Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-01 00:00:00

В червні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Київенерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08.12.2009 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 28.05.2009 року адміністрація «Житлотеплоенерго Київенерго»звільнила його з посади старшого майстра служби газу. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08.12.2009 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.04.2010 року позивача було поновлено на роботі на посаді старшого майстра служби газу філіалу «Житлотеплоенерго Київенерго», стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Однак, адміністрація відповідача вчасно не виконала рішення суду в частині поновлення його на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тому просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду від 08.12.2009 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 1 279,45 гривень та моральну шкоду, яку оцінює у 3 000 грн. Під час розгляду справи позивач неодноразово змінював позовні вимоги і в кінцевому результаті просив стягнути з відповідача ПАТ «Київенерго»на свою користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду від 08.12.2009 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з квітня 2010 року по лютий 2012 року в розмірі 5м 548,90 гривень та моральну шкоду, яку оцінює у 10 000 грн. Згідно ухвали суду від 16.08.2011 року до участі в справі у якості третьої особи було залучено відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві. На підставі заяви позивача про збільшення позовних вимог до участі в справі у якості співвідповідача було залучено [PERSON] В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з підстав викладених у позові та уточнення до нього, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Київенерго»проти позову заперечував посилаючись на те, що чинним законодавством передбачена лише виплата середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки поновлення працівника на роботі або затримки у переведенні на попереднє місце роботи. Виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу законом не передбачена. Факт наявності рішення Оболонсього районного суду м. Києва від 08.12.2010 року, яким з відповідача стягнуто середній заробіток за час невиконання судового рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08.12.2009 року по справі в частині поновлення позивача на роботі, унеможливлює задоволення судом позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача суми середнього заробітку позивача. Крім того, стягнення середнього заробітку за час невиконання судового рішення є санкцією, виплата цієї суми носить разовий характер, проводиться за рішенням суду, а тому не може бути базою для нарахування індексу інфляції. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення суми середнього заробітку за час невиконання судового рішення з урахуванням індексу інфляції безпідставні. На підставі викладеного, просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що звинувачення [PERSON] у його звільненні не відповідають дійсності. Підставою для звільнення [PERSON] була доповідна записка заступника начальника служби газу [PERSON] від 26.05.2009 року, яка свідчить про порушення позивачем трудової дисципліни, відсутність на роботі та невиконання положень посадової інструкції. Директором філіалу було видано наказ від 28.05.2009 року № 666-К про звільнення [PERSON] за п. 3 ст.40 КЗпП України. Також [PERSON] вказав, що відповідно до розподілу обов’язків прийняття працівників на підприємство або їх звільнення до його обов’язків не входить. Щодо затримки виплати грошових коштів за рішенням суду, то філіал «Житлотеплоенерго Київенерго»не є юридичною особою і не може приймати рішень щодо виплат будь яких фінансових зобов’язань по виконавчим листам. Тому звинувачення у затримці виконання судового рішення також є безпідставними і нічим не підтверджені. Третя особа - залучено відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання свого представника не направив, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, до початку розгляду справи подав заяву в якій просить розглядати справу у відсутності його представника. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що на виконання рішення суду [PERSON] був поновлений на роботі. З будь-якими заявами чи зверненнями щодо невиконання рішення суду, до неї, як до керівника відділу з питань організації праці, [PERSON] не звертався. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача ПАТ «Київенерго», відповідача [PERSON], свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08.12.2009 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.04.2010 року, скасовано наказ № 666-к «Житлотеплоенерго»АЕК «Київенерго»від 28.05.2009 року, поновлено позивача на посаді старшого майстра виробничої дільниці 1 групи служби газу «Житлотеплоенерго»АЕК «Київенерго»та стягнуто на його користь 22 807,32 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вказане рішення суду набрало законної сили після перегляду судом апеляційної інстанції 14.04.2010 року. Виконавчий лист про стягнення з АЕК «Київенерго»на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу видано Оболонським районним судом м. Києва 31.05.2010 року. На підставі заяви [PERSON] від 04.04.2010 року Відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві було відкрито виконавче провадження № 19845934 по стягненню з АЕК «Київенерго»на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 22 807,32 гривень. Згідно постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві [PERSON] від 22.10.2010 року виконавче провадження про стягнення з АЕК «Київенерго»на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 22 807,32 гривень закінчено в зв’язку зі сплатою 19.10.2010 року відповідачем боргу. Правовідносини, що виникають з питань примусового виконання рішення суду регулюються розділами VI, VII, ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження». Відповідальність за невиконання рішення суду визначена ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження»та передбачає санкцію у вигляді штрафу. Право подачі нового позову після набрання рішенням суду законної сили передбачено с 1. 223 ч. 4 ЦПК України, якщо цим рішення з відповідача присуджені періодичні платежі у випадку якщо зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08.12.2009 року з відповідача було присуджено разовий платіж на суму 22 807,32 гривень, як середній заробіток за час вимушеного прогулу, а не періодичні платежі. Посилання позивача, як на підставу для задоволення позовних вимог, на положення ч. 2 ст. 625 ЦК України та Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку порушенням строків їх виплати»не можуть бути прийняті судом. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Між сторонами виникли насамперед трудові правовідносини, за порушення яких судом стягнуто з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а отже правовідносини пов’язані з виконанням рішення, не можуть бути визначені як грошове зобов’язання. Згідно ст. 2 Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку порушенням строків їх виплати»компенсація громадянам втрати частини доходів у зв’язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума середнього заробітку була стягнута рішенням суду, а не нарахована відповідачем, а тому вказані положення не підлягають застосуванню. Посилання позивача на те, що рішення суду не виконувалось з вини відповідача не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, в тому числі і доказами щодо протидії відповідача виконанню судового рішення, чи затягування його виконання в строки встановлені законом. З цих же підстав суд відхиляє посилання позивача на заподіяння моральної шкоди, оскільки під час судового розгляду не було встановлено, що рішення суду не виконувалось з вини відповідача та з порушенням встановлених для виконання судових рішень строків. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed