Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить передати в заклад банку заставне майно, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на заставне майно та виселити відповідача з квартири в [ADDRESS], стягнути судові витрати по справі. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на обставини, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просить задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки до суду відповідача. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином згідно ст.74 ЦПК України. За згодою представника позивача відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши представлені у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. З матеріалів справи встановлено, що 18 грудня 2007 року позивачем на підставі кредитного договору № 0712/49 відповідачу надано кредит у розмірі 70000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 06 грудня 2012 року. У відповідності до ст.525, 526, аб.1 ч.1 ст.530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У відповідності до ст.610, 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів. Аналогічне передбачено і пунктом 2.3.9 кредитного договору. Всупереч умовам кредитного договору та наведеним нормам закону відповідачем порушено порядок та строки погашення заборгованості по кредиту. Згідно розрахунку залишок кредиту станом на 24 квітня 2012 року становить 93652,10 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 47751,15 грн.; заборгованість по процентах за користування кредитом - 31563,98 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за догвором - 9639,25 грн.; штраф - 4697,72 грн. Для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 18 грудня 2007 року між сторонами був укладений договір іпотеки № 0712/49/І, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме : квартиру загальною площею 35,60 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 18.8 укладеного сторонами договору іпотеки встановлено, що у випадку порушення позичальником якого-небудь із зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору, позивач має право звернути стягнення на майно. Відтак, вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки не суперечить договору та чинному законодавству України, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо заявленої позивачем вимоги про виселення відповідача та зняття з реєстраційного обліку, то суд вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних мотивів. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Разом з тим, в ч.1 ст.40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст.40 Закону України «Про іпотеку» законодавець встановлює певний порядок дій банку : після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч.1 ст.35 Закону України Про іпотеку. Проте, в матеріалах справи відсутня підтвердження про отримання відповідачем письмової вимоги про добровільне звільнення відповідачем житлового будинку, будь-яких інших доказів щодо дотримання банком процедури виселення відповідача позивачем не надано. Оскільки відсутні докази виконання приписів, встановлених ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК України щодо примусового виселення відповідача із житлового будинку, на який здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги не можуть бути задоволені, так як на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя щодо звільнення вказаного житлового приміщення його мешканцем в розумінні вимог ст.3 ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом. Виходячи з викладеного не підлягає до задоволення і вимога позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку. У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору в сумі 936,52 грн., які підтверджені документально. На підставі викладеного,

Outcome: partial