Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Житлово-будівельного кооперативу № 192, Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради Народних депутатів Бюро по обміну жилими приміщенням, третя особа: Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризаціїпро визнання договору міни дійсним та визнання права власності на квартиру. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він зі своєю сімєю проживав у [INFO], на підставі ордеру. В свою чергу відповідач [PERSON] проживав у [INFO], та вони між собою домовилися про обмін їхніх квартир та помінялися квартирами і стали сімями в них проживати. 02.02.1995 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів, на засіданні комісії по обміну жилих приміщень було прийнято рішення про обмін вищезазначених квартир, та як зазначив позивач, він з відповідачем отримали обмінні ордери. Однак договір міни нотаріально вони не посвідчували, а фактично переїхали до квартир. При зверненні до ДМБТІ, як зазначив позивач, йому було відмовлено у реєстрації прав власності на нерухоме майно, оскільки квартира по цей час зареєстрована на [PERSON] у звязку з викладеним позивач просив його позов задовольнити та визнати дійсним договір міни, визнати дійсним договір міни, укладений 09.02.1995 року між [PERSON] та [PERSON], згідно умов якого [PERSON] обміняв належну йому квартиру [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] та скасувати реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення від 01.11.1994 року. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач позов визнав, не заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що він спочатку подав документи на приватизацію квартири [ADDRESS], а потім вирішив квартиру обміняти на квартиру [ADDRESS] у якій проживав разом із сімєю позивач. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову виходячи з наступного. \~\~ Судом встановлено, що Рішенням Комунального підприємства Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризаціїДніпропетровської обласної ради від 08.04.2011 відмовлено в державній реєстрації [PERSON] права власності на квартиру №55 м. Дніпропетровська, вул. Калинова,28, оскільки згідно даних КП ДМБТІ право власності на вищезазначений обєкт нерухомого майна зареєстровано за [PERSON], про що було видано реєстраційне посвідчення від 01.11.1994 на підставі довідки ЖБК №192 від 14.09.1994 та [PERSON] отримана довідка-характеристика від 02.11.1994 за №6416 для міни ( а.с.11-13) Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів Бюро по обміну житлових приміщень 09.02.1995 року видано ордер на житлове приміщення №4573 (обмінний) [PERSON] на квартиру [ADDRESS], підстава: протокол засідання комісії по обміну житлових приміщень №6 від 07.02.1995 (а.с.15) Відповідно до інформації наданої КП ДМБТІ, станом на 19.10.11 право власності на квартиру 3%% по вулиці Калиновій у будинку 28 зареєстровано за [PERSON] на підставі довідки ЖБК від 14.09.94, про що 01.11.94 видано реєстраційне посвідчення, крім вказаного в матеріалах інвентаризаційної справи міститься довідка-характеристика, оформлена 02.11.94 для обміну та відомості про укладання угоди відсутні. (а.с.29) Як вбачається з Довідки наданої 12.12.11 за №1492 Дніпропетровської міською радою Департаментом корпоративних прав та правового забезпечення комунальне підприємство Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю, збереглися списки громадян, які проводили обмін квартир у 1995 році, в справі №6 від 07.02.1995 року під №12 вказано, що було проведено обмін житлових приміщень між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.30) Судом встановлено, що спірні правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються Цивільним кодексом Української РСР, введеним в дію 1 січня 1964 року. Таким чином, відповідно до вимог ст. 241 зазначеного кодексу, за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Договір міни, в якому однією або обома сторонами є державні організації, може бути укладений лише у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. До договору міни застосовуються відповідно до ст. 242 ЦК УРСР, правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Згідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. З огляду на приписи ст. 153 ЦК УРСР, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. З врахуванням наведеного, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову повністю, оскільки сторони досягли всіх істотних умов і відбулося повне виконання договору, який є дійсним і неоспореним, є актом волевиявлення сторін, що підтверджує їх згоду виконувати умови, які вони для себе передбачили. Вирішуючи відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх розподілу, оскільки такі вимоги позивачем не заявлялися.

Outcome: approved