Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в обґрунтування своїх вимог, зазначив, що 07 лютого 2007 року між Публічним акціонерним товариством [PERSON] банк «ПриватБанк»(далі по тексту [PERSON]) та відповідачем був укладений кредитний договір № MRА0GA04005139 на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 22 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.02.2017 року. Відповідно до умов договору позичальник зобовязаний був здійснювати погашення заборгованості шляхом внесення платежів. Проте, позичальник зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував. Станом на 27.06.2012 року утворилась заборгованість в розмірі 38424, 39 доларів США, яка складається: 17 383, 49 доларів США заборгованість за кредитом, 9 472, 87 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1669, 76 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 9898, 27 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Банком і відповідачем 07.02.2007 року був укладений договір іпотеки. Згідно з цим договором відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру № 7 в будинку № 111 що по пр. Будівельників в м. Маріуполі, загальною площею 32, 2 кв.м., житловою площею 16, 7 кв. м, яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Оскільки позичальником зобовязання за кредитним договором не виконуються, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, висилити відповідача з квартири, яка є предметом іпотеки та стягнути витрати, повязані зі зверненням до суду, а саме витрати на оплату судового збору в розмірі 3070, 11 грн. Представник позивача в судовому засіданні не був присутнім, надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, з невідомих суду підстав, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку. Визнаючи наявні матеріали про права й взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутність сторін, заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.02.2007 року між Банком та відповідачем був укладений кредитний договір № MRА0GA04005139 на підставі якого остання отримала кредит у розмірі 22 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11, 04 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.02.2017 року (а.с. 13-17). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Банком та відповідачкою 07.02.2007 року був укладений договір іпотеки. Згідно з цим договором відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру № 7 в будинку № 111 що по пр. Будівельників в м. Маріуполі, загальною площею 32, 2 кв.м., житловою площею 16, 7 кв. м, яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. (а.с. 18-21, 26-27). У звязку з тим, що відповідач зобовязання за кредитним договором систематично не виконує, позивач звернувся до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості. Відповідно до частини 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Що стосується виселення відповідача з спірної квартир, то частиною 3 статті 109 ЖК України передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими Законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення всі громадяни, що мешкають в ньому зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку»(далі Закон) у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення вся мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. В разі, якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. На виконання вимог ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», позивачем на адресу відповідачки жодного разу не направлялись повідомлення з вимогою звільнити житлове приміщення у добровільному порядку. Аналізуючи норми Закон України «Про іпотеку», суд приходить до висновку щодо їх суперечливості в частині проведення процедури виселення мешканців житлового будинку чи житлового приміщення, оскільки передбачає можливість їх виселення в судовому порядку як під час задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і в подальшому, але з дотриманням обов'язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця. Виходячи із аналізу вказаних правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Крім того, суд вважає, що недотримання вищевказаної процедури є підставою для відмови в позові про виселення мешканців житлового приміщення, що є предметом іпотеки, і на яке звертається стягнення. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 11 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд вважає, що в задоволені вимог, щодо виселення та зняття з реєстрації всіх мешканців з квартири, яка передана в іпотеку, слід відмовити, оскільки Законом «Про іпотеку»чітко визначено проведення заходів, щодо їх виселення з жилого приміщення після прийняття рішення про звернення на це майно стягнення. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Крім того, з відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню витрати понесені при звернені до суду на сплату судового збору в розмірі 3070, 11 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial