Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-22 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зобовязати [PERSON] не чинити йому перешкоди [PERSON] у користуванні гаражем, по вул. О.Степанівни,26 у м. Львові; визнати за ним право власності на зазначений гараж та житловий будинок по вул. Бортнянського,23-а. Свої вимоги мотивує тим, що він користується та володіє зазначеним гаражем з 1989 року. Крім того, між сторонами був укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 16.05.2012 року, згідно умов зазначеного договору відповідач зобовязувалося в майбутньому укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу житлового будинку по вул. Бортнянського,23-а. Проте, відповідач ухиляється від виконання умов договору та створює перешкоди у користуванні цим майном. В зв'язку з наведеним просить позов задовольнити. Представник [PERSON] у судовому засіданні подав зустрічний позов, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок по вул. Бортнянського,23-а у м. Львові, загальною площею 120,8 кв.м, який складається з однієї кімнати площею 21,9 кв.м., кухні площею 12,3 кв.м., гаражу площею 86,6 кв.м. Свої вимоги мотивує тим, що він користується житловим будинком та гаражем по вул. Бортнянського,23-а з 1987 року, при цьому він не порушує прав третіх осіб. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на гараж по вул. О.Степанівни,26, то він не заперечує проти задоволення таких. В зв'язку з наведеним просить зустрічний позов задовольнити, а в у задоволенні первісного позову в частині вимог щодо визнання права власності на житловий будинок відмовити. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до положень п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про застосування практики розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Судом встановлено, що між сторонами був укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 16 травня 2012 року, згідно умов зазначеного договору [PERSON] зобовязувалося в майбутньому укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу житлового будинку та гаражу за адресою: м. Львів, вул. Бортнянського,23-а. Проте, зазначений попередній договір не був нотаріально посвідчений. Таким чином, суд, оцінивши в сукупності добуті в судовому засіданні докази, вважає, оскільки сторони на порушення вимог ч. 1 ст. 365 ЦК України не дотрималися нотаріальної форми посвідчення попереднього договору, встановленої ст. 657 цього Кодексу для основного договору купівлі - продажу квартири, тому за правилами ч. 1 ст. 220 ЦК України недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення попереднього договору від 16 травня 2012 року робить зазначений договір нікчемним, а тому у задоволені позову [PERSON] в частині визнання право власності на житловий будинок та гараж за адресою: м. Львів, вул. Бортнянського,23-а слід відмовити. В той же час, суд прийшов до висновку, що зустрічний позов є підставним та підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з ч. 5 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як убачається з технічного паспорта, виданого 11.07.2012 року ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», житловий будинок по вул. Бортнянського,23-а у м. Львові складається з однієї кімнати площею 21,9 кв.м. та кухні 12,3 кв.м., також до будинку добудований гараж площею 86,6 кв.м. Всього по будинку 120,8 кв.м. Зі змісту ЛКП «Граніт» випливає, що [PERSON] користується зазначеним житловим будинком та гаражем по вул. Бортнянського,23-а з 1987 року. Враховуючи наведене, суд, оцінивши докази по справі, вважає, оскільки [PERSON] користується житловим будинком та гаражем по вул. Бортнянського,23-а з 1987 року, при цьому він не порушує прав третіх осіб, то за ним слід визнати право власності на зазначені будинок та гараж. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо гаражу по вул. О.Степанівни,26 у м. Львові, то такі також підлягають задоволенню з наступних підстав. Як убачається з технічного паспорта, виданого 17.07.2012 року ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», гараж по вул. О.Степанівни,26 у м. Львові знаходиться гараж площею 15 кв.м. позначений під літ. «Б-1». Судом достовірно зясовано, що [PERSON] користується та володіє зазначеним гаражем з 1989 року. Згідно з довідки ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 1/15874 від 17.07.2012 року, яка видана [PERSON] станом на день видачі довідки гараж під літ. «Б-1» по вул. О.Степанівни на праві власності не за ким зареєстровано. Таким чином, суд прийшов до висновку про підставність вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на гараж по вул. О.Степанівни,26 у м. Львові. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, [PERSON] має право вимагати від [PERSON] припинити створювати перешкоди у користуванні спірним гаражем, тому суд вважає, за необхідним зобов'язати усунути перешкоди позивачу в користуванні гаражем по вул. О.Степанівни,26 у м. Львові

Outcome: partial