Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-15 00:00:00

У лютому 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 29 квітня 2003 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від спільного життя мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сімї є несумісність характерів, різних поглядів на життя, у звязку з чим почали виникати сварки з відповідачем, який оскорбляв та бив позивача, яка в подальшому неодноразово зверталася до міліції і все це негативно відображалося на їх відносинах. З січня 2011 року їх сімя розпалася остаточно, були припинені подружні стосунки та ведення спільного господарства. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе. У судове засідання позивач не зявилася, надала заяву щодо розгляду справи у її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Відповідач у судове засідання не зявився, надавши заяву щодо розгляду справи у його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2003 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 213. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з січня 2011 року. Спільне господарство вони не ведуть, проживають окремо. Судом вживалися заходи щодо примирення подружжя, шляхом надання строку для примирення терміном у 3 місяців, однак сторони примирення не досягли. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік, з огляду на вимоги ч.1 ст. 55 СК України, зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім*ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки встановлені законом. За таких обставин суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, їх шлюб необхідно розірвати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати повязані зі сплатою судового збору в сумі 107 грн. 30 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved