Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-13 00:00:00

Позивач звернулася з позовною заявою до суду, посилаючись на те, що після смерті її матері [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] та житловий будинок № 3 з господарсько-побутовими будівлями, розташований по вул. Лісній в смт. Компаніївка. У встановлений законом шестимісячний строк після смерті матері вона звернулась до нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав та дізналася що на спадкове майно також претендує її брат [PERSON], який як інвалід ІІІ групи має право на обовязкову частку в спадщині. Не погоджуючись з прийняттям спадщини відповідачем, вона зазначила, що за життя їх матір'ю був 23 серпня 2011 року складений заповіт, яким все майно мати заповіла позивачу та який на даний час не є скасований. Крім того, вважає, що відповідач може бути усунений від права на спадкування у зв'язку з тим, що за життя матері, яка через похилий вік була у безпорадному стані, він ухилявся від надання їй допомоги, вчинив замах на її життя, повідомивши їй про онкологічне захворювання, тому просить усунути його від права на спадкування обовязкової частки у спадщині після смерті матері, визнати право власності на все спадкове майно та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1700 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на викладені в позові обставини. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали і пояснили, що позов є безпідставним й таким, що не може бути задоволений, оскільки відповідач від матері не відмовлявся, допомагав по можливості, возив мати до лікарні власним автомобілем та якщо вона щось просила, виконував її прохання, купував продукти харчування, ліки та часто навідував матір під час хвороби. Відповідач вказав, що являється інвалідом 3 групи, ніде не працює, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 800 грн. Вимогу позивача про усунення його від права на спадкування вважає необґрунтованою. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Неповнолітні, повнолітня непрацездатні діти спадкодавця спадкують незалежно від змісту заповіту половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач та відповідач являються відповідно донькою та сином [PERSON], померлої 17.01.2012 року (а.с.12). Згідно довідки Компаніївської селищної ради від 11.05.2012 р. [PERSON] проживала в [INFO] з 1968 року по день смерті, разом з нею проживала донька [PERSON] (а.с.25). За інформацією Компаніївської ЦРЛ від 26.06.2012 р. [PERSON] знаходилась під наглядом лікарні з 17.01.1987 року, страждала ІХС з ГХ, кардіосклероз, проходила стаціонарне лікування з 31.07.2011 р. по 03.08.2011 року виставлено діагноз: [PERSON] тіла матки. (а.с.32). В той же час з 02.08.2011 р. по 04.08.2011 р. [PERSON] проходила обстеження в Кіровоградському обласному онкологічному диспансері (а.с.33). З наданих позивачем чеків на придбання медикаментів вбачається, що вона витратила на лікування матері 1093 грн. (а.с.40). 23 серпня 2011 року спадкодавець [PERSON], заповіла своїй доньці [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось (а.с. 18). Після смерті [PERSON] сторони звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини (а.с.19, 20). Відповідач [PERSON] являється інвалідом ІІІ гр. довічно, що підтверджується посвідченням серії ААБ № 134670 (а.с.92). Позивач, як спадкоємець за заповітом, просила видати свідоцтво про право на спадщину на все майно без врахування права на обовязкову частку відповідача [PERSON], який являється інвалідом ІІІ гр., що не відповідає вимогам ст. 1241 ЦК України, в звязку з чим нотаріус відмовила у видачі свідоцтва, про що свідчить відповідна постанова від 16.07.2012 року (а.с.22). Згідно довідки Компаніївської райдержадміністрації від 14.11.2012 р. [PERSON] не зареєстрований як фермер та як підприємець (а.с.91). З пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] проживала разом з матірю [PERSON], здійснювала за нею догляд, відвідувала матір в лікарні, а після смерті поховала її. Свідок [PERSON] також підтвердила той факт, що [PERSON] доглядала її донька [PERSON] Допитаний судом свідок [PERSON] пояснив, що восени (жовтень-листопад) 2011 року у нього в господарстві працювала бригада з чотирьох осіб, серед яких був і [PERSON], які протягом двох місяців виконували будівельні роботи. За виконані роботи він заплатив близько 6000 грн. на всіх чотирьох осіб, скільки коштів отримав особисто [PERSON] йому не відомо. Свідок [PERSON] показав суду, що разом з колишньою дружиною [PERSON] доглядав [PERSON] та проживав з серпня 2011 року разом з нею. Пояснив, що відповідач [PERSON] ліки для матері не купував, однак навідував свою матір в лікарні, та щотижня навідував її вдома, приносив фрукти. [PERSON] власним транспортом возив матір до онкологічного диспансеру, а останні тижні перед смертю приходив до неї кожного дня. [PERSON] ніколи не говорила, що потребує допомоги сина та ніякої допомоги у нього не просила. Таким чином, посилання позивача на підставу для усунення від спадкування відповідача в звязку з позбавленням ним життя спадкодавця або вчинення замаху на життя є безпідставним, оскільки такі діяння є кримінально караними та повинні бути підтверджені вироком суду, що вступив у законну силу, яким встановлений конкретний склад злочину. Повідомлення [PERSON] діагнозу не є замахом на її життя та відповідно не може бути підставою для усунення від права на спадкування. Не ґрунтуються на законі також посилання позивача на обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги щодо ухилення відповідача від надання допомоги матері, яка через похилий вік та тяжку хворобу була у безпорадному стані, оскільки виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України суд при вирішенні справи повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який перебував у безпорадному стані, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення має бути пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчинила необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. При розгляді справи судом не встановлено ні факту умисного ухилення відповідача від надання допомоги померлій, ні потребу померлої у допомозі цієї особи. Позивачем не доведено, що син спадкодавця [PERSON] відмовлявся допомагати своїй матері, що [PERSON] бажала отримувати таку допомогу, чи зверталась за такою допомогою і чи потрібна вона була, за виключенням участі позивачки. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині усунення [PERSON] від права на спадкування задоволенню не підлягають, а відтак вимога про визнання права власності на все спадкове майно є передчасною, оскільки позивач має можливість оформити свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальних органах. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. На підтвердження моральної шкоди позивачем до суду не надано жодних доказів. Окрім того в судовому засіданні не було встановлено фактів незаконних дій чи бездіяльності з боку відповідача по відношенню до позивача. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В ході судового розгляду не встановлено, що [PERSON] була спричинена моральна шкода внаслідок протиправного діяння з боку [PERSON], в звязку з чим суд не вбачає наявності ні самої шкоди, ні підстав для її відшкодування, тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed