Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS], посилаючись на те, що вона не проживає у даному житлі без поважних причин більше одного року, тому вважає, що відповідач може бути визнана судом такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день, місце і час слухання справи була судом повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. У відповідність з вимогами ст. 224 ЦПК України у випадку неявки відповідача в судове засідання, сповіщеного судом належним чином, і від якого не надійшло заяви про причини його неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого розгляду справи. Оскільки позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку, і відповідач по справі не повідомив суд про причини своєї неявки, будучи при цьому повідомленим належним чином, у суду маються підстави для постанови заочного рішення відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухав пояснення позивача, дослідив матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. На підставі досліджених доказів судом встановленні наступні обставини. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 05 червня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Авдіївського державної нотаріальної контори [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до записів у домовій книзі на теперішній час в будинку [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] та її син [PERSON] З пояснень позивача встановлено, що з 30.11.2011 року в будинку зареєстрована [PERSON], яка деякий час проживала у цивільному шлюбі з її сином. Між сином позивача та відповідачем була домовленість про те, що у разі припинення відносин між ними, [PERSON] обов'язково випишеться з будинку, про що вона дала розписку. 15 січня 2013 року стосунки між ними були припинені, відповідач забрала усі свої речі та вихала з будинку. На теперішній час її місце проживання не відомо. Однак, вона так і залишилась зареєстрованою в будинку, хоча фактично в будинку не проживає. Факт непроживання відповідача в спірному жилому приміщенні понад шість місяців підтверджується актами перевірки паспортного режиму, складеного належним чином. У зв'язку із наведеним суд приходить до висновку, що дійсно відповідач [PERSON] не проживає у [ADDRESS] понад шість місяців, її реєстрація являється формальною. Аналізуючи причини непроживання відповідача в зазначеному житловому приміщенні, суд дійшов висновку, що він не проживає в будинку понад установлений законом строк без поважних причин. Проаналізувавши зібрані в справі докази в їхній сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не проживає в спірному житлі понад шість місяців без поважних причин. Вимоги позивача про зобов'язання третьої особи щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача не засновані на законі, тому задоволенню в цій частині не підлягають.

Outcome: partial