Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсною приватизацію квартири [ADDRESS], здійснену 30 жовтня 2006 року та визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло серії ЯЯЯ №425301 на квартиру [ADDRESS], виданого 30.10.2006 року виконавчим комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області. Позовна заява обґрунтована тим, що 30.10.2006 року виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради видано свідоцтво про право власності на житло. Вказаним свідоцтвом посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності в рівних долях їй, а також відповідачам - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Однак приватизація вказаної квартири була проведена з порушенням Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та вимог Житлового кодексу України, оскільки на момент приватизації, тобто на 30.10.2006 року, вона в квартирі [ADDRESS] не проживала, а була лише зареєстрована. Крім того, вважає, що строк позовної давності для звернення до суду з вказаними вимогами нею пропущено не було, оскільки відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. На час приватизації спірної квартири, тобто на 30.10.2006 року, вона не знала, що особи, які лише зареєстровані в квартирі, але постійно не проживають не мають право на приватизацію. Про вказану обставину вона дізналась лише в серпні 2011 року, коли місце її проживання було зареєстровано в квартирі [ADDRESS]. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій він просить розглядати позовну заяву за його відсутності, доводи та вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі. Від представника відповідача виконавчого комітету Мелітопольської міської ради надійшло письмове заперечення, згідно якого приватизація квартири [ADDRESS] здійснювалась виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» без порушень норми чинного на той час законодавства. Також просить розглядати вказану справу за відсутності представника виконавчого комітету Мелітопольської міської ради. Від відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] надійшли заяви, в яких вони просять розглядати справу за їх відсутності, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 30.10.2006 року виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради видано свідоцтво про право власності на житло /а.с.7/. Вказаним свідоцтвом посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності в рівних долях позивачці - [PERSON], а також відповідачам - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Як зазначено в самому свідоцтві вказана квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч.5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Згідно ч.2 ст. 8 вказаного Закону, передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати у гуртожитку). Таким чином, за змістом ст. ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного фонду одержують громадяни України, які проживають у цих квартирах. До членів родини наймача належать тільки громадяни, що постійно проживають у квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну чи спільну часткову власність за письмовою згодою усіх повнолітніх членів родини, що постійно проживають у цій квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, обов'язковим зазначенням уповноваженого власника квартири. Судом встановлено, що на момент приватизації, тобто на 30.10.2006 року, позивач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживала, а була лише зареєстрована. Так, згідно довідки Голови правління ОСББ «Дружний будинок» від 27.03.2012 р. станом на 30.10.2006 року (на момент приватизації квартири [ADDRESS] [PERSON] за вказаною адресою не проживала /а.с.9/. Крім того, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 28.04.2011 року, яке набрало законної сили 10.05.2011 року встановлено факт постійного проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 1992 року та по теперішній час. Встановлено факт користування [PERSON] квартирою [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, в квартирі [ADDRESS] [PERSON] постійно не проживала, а була лише зареєстрована, оскільки з 1992 року вона постійно мешкала в квартирі [ADDRESS], що і встановлено рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 квітня 2011 року. На підставі викладеного, судом встановлено, що приватизація квартири [ADDRESS] була проведена з порушенням вимог ст. ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та вимог Житлового кодексу України. Суд приймає до уваги доводи позивачки про не пропущення нею строку позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом в частині того, що на час приватизації спірної квартири, тобто на 30.10.2006 року, вона не знала, що особи, які лише зареєстровані в квартирі, але постійно не проживають не мають право на приватизацію, тому для приватизації квартири, вона, як повнолітня особа на час приватизації, також надавала свою письмову згоду. Про вказану обставину вона дізналась лише в серпні 2011 року, коли зареєструвала своє місце проживання в квартирі [ADDRESS]. Факт реєстрації місця проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] саме 02.08.2011 року підтверджується копією її паспорту. Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. На підставі викладеного, суд вважає, що строк звернення до суду з позовними вказаними вимогами позивачкою пропущено не було. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Під час розгляду справи жодна із сторін не заявляла про застосування до вказаного спору строку позовної давності. Таким чином, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що приватизація квартири [ADDRESS] була проведена з порушенням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та вимог Житлового кодексу України, суд вважає, що є всі підстави для визнання недійсною приватизацію квартири [ADDRESS], здійснену 30 жовтня 2006 року та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло серії ЯЯЯ №425301 на квартиру [ADDRESS], виданого 30.10.2006 року виконавчим комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області.

Outcome: approved