Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-02 00:00:00

В лютому 2011 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (далі Укрдержфонд) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Посилалася на те, що з 22 вересня 1999 року вона працювала директором Чернівецького відділення Укрдержфонду фермерських господарств. Наказом №08-к від 25.01.2012 року її звільнено з роботи за п.1 ст.41 КЗпП України у звязку з одноразовим грубим порушенням своїх трудових обовязків. Вважає даний наказ незаконним, оскільки в цей день вона знаходилась на лікарняному. Крім цього, їй невідомо в чому виражається грубе порушення. Будь-яких перевірок її діяльності не проводилося, акти перевірок відсутні, пояснення від неї не відбиралося. Просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно наказу №38-к від 22 вересня 1999 року [PERSON] призначена на посаду директора Чернівецького відділення Укрдержфонду підтримки селянських (фермерських) господарств. Наказом №08-к від 25 січня 2012 року [PERSON] звільнена з посади директора у звязку з одноразовим грубим порушенням своїх трудових обовязків за п.1 ч.1 ст..41 КЗпП України. Суд вважає, що даний наказ є незаконним і підлягає скасуванню з наступних підстав. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обовязків керівником підприємства, установи, організації. За змістом ч.1 ст.41 КЗпП для звільнення з вказаних у статті підстав порушення трудових обовязків має бути саме грубим, тобто таким, що відрізняється від звичайного порушення трудових обовязків за своїм характером та ступенем. Відповідно до розяснень, викладених в п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. Про практику розгляду судами трудових спорів, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обовязків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним завдано шкоду. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З наказу про звільнення [PERSON] з роботи не вбачається, за яке конкретно грубе порушення її звільнили. Як вбачається із матеріалів справи, що Укрдержфондом під час розгляду пакету документів фермерських господарств Сокирянські сади, Ялинката [PERSON]В.були виявлені недоліки в оформленні документів цих фермерських господарств щодо отримання фінансової допомоги і листом від 4.11.2011 року №53-2/594 [PERSON] було запропоновано надати письмові пояснення щодо виявлених недоліків. На всі недоліки 9.11.2011 року за №207 нею були надані письмові пояснення. З матеріалів справи також вбачається, що рішення про включення фермерських господарств до реєстру претендентів на одержання фінансової підтримки приймала регіональна комісія Чернівецького відділення Укрдержфонду. Після розгляду комісією документи щодо згаданих фермерських господарств були направлені до генеральної дирекції Укрдержфонду. Рішенням комісії від 1.11.2011 року відмовлено всім трьом фермерським господарствам в отриманні фінансової допомоги. Фермерські господарства заново подали повні пакети документів до комісії Чернівецького відділення. Рішенням регіональної конкурсної комісії Чернівецького відділення Укрдержфонду підтримки фінансових господарств від 30 листопада 2011 року було вирішено включити ФГ Сокирянські садита ФГ [PERSON]В.до реєстру претендентів на одержання фінансової допомоги та участі в конкурсній комісії Укрдержфонду. Документи цього ж числа були направлені до генеральної дирекції. Рішенням комісії Укрдержфонду від 14.12.2011 року надано фінансову допомогу двом фермерським господарствам Сокирянські садита [PERSON]В.. Отже, суд вважає, що особисто позивачкою рішення про включення до реєстру претендентів на одержання фінансової підтримки не приймалося, будь-якої шкоди нею державі не завдано. Крім цього, кінцеве рішення про надання фінансової допомоги приймає комісія Укрдержфонду, а не регіональна комісія. Суд вважає, що така підстава для звільнення як недоліки при поданні документів фермерських господарств для отримання фінансової допомоги з огляду на її характер, зокрема, що рішення про надання фінансової допомоги приймає комісія, а не позивачка одноособово, обставини, за яких вони вчинені, та відсутність завданої шкоди, не є одноразовим грубим порушенням трудових обовязків. Крім цього, відповідно до вимог ст..149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Як вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] подавала Укрдержфонду пояснення стосовно пакету документів фермерських господарств, які розглядалися регіональною комісією 10.10.2011 року. Рішенням комісії Укрдержфонду від 1.11.2011 року відмовлено всім трьом фермерським господарствам в отриманні фінансової допомоги. Будь-яких пояснень стосовно пакету документів, які розглядалися регіональною комісією 30 листопада 2011 року [PERSON] не надавала і від неї вони не вимагалися. Крім цього, суд враховує ту обставину, що рішенням комісії Укрдержфонду від 14.12.2011 року надано фінансову допомогу двом фермерським господарствам Сокирянські садита [PERSON]В., що означає, що перелік документів відповідав вимогам діючого законодавства. Відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Як вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] звільнили 25 січня 2012 року. З листка непрацездатності вбачається, що [PERSON] знаходилась на лікарняному з 25.01.2012 року по 30.01.2012 року. Отже, звільнення позивачки всупереч вимогам ч.3 ст.40 КЗпП України відбулося в період її тимчасової непрацездатності. Відповідно до вимог ст..148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Як вбачається з матеріалів справи, що документи фермерських господарств, в яких містилися недоліки, разом з протоколом від 10.10.2011 року були надані Укрдержфонду 11.10.2011 року. Звільнення ж позивачки відбулося 25.01.2012 року, тобто через 3 місяця 14 днів. Отже, накладення дисциплінарного стягнення відбулося з пропуском строку. Враховуючи наведені обставини та те, що звільнення позивачки відбулося з порушенням норм КЗпП України, за відсутності доказів вчинення останньою одноразового грубого порушення трудових обовязків, з порушенням строку притягнення до дисциплінарної відповідальності та в період тимчасової непрацездатності суд вважає, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають захисту. Згідно із ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зважаючи на те, що звільнення [PERSON] є незаконним, підлягають задоволенню позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить з розміру щоденної заробітної плати 131 грн. 18 коп. (2954 грн. 13 коп. зарплата за листопад 2011 року + 2818 грн. 00 коп. зарплата за грудень 2011 року : 44 робочих дня за листопад і грудень 2011 року ) та тривалості вимушеного прогулу з 26 січня 2012 року по 30 травня 2012 року всього 86 робочих днів. Таким чином з Укрдержфонду підтримки фермерських господарств на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11281 грн. 48 коп. Що стосується вимог позивачки про покладення на генерального директора Укрдержфонду підтримки фермерських господарств [PERSON] обовязку покрити шкоду, заподіяну державній установі у звязку з оплатою часу вимушеного прогулу, то вони задоволенню не підлягають, оскільки позов до генерального директора [PERSON] не предявлявся, а відповідно не може бути покладено на нього дане стягнення. На підставі наведеного,

Outcome: partial