Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] комунального підприємства ремонтно-будівельного управління №1 про стягнення вихідної допомоги в зв'язку з звільненням за скороченням чисельності працівників в сумі 1035 грн. 20 коп., компенсації витрати чистини грошових доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплат в сумі 1774 грн. 37 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку в сумі 39906 грн. 96 коп., мотивуючи тим, що працював у [PERSON] комунальному підприємстві ремонтно-будівельного управління №1 на посаді муляра 5 розряду та згідно наказу №9-К від 02 березня 2009 року звільнений з роботи на підставі п. 1 ст.40 Кодексу Законів про працю України. Однак, повного розрахунку з ним проведено не було, що свідчить про грубе порушення законодавства про працю, а тому вимушений звернутись до суду. У судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним у позовній заяві, у підтвердження вимог покликається на копію наказу про звільнення, відомості про заборгованість заробітної плати, розрахунок заборгованості та інші документи. Крім цього, просить суд поновити строк позовної давності на звернення до суду, оскільки такий був пропущений з поважних причин. Просить позов задоволити. Представник відповідача- Львівського комунального підприємства ремонтно-будівельного управління №1 не з'явився, хоча про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки в судове засідання суду не повідомив. Тому суд вважає, що відповідно до ст. ст. 169, 224- 226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності представника відповідача, постановивши заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працював на посаді муляра 5 розряду [PERSON] комунального підприємства РБУ №1. Відповідно до наказу № 9-К від 02.03.2009 року позивач звільнений з роботи у зв'язку з скороченням чисельності працівників на підставі п.1 ст.40 Кодексу Законів про працю України /а.с.10/. У відповідності до ст.233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудового книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ст.94 КЗпП України та ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Структура заробітної плати визначена у ст.2 Закону України «Про оплату праці» та її складає: винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці норми виробітку, обслуговування, посадові обов'язки (основна заробітна плата); винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (додаткова заробітна плата); виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (інші заохочувальні та компенсаційні виплати). У відповідності до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України (при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Згідно довідки №21 від 20 грудня 2010 року /а.с./ про заборгованість МКП РБУ №1 з виплати заробітної плати за 01.09.2008 p., 01.11.2008 p., 01.12.2008 р. 01.03.2009 р. видана [PERSON] сума невиданої зарплати становить - 5489 грн. 25 коп. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.10.2011 року в частині стягнення суми 5546 грн. 70 коп. закрито в зв'язку із виплатою боргу /а.с. 8/. Враховуючи, що розрахунок з позивачем мав бути проведений в день звільнення, а фактично проведений у жовтні 2011 року,суд вважає, що за цей період з відповідача слід стягнути середній заробіток за час затримки, тобто 1035 грн. 20 коп . х. 31 місяць 23 дні = 32859 грн. 25 коп. Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищено законом. У зв'язку з порушенням термінів виплати нарахованої заробітної плати більш ніж на один місяць до нарахуванням та виплати підлягає компенсація в порядку, визначеному постановою КМУ №159 від 21.02.2001 року. Сума компенсації, яку просить стягнути позивач по його розрахунку становить помісячно: вересень 2008 року - 3368 грн. 53 коп. х 34,6:100=1165 грн. 51 коп. листопад 2008 року - 1095 грн. 16 коп. х 30,4:100=332 грн. 93 коп. грудень 2008 року - 910 грн. 72 коп. х 27,7:100=252 грн. 27 коп. березень 2009 року - 114 грн. 84 коп. х 20,6:100=23 грн. 66 коп. А всього компенсації -1774 грн. 37 коп. Крім цього, з відповідача на користь позивача слід стягнути вихідну допомогу в зв'язку з звільненням за скороченням чисельності працівників в розмірі одномісячного заробітку, що становить - 1035 грн. 20 коп. Відповідачем не надано спростування даних розрахунків. Згідно ч.1ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю, оскільки середній заробіток за час затримки підлягає до стягнення по день фактичного розрахунку, а не по день звернення до суду. Крім цього, поновити пропущений строк звернення позивача до суду, оскільки такий був пропущений з поважних причин. На підставі викладеного та

Outcome: approved