свого зобов'язання не виконав. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на подані з позовною заявою докази. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був сповіщений про час і місце розгляду справи. Про причини своєї неявки не повідомив, будь-яких клопотань суду не подавав. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі -- ЦПК). Дослідженням доказів по справі суд встановив наступне. Відповідно до поданої позивачем розписки [PERSON] отримав від [PERSON] 7500 гривень, які зобов'язавсь повернути до 01 вересня 2012 року. Позивач вказує, що відповідач свого зобов'язання не виконав. Згідно статті 509 Цивільного Кодексу України (далі -- ЦК) зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 1046 ЦК визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 2 статті 1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Згідно частини 1 статті 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення 7500 гривень позики. Разом з тим, вимоги в частині стягнення витрат по оплаті послуг адвоката задоволенню не підлягають з наступних міркувань. Позивачем подано фотокопію квитанції від прибуткового касового ордеру, згідно якої [PERSON] за оформлення позову про стягнення боргу оплатив адвокату [PERSON] 300 гривень. Зазначена квитанція, проте, не містить достатніх даних, які б дали змогу ідентифікувати, що саме за оформлення цього позову [PERSON] поніс витрати. Зокрема не вказано прізвища відповідача. Крім цього, всупереч статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" не подано належних доказів щодо часу, який затратив адвокат на підготовку позовної заяви. Також не надано договору про надання правової допомоги. Відповідно до статті 88 ЦПК підлягають стягненню з відповідача в користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Враховуючи наведене,

Outcome: partial