Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-29 00:00:00

У 19 грудня 2013 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 01 жовтня 2007 року між ВАТ Державний ощадний банк та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір № 1984-н, який передбачав надання відповідачеві кредиту у сумі 1\~ 500 00,00 гривень для придбання частини земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,0597 га. (АБЕД) та 0,0500 га. (СУЩШ), що розташовані за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, масив № 21, ділянка № 21/1. На забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору № 1984-н 01 жовтня 2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений іпотечний договір, відповідно до якого з метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] передала ВАТ Державний ощадний банк України в іпотеку : Земельну ділянку площею 0,1500 га та житловий будинок загальною площею 467,2 кв. м., що розташовані за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, с. Мізікевича, ж/м Совіньон, вул. Набережна, 7. Обґрунтувавши позовні вимоги тим, що відповідачка [PERSON] свої зобовязання по кредитному договору № 1984-н належним чином не виконує та за ним виникла заборгованість по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ним, позивач, посилаючись на розділ 6 іпотечного договору, яким передбачено, що за рахунок майна, яке є предметом іпотеки за цим договором, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором в повному обсязі, на п. 4.2.3 кредитного договору, а також на статті 37,38 Закону України Про іпотеку позивач просить суд, звернути стягнення на предмет іпотеки за нотаріально-посвідченим іпотечним договором від 01.10.2007 р. земельну ділянку 0,1500 га. та житловий будинок 467,2 кв.м., що розташовані за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, с. Мізікевича, ж/м Совіньон, вул. Набережна, 7, в рахунок задоволення вимог ВАТ Державний ощадний банк Україниза кредитним договором № 1984-н від 01.10.2007 р. для погашення заборгованості за кредитом на суму 2\~ 052\~ 631, 47 грн., визнати вищий пріоритет ВАТ Державний ощадний банк Українина предмет іпотеки, встановити спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу ВАТ Державний ощадний банк України в порядку ст. 38 Закону України Про іпотекубудь-якій особі покупцеві предмету іпотеки, встановити початкову ціну продажу предмету іпотеки, що підлягає визнанню незалежним субєктом оціночної діяльності на момент продажу предмету іпотеки, передати в управління ВАТ Державний ощадний банк Українипредмету іпотеки на період його реалізації, надавши позивачу право вчиняти будь-які юридичні дії по відношенню до предмета іпотеки, в тому числі : право звернення до уповноважених органів та посадових осіб для отримання будь-яких документів, що стосуються предмету іпотеки, право отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях та нотаріусів, будь-яких документів, необхідних для управління та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав. Відповідач та третя особа у судове засідання не зявились, о часі та місці судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення у справі. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобовязання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Також, статтею 617 ЦК України передбачено особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 12 Закону України Про іпотекупередбачено у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержаталь має право вимагати дострокового виконання осиного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно із статтею 15 цього ж Закону, іпотека земельних ділянок здійснюється відповідно до цього Закону. Заборони та обмеження щодо відчуження і цільового використання земельних ділянок, встановлені Земельним Кодексом України, є чинними при їх іпотеці. Статтею 33 Закону України Про іпотекупередбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.ст. 37,38 Закону України Про іпотеку- іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюються до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що 01 жовтня 2007 року між ВАТ Державний ощадний банк України та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір № 1984-н, який передбачає надання відповідачеві кредитних коштів у розмірі 2\~ 052\~ 631, 47 гривень з терміном погашення до 01 жовтня 2012 року . В якості забезпечення виконання кредитних зобовязань відповідача перед позивачем за зазначеним кредитним договором, між позивачем та відповідачем, був укладений нотаріально-посвідчений договір іпотеки від 01.10.2007 р., відповідно до умов якого, відповідач передав іпотеку банку земельну ділянку площею 0,1500 га та житловий будинок загальною площею 467,2 кв. м., що розташовані за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, с. Мізікевича, ж/м Совіньон, вул. Набережна, 7. При чому вартість вказаних іпотечних предметів, була визначена та погоджена сторонами, як це передбачено п. 1.4 договору. Пунктом 3.4.13 договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець (відповідач) зобовязаний видати довіреність, що підлягає нотаріальному посвідченню, на ім.`я двох працівників банку, які уповноважуються одержати у порядку, встановленому чинним законодавством України, державні акти на право власності на вказані вище земельні ділянки, які придбані іпотекодавцем за рахунок кредитних коштів. Згідно із п. 4 іпотечного договору, право іпотеки виникає у іпотекодержателя з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення зобовязання за рахунок предмета іпотеки відносно вимог інших осіб на передане в іпотеку майно виникає з моменту державної реєстрації обтяження предмета іпотеки, зазначеного у п. 1.2 договору, іпотекою в Державному реєстрі іпотек у порядку, передбаченому чинним законодавством України. У випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобовязання в цілому чи тієї або іншої його частини, а також в інших випадках, передбачених цим договором та/або чинним законодавством, іпотекодержатель реалізовує своє право, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному цим договором. Пунктом 4.3 договору іпотеки передбачено іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги в повному обсязі, який визначається самостійно іпотекодержателем самостійно на момент реалізації права іпотеки, у тому числі, але не виключно, вимагати до виплати на користь іпотекодержателя: проценти за користування кредитом, основну суму кредиту, комісійні винагороди, визначені кредитним договором, нараховані та несплачені на момент реалізації права іпотеки штрафні санкції за порушення зобовязань за кредитним договором (пеня, штраф), витрати, понесені іпотеко держателем у звязку із зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію, у тому числі витрати на оплату послуг аудиторів, адвокатів та інші документально підтверджені витрати іпотекодержателя, якщо вони будуть мати місце, спричинені іпотекодержателю збитки в повному обсязі. Порядок і строки звернення стягнення на предмет іпотеки повністю оговорені розділом 6 іпотечного договору, п. 6.1 якого зокрема передбачено, що іпотекодержатель набуває право вимоги дострокового виконання зобовязань та звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобовязання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого із своїх зобовязань, передбачених цим договором, та/або у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобовязань, передбачених кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або запевнень, наданих іпотекодавцем відповідно до цього договору, виявиться (стане) недійсною. При цьому, в разі порушення зобовязання та/або умов договору та прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель зобовязаний надіслати іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначаються стислий зміст порушеного зобовязання, вимога про його виконання протягом 30 календарних днів з моменту її отримання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку, вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення на предмет іпотеки. Судом з`ясовано і це було підтверджено матеріалами справи, що взяті на себе кредитні зобовязання, відповідач не виконує, відсотки за кредитом та сам кредит, банку не повернув, у звязку чим, станом на 19.12.2011 р., у відповідача виникла заборгованість по кредиту перед банком, яка становить 2\~ 052\~ 631, 47 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом 341\~ 424, 00 грн., прострочена заборгованість за кредитом 1\~ 073\~ 576, 00 грн., заборгованість за відсотками 351\~ 165, 06; за заборгованість за пенею за відсотками 54\~ 826, 76 грн., які до сьогоднішнього дня, відповідачем банку не повернуті та не сплачені, що підтверджується розрахунком заборгованості, зробленого позивачем у відповідності до норм чинного законодавства та перевіреного судом. В силу ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача.

Outcome: approved