Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON], яким просить визнати договір купівлі-продажу від 19.07.2011 року зареєстрований в реєстрі за № 1257 посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] недійсним в частині особи покупця; визнати за нею право власності на кв. [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 19.07.2011 року зареєстрованим в реєстрі за № 1257 посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за покупцем [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що 19.07.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS]. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано за № 1255. Ціна договору склала 23 000 доларів США, які продавець [PERSON] отримувала безпосередньо від позивача. Вказані кошти позивач отримала від продажу частини квартир [ADDRESS], якою володіла на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом. Зазначає, що між нею та відповідачем існувала усна домовленість, що у разі потреби позивач вправі вимагати переведення на неї прав власності на вказану спірну квартиру. Проте, відповідач відмовляється вчинити вказані дії. Зазначає також що усіма справами щодо купівлі-продажу спірної квартири займалась саме вона. Ухвалою суду від 29.10.2012 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON], оскільки на час розгляду судом справи вона є єдиним власником спірного нерухомого майна на підставі договору дарування. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з викладених у позові підстав. Відповідач [PERSON] та її представник, а також відповідач [PERSON] у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечували. Вивчивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 2114/2-4109/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним, визнання права власності, матеріали інвентарної справи на спірне домоволодіння, суд приходить до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. За договором купівлі-продажу від 19.07.2011 року укладеним між [PERSON] та [PERSON] перша продала а остання придбала двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п.п. 3, 4, 7, 8, 18 вказаного договору, який був посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за № 1255, продаж був вчинений за погоджену сторонами суму яку продавець одержала від покупця повністю до підписання договору і своїм підписом продавець підтвердив факт отримання від покупця вказаної суми, та відсутність щодо останнього будь-яких претензій з цього приводу. Покупець засвідчила, що кошти, за які вона купує вказану квартиру є її приватною особистою власністю. Відчужувана квартира була оглянута покупцем та у останньої претензій щодо якісних характеристик вказаного майна не було. Окрім того покупець та продавець підтвердили факт відсутності будь-якого стороннього впливу на їх волевиявлення. Вказані пункти договору позивачем не оспорюються. За договором дарування від 07.09.2012 року спірне майно відповідач подарувала [PERSON], на підставі якого за останньою було зареєстровано право власності на вказану нерухомість. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно роз'яснень Верховного Суду України від 04.08.2001 "Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ (Зобов'язання, що виникають з угод)" якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбане за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. На підставі викладеного, враховуючи, що зміст оспорюваного правочину не суперечить діючому законодавству, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; вчинений між повнолітніми особами, що мають необхідний обсяг цивільної дієздатності без порушення прав малолітніх, неповнолітніх чи недієздатних осіб; вчинений без будь-якого стороннього впливу на волевиявлення його учасників; спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; враховуючи, що недійсність вказаного правочину окрім як в частині покупця позивачем не оспорюється, а також зважаючи на те, що позивачем не доведено, зокрема показами свідків, що спірну квартиру позивачем було придбано саме для себе а не для відповідача, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Окрім того слід зазначити, що позивачем не ставиться питання щодо визнання недійсним вищезгаданого договору дарування спірної квартири від 07.09.2012 року, за яким право власності на зазначене нерухоме майно у встановленому законом порядку набула співвідповідач [PERSON]. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed