Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-10 00:00:00

24 березня 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], визначеного за рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 03 березня 2011 року у розмірі 1\\4 частини заробітку, посилаючись на зміну свого сімейного та матеріального положення. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Просив постановити рішення про зменшення розміру стягнення до 1\\6 частини його заробітку. При цьому пояснив, що з 2006 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від спільного життя мають доньку, 2007 року народження. У вересні 2011 року він удочерив доньку дружини, 2002 року народження. У зв"язку з цим сім"я втратила соціальні виплати за статусом матері-одиначки. Проведення виплат у встановленому рішенням суду розмірі на користь відповідачки ставить його у скрутне матеріальне положення. Відповідачка позовні вимоги не визнала. Вважала, що зміна сімейного положення позивача за усиновлення дитини не є підставою зменшення розміру аліментів на утримання їх доньки. Ствердила про недостатність забезпечення дитини за рахунок платежів і про те, що позивач має додатковий дохід від передачі у оренду земельної ділянки, з якого аліменти не утримуються. Заслухавши учасників процесу та дослідивши представлені докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 03 березня 2011 року позивача зобов'язано до сплати аліментів на користь відповідачки по справі на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи з 23 лютого 2011 року і до повноліття дитини (а.с.17). Рішення суду набрало чинності і звернуто до виконання. Між сторонами мають місце сімейні правовідносини щодо обов"язків батьків утримувати неповнолітню дитину. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено за позовом платника у разі зміни його матеріального та сімейного стану. На час визначення розміру аліментів, за наведеним рішенням суду, позивач проживав у новій сім"ї. Шлюб з [PERSON] зареєстровано 04 липня 2006 року у Відділі РАЦС Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис Книги реєстрації шлюбів №124 (а.с.7). У нього на утриманні перебувала донька [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про її народження (Серія [NUMBER]), виданого на підставі актового запису №99 від 24 липня 2007 року (а.с.11) і у сім"ї проживала донька дружини [PERSON], [INFO]. Реєстрація батьківства відповідно до ст.126 СК України проведена 09 вересня 2011 року. Про таке свідчить Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народжень (а.с.9). При цьому, [PERSON] заявлені до нього вимоги про сплату аліментів на утримання доньки [PERSON] визнавав повністю і рішення суду не оскаржував. Як вбачається з довідки Херсонської дистанції сигналізації та зв"язку від 13.04.2012 року (вих.№52) [PERSON] за попереднім місцем роботи (працевлаштування мало місце до березня 2011 року) мав середньомісячний розмір заробітної плати -2681грн. З лютого 2012 року позивач працює у пасажирському вагонному депо Миколаїв і отримує зарплатню на місяць 2215грн., що підтверджується довідкою за вих.№141 від 18 квітня 2012 року (а.с.15). За наведених обставин, суд вважає відсутніми підтвердження зміни сімейного та матеріального положення позивача від часу прийняття судом рішення про визначення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. При цьому враховує, що зміна статусу до дитини дружини проведена за згоди позивача, який розраховував на достатність доходу для її подальшого утримання. Також [PERSON] не заперечував наявність у нього додаткового доходу від передачі у оренду земельної ділянки товарного сільськогосподарського виробництва, з якого аліментні платежі не провадяться. Крім того, у ході розгляду спору обидві сторони ствердили, що будь-якої участі у житті їх спільної дитини, окрім виплати аліментів, батько не приймає. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги такими, що не знайшли свого підтвердження і не підлягають задоволенню. Спір вирішено на підставі ст.192 СК України.

Outcome: dismissed