Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-18 00:00:00

В жовтні 2012 року позивач звернулася до суду із позовною заявою, уточнивши яку, просила визнати [PERSON] та неповнолітнього [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком № 233 по вул. Ватутіна в м. Миколаєві. В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що відповідачка по справі є її колишньою невісткою, а неповнолітній [PERSON] є її онучком, які не проживають в зазначеному житловому будинку з 13 січня 2008 року, оскільки син позивача припинив шлюбні стосунки із відповідачкою [PERSON] Позивач стверджують, що відповідач [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] хоча і зареєстровані у спірному житловому будинку, але не проживають в ньому без поважних причин майже чотири роки. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, посилаючись на факти, наведені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилась, не представила доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Дослідивши письмові докази по справі, вислухавши пояснення позивача, давши належну оцінку показам свідків, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку № 233 по вул. Ватутіна в м. Миколаєві на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1264, виданого Жовтневою державною нотаріальною конторою від 21.08.1980 р., зареєстрованого в ММБТІ за № 116 від 22.08.1980 р. Відповідачка [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON], [INFO], хоча і зареєстровані у спірній квартирі, але не проживають в ній без поважних причин з січня 2008 року, що обєктивно підтверджується актами про не проживання (а.с. 10,11) та допитаними свідками [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю» власністю. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні доведено, що відповідачка [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] як колишні члени сім»ї [PERSON], без поважних причин не проживають в спірному житлі понад один рік, а тому на підставі ст. 405 ЦК України визнається такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 233 по вул. Ватутіна в м. Миколаєві. Відповідно до абзацу 6 ч.І ст.З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Outcome: approved