Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 04 червня 2010 року у Дзержинському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 227, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки з усіх видів доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян України, а також стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1000 грн. до досягнення дитиною 3-х років. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначила, що вони знаходяться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 04 червня 2010 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, і яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Спільне життя між сторонами не склалось, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, у них різні погляди на сімейне життя. Між сторонами відбувались конфлікти з різних побутових питань. Сімя розпалась остаточно та за думкою позивача, відновлена бути не може. Шлюбно-сімейні відносини припинені з серпня 2011 року, з того ж часу сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим, на примирення вона не згодна. Крім того, позивач зазначила, що вона сама займається вихованням доньки, не працює та не має ніяких джерел, а тому згідно ст.84 СК України має право на утримання, у звязку з чим, просить стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1000 грн. до досягнення дитиною трьох років. У судове засідання позивач не з`явилася, повідомлялася про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, надала суду заяву з якої вбачається, що вона просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Крім того, у зв`язку із зміною законодавства на час розгляду судом справи по суті, позивач просила у окремій заяві суд залишити їй після розірвання шлюбу, прізвище Брівко. Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлений про дату та час розгляду справи своєчасно та належним чином, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, при цьому зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність позивача та відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав: Згідно ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 червня 2010 року у Дзержинському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 227 (свідоцтво про шлюб серії 1-ВЛ № 137134 від 23.06.2010 року). Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. У ході судового розгляду встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з серпня 2011 року, з того ж часу сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим, на примирення вона не згодна, оскільки вона втратила до відповідача почуття кохання та поваги. З заяви відповідача також вбачається, що він просить шлюб розірвати. Суд, зясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і зберігання сімї неможливим. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія 1-ВЛ №221038 від 29.10.2010 року). Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище сторін, стан здоровя дитини, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних членів сімї. Відповідачем не надано доказів, які свідчать про наявність у відповідача захворювань та потреби в лікуванні. Доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обовязку утримувати дитину ( доход дитини набагато перевищує дохід кожного з батьків і забезпечує повністю її потреби ), відповідачем не надано. При таких обставинах суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки з усіх видів доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян України. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.6 ст.84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Позивач займається вихованням доньки, не працює та не має ніяких джерел, при таких обставинах суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1000 грн. до досягнення дитиною трьох років. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судовий збір у справі визначається судом виходячи із Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року із змінами, а саме, з відповідача підлягає стягненню в доход держави 1% від розміру задоволених вимог по позові, але не менш 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд стягує з відповідача на користь держави. Згідно зі ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved