Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-02 00:00:00

В липні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання договору дарування квартири [ADDRESS] корпус 2 у м.Миколаєві, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 18.02.1994 року недійсним як такого, що укладений під впливом насильства. В заяві позивач зазначила, що вона є онукою [PERSON], померлої 15.09.1997 року. За життя її баба уклала з [PERSON] оспорюваний договір. Вважаючи його недійсним оскільки його було укладено внаслідок застосування відповідачем до [PERSON] насильства, просила визнати договір дарування недійсним на підставі ст..57 ЦК УРСР. Ухвалою суду від 31.01.2012 року до участі у справі у якості третьої особи було залучено Третю Миколаївську державну нотаріальну контору. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, підтвердила викладені в заяві обставини. В подальшому до судового засідання не зявилася. В судовому засіданні, при розгляді справи по суті представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі, підтвердили викладені в заяві обставини. При цьому, крім зазначених у позові підстав, [PERSON] також зазначив, що договір має бути визнано недійсним і з тих підстав, що його форма не відповідає вимогам встановленим законом, оскільки в графі «Підпис дарувальника», померлою не прописано її прізвище, імя, по-батькові, а стоїть тільки підпис. Крім цього, оскільки [PERSON] перебувала на обліку в МОПЛ з діагнозом «шизофренія параноїдна форма», то, на момент підписання договору не могла повністю усвідомлювати свої дії та керувати ними, хоча і не була визнана у встановленому законом порядку недієздатною. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що оспорюваний договір між нею та її бабою [PERSON] було укладено у відповідності до вимог чинного законодавства, при цьому за пропозицією самої померлої, яку вона доглядала та поховала. В судове засідання третя особа [PERSON] не зявився, надав суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає, просить розглянути справу за його відсутності. В судове засідання представник третьої особи Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори не зявився, надали суду заяву, у якій зазначили, що просять розглянути справу за відсутності їх представника, та винести рішення на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оглянувши оригінали оспорюваного договору дарування, який міститься у справі ІІ-2 Том №5 Миколаївської державної нотаріальної контори та Реєстр для реєстрації нотаріальних дій Третьої Миколаївської Державної нотаріальної контори 2 том 2 за 1994 рік, суд приходить до наступного. Згідно ст..11 ч.1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст..31 ч.2 ЦПК України до початку розгляду справи судом по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підстави позову. [PERSON] до початку розгляду судом справи по суті письмової заяви, щодо зміни підстави позову суду не надавала. А отже судом розглядалися вимоги позивача щодо визнання спірного договору дарування недійсним, як такого, що укладений під впливом насильства. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 03.02.1994 року Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, згідно розпорядження №21/42 від 28.01.1994 року належала квартира 6 по вул..1-ша Слобідська, 122 корпус 2 у м.Миколаєві. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва, що набрало законної сили, №1453 від 11.11.1997 року постановленим у цивільній справі за позовом [PERSON], яка діяла в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] до Виконкому Миколаївської міської Ради, [PERSON] про визнання розпорядження служби приватизації та свідоцтва про право власності на житло недійсними було відмовлено. 18.02.1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, за яким та подарувала відповідачці належну їй на праві власності квартиру 6 по вул..1-ша Слобідська, 122 корпус 2 у м.Миколаєві. Договір було посвідчено державним нотаріусом Третьої Миколаївської держнотконтори за реєстровим номером 2-1094. Право власності на нерухоме майно було зареєстровано [PERSON] у ММБТІ. 13.09.1997 року [PERSON] померла. Згідно ст..243 ЦК УРСР по договору дарування одна сторона передає безоплатно іншій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Відповідно до ст..57 ЦК УРСР, угоду, вчинену під впливом насильства може бути визнано недійсною за позовом потерпілого чи за позовом державної чи громадської організації. Як розяснює Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року підставою визнання правочину вчиненого під впливом насильства недійсним, є відсутність волі сторони на його вчинення. Під насильством розуміється фізичний або психологічний вплив на особу учасника угоди або його близьких з метою спонукання його до укладення угоди. При цьому, під фізичним впливом слід розуміти, зокрема завдання дій, що спричинили фізичний біль, а під психічним насильством залякування, загроза вбивством, заподіянням тілесних ушкоджень самій особі або її близьким. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів застосування відповідачем до дарувальника фізичного чи психологічного тиску, яке послужило підставою для вчинення нею правочину проти її волі. Як вбачається з пояснень [PERSON], наданих нею суду у письмовому вигляді та оголошених у судовому засіданні, спірний договір було посвідчено нею у відповідності до вимог ст..5 Закону України «Про нотаріат» та Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами України», яка діяла на момент укладення спірного договору. Згідно оглянутого у судовому засіданні Реєстру для реєстрації нотаріальних дій Третьої Миколаївської нотаріальної контори за 1994 рік, спірний договір було укладено сторонами та посвідчено нотаріусом в приміщення Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори. Показання допитаних у судовому засіданні у якості свідків [PERSON], [PERSON], які пояснювали, що після того як відповідач переїхала проживати до квартири [PERSON] та до своєї смерті зазнавала з боку [PERSON] тиску як психологічного так і фізичного характеру, а також посилання на заяви померлої [PERSON] датовані 1997 роком (А.с.38,119) відносяться до часу, після укладення оспорюваного договору та не мають правового значення для вирішення спору. Крім цього, відповідно до приписів ст..57 ЦК УРСР - [PERSON] не є належним позивачем по справі про визнання спірного договору недійсним саме з зазначеної нею підстави, оскільки закон що діяв на момент вчинення правочину, надавав право звертатися до суду з позовом про визнання правочину недійсним як такого, що вчинений під впливом насильства лише потерпілій стороні чи державній або громадській організації. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та у їх задоволені слід відмовити за безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed