Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про поділ спільно нажитого майна подружжя, в якому просить визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. В позовній заяві зазначив, що під час шлюбу подружжям було укладено договір довічного утримання (догляду) від 16.10.2006р., де «Відчужувачем» виступили [PERSON] та [PERSON] (треті особи по справі), а «Набувачем» [PERSON] Предметом договору є квартира [ADDRESS]. Договір довічного утримання виконується подружжям сумлінно, [PERSON] несе витрати по утриманню, а [PERSON] - доглядає «Відчужувачів»(що було визначено за домовленістю). Отже, 31.10.2006р. 2-х кімнатна ізольована квартира [ADDRESS] була зареєстрована в КП «Харківське міське БТІ» на ім'я [PERSON] Таким чином, право власності на квартиру перейшло до подружжя [PERSON] з 2006р. і на сьогоднішній день залишається у їхній спільній власності. У судове засідання позивач, його представник не з*явилися, відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка, її представник в судове засідання не з*явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату та місце проведення судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 29.12.1999р. було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] в Пономаренківській сільраді Харківського району Харківської обл., актовий запис №21, що підтверджується копією свідоцтва про одруження. Від даного шлюбу є двоє дітей: [PERSON], 2000р.н., та [PERSON], 2006р.н. (що підтверджується свідоцтвами про народження). В період шлюбу подружжям була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS], що підтверджується копією договору довічного утримання. В судовому засіданні було встановлено, що під час шлюбу подружжям [PERSON] було укладено договір довічного утримання (догляду) від 16.10.2006р., де «Відчужувачем» виступили [PERSON] та [PERSON] (треті особи по справі), а «Набувачем» [PERSON] Предметом договору стала квартира [ADDRESS]. Договір довічного утримання виконується подружжям за домовленістю в такому порядку: [PERSON] несе витрати по утриманню, а [PERSON] - доглядає «Відчужувачів». 31.10.2006р. 2-х кімнатна ізольована квартира [ADDRESS] була зареєстрована в КП «Харківське міське БТІ» на ім'я [PERSON], про що свідчить копія витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно. Тобто, право власності на квартиру перейшло до подружжя [PERSON] у 2006р. і є їхньою спільною власністю. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до п.23 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Отже, приймаючи до уваги вищевказані обставини, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] належить по ? частині квартири [ADDRESS]. Згідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Outcome: approved