Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 7911,35 грн.; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати у сумі 2412,38 грн.; а також заподіяну їй відповідачем моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що, з 21.07.2003р. вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем - ТОВ «Дніпровський автобусний завод», де, у теперішній час, працює на посаді комірника. За період з серпня 2008 року по липень 2009 рік відповідач не виплатив їй заробітну плату, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по невиплаченій заробітній платі у розмірі 7911,35 грн., яку вона просить стягнути з відповідача разом із компенсацією за несвоєчасно виплачену заробітну плату, яка, з урахуванням невиплаченої заробітної плати складає 2982,58 грн., а також моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В ході розгляду справи позивачка [PERSON] уточнила свої позовні вимоги, та, в остаточному варіанті, просила суд: - стягнути з відповідача на її користь компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 800 грн., та, заподіяну їй відповідачем моральну шкоду у розмірі 400 грн. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій просила суд провести розгляд справи за її відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, що дозволило суду визнати його неявку з неповажних причин, та, на підставі ст.169, 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню, з наступних підстав. В ході судового розгляду, з урахуванням наданих суду доказів, було встановлено, що, згідно трудової книжки позивачки [PERSON], остання, з 01.10.2007 року по теперішній час працює на посаді комірника на підприємстві відповідача. Протягом перебування з відповідачем у трудових відносинах, позивачка неодноразово була звільнена у зв'язку із переведенням на відповідні посади. Згідно довідки без номеру, наданої відповідачем, заборгованість відповідача перед позивачем за період з 01.01.2008р. по 31.07.2009р. складає 3102,49 грн. 23.09.2011 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] 3102,49 грн. заборгованість по заробітній платі, та, відповідним чином, встановлено факт не дотримання відповідачем вимог ст.116 КЗпП України при звільнення позивача через не виплату позивачці всієї суми, що належала їй від підприємства відповідача. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, в ході розгляду справи судом встановлено, та підтверджено наявними у справі доказами, факт порушення відповідачем строків виплати позивачці заробітної плати при її звільненні. Згідно роз'яснень, наданих у п.22 Постанови Верховного Суду України N 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст.34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427 (зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 р. N 692), підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Згідно ст.34 ЗУ «Про оплату праці» N 108/95-ВР від 24.03.1995р., компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст.1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» N 2050-III від 19.10.2000р., підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст.2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» N 2050-III від 19.10.2000р., компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно ст. 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» N 2050-III від 19.10.2000р., сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до змісту ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, встановивши в ході розгляду справи факт порушення відповідачем строків виплати позивачці заробітної плати, та завдання відповідачем позивачу відповідної моральної шкоди, суд, задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, та моральної шкоди у розмірі 400 грн., вважає необхідним, на підставі того, що позивача звільнено від сплати судових витрат, стягнути судові витрати з відповідача на користь держави відповідно до вимог, встановлених ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved