Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-12 00:00:00

У січні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Есті Колор Сервіс», уточнивши який просила суд про стягнення з відповідача індексації заробітної плати за період з вересня 2005 року по листопад 2012 року у розмірі 5 348 грн. 52 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі б 872 грн. 80 коп. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала, що вона з 29.08.2002 року перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «Есті Колор Сервіс». 15.11.2012 року її було звільнено за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Зазначає, що працюючі на підприємстві спочатку головним бухгалтером, а згодом фінансовим директором, в обов`язки якого входило нарахування заробітної плати, вона не здійснювала нарахування собі та іншим працівникам підприємства індексацію доходів, оскільки наглядова рада забороняла їй здійснювати таку індексацію, а тому за весь час трудових відносин підприємством не було здійснено нараховування індексації її грошових доходів, що є порушенням ст. 95 КЗпП України та ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Посилаючись на зазначене, просила суд стягнути з відповідача на її користь індексацію заробітної плати за період з вересня 2005 року по листопад 2012 року у розмірі 5 348 грн. 52 коп. та на підставі положень ст. 117 КЗпП України середній заробіток за весь затримки розрахунку при звільненні у розмірі б 872 грн. 80 коп. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11.03.2013 року, підтримала та посилаючись на обставини викладені в позові, просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав посилаючись на те, що позивачка за своєю посадою сама проводила нарахування заробітної плати собі та іншим працівникам підприємства, а тому якщо і не нарахування індексації заробітної плати не проводилося, то останньою не надано доказів на підтвердження того, що їй керівництвом підприємства було заборонено нарахування соб та іншим працівникам підприємства індексацію доходів. При звільненні із позивачкою було проведено повний розрахунок. Крім того, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строку позовної давності, передбаченого ст. 233 КЗпП України. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, суд вважає позовні вимоги необґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 29.08.2005 року позивачка [PERSON] була прийнята на посаду головного бухгалтера до Відкритого акціонерного товариства «Есті Колор Сервіс» (яке 10.06.2011 року було перейменовано на Приватне акціонерне товариство «Есті Колор Сервіс»), що підтверджується наказом № 78 - К від 26.08.2005 року. Відповідно до наказу № 28 - К від 18.07.2008 року позивачку [PERSON] було переведено з посади головного бухгалтера на посаду фінансового директора. Згідно із наказом № 87 - К від 12.11.2012 року позивачку [PERSON] було звільнено з посади фінансового директора з 15.11.2012 року, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами (ч. З ст. 94 КЗпП України). Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку (ч. 5 ст. 95 КЗпП України). Так, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення). Як встановлено у судовому засіданні підприємством відповідача не здійснювалося нарахування та виплата індексації заробітної плати позивачці [PERSON] за період з вересня 2005 року по листопад 2012 року. Доказів на підтвердження того, що таке нарахування та виплата підприємством проводились відповідачем не надано. Однак, за змістом ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Належною до виплати заробітною платою у розумінні цієї норми, є заробітна плата, яка нарахована працівнику, але не виплачена в установлені ст. ст. 115, 116 КЗпП України строки. У судовому засіданні встановлено, що позовні вимоги позивачки [PERSON] пов`язані з не нарахуванням та не виплатою їй індексації заробітної плати. За такого, позивачка повинна була звернутися до суду з вказаним позовом у тримісячний строк з дня, коли вона дізналася про порушення свого права, так як на ці правовідносини розповсюджуються загальні правила, передбачені ч. 1 ст. 233 КЗпП України. У такому випадку перебіг строку для звернення до суду за захистом порушеного права починається з наступного дня після проведення виплати заробітної плати без її індексації. Отже, перебіг строку на звернення позивачки [PERSON] до суду із зазначеним позовом розпочався з наступного дня, після проведення з нею першого розрахунку по заробітній платі за відпрацьований час у вересні 2005 року, тобто з жовтня 2005 року. Однак позивачка звернулася до суду тільки 16 січня 2013 року, після звільнення за згодою сторін, та за пропуском встановленого законом строку без поважних причин. Сплив цього строку є підставою для відмови у позові про стягнення індексації заробітної плати. Що стосується позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України, то з врахуванням проведення повного розрахунку із позивачкою при звільненні та за наявності спору щодо не нарахованих сум (індексації), який вирішено не на користь працівника, підстави для його стягнення відсутні. Враховуючи наведене, підстави для задоволення позову у суду відсутні.

Outcome: dismissed