Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-04 00:00:00

В січні 2012 року позивач звернулася в суд до відповідачів з вказаним позовом, в якому просила визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] дійсним та визнати право на спадщину за законом на спадкове майно- вказану квартиру, що залишилося після смерті [PERSON]. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що 25 лютого 2002 року між матірю позивачки [PERSON] та відповідачами було укладено договір № 4803 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], який був укладений на Товарній Біржі „Нерухомість-Південь, записаний в Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю № 4803 від 25.02.2002р. та зареєстрований 05.03.2002 р. в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 86 за реєстровим № 7609. Покупцем квартири була її мати [PERSON], яка померла 29.05.2011р., після її смерті вона не може оформити спадщину через те, що договір не посвідчений нотаріально. Оскільки вона не має можливості здійснити свої права як спадкоємця, тому що не дотримане діюче на данний момент законодавство- договір не посвідчений нотаріально- вона вимушена звернутися до суду. Зазначений договір купівлі-продажу виконаний обома сторонами. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала на підставах, викладених в заяві, просила визнати договір купівлі-продажу зазначеної квартири дійсним та визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на вказану квартиру. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, підтвердила наведені позиваем обставини. Відповідачі в судове засідання не зявилися, були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у справі поштові повідомлення, заяв про розгляд справи в їх відстність суду не надали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Товарна біржа „Нерухомість-Південь- в судове засідання не зявився, з поштового повідомлення вбачається, що за вказаною адресою адресат не значиться. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 25 лютого 2002 року між [PERSON] та [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON], а також в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], і [PERSON], діючої за згодою матері, було укладено договір № 4803 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири № 103, розташованої за адресою: м.Миколаїв, вулиця Металургів, будинок № 6. Договір був укладений на Товарній Біржі „Нерухомість-Південь, записаний в Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю № 4803 від 25.02.2002р. 05.03.2002р. право власності на зазначену квартиру було зареєстровано на імя [PERSON] в Миколаївському МБТІ, та записано в реєстрову книгу №86 за реєстровим № 7609. [PERSON] померла 29.05.2011р., що підтверджується свідоцтвом про смерть. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт від 29.01.1999р., яким вона заповіла все належне їй майно [PERSON]. Проте, як вбачається з листа Пятої Миколаївської державної нотаріальної контори, позивач не має можливості отримати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки договір купівлі-продажу був укладений з порушенням вимог Закону України „Про товарну біржу. В судовому засіданні встановлено, що договір виконаний сторонами в повному обсязі: [PERSON] уплатила продавцям вартість квартири, вселилися в неї, зареєструвалися та користувалася нею, а відповідачі отримали оплату договірної вартості квартири, звільнили її від побутового майна та здійснили виселення з неї. Згідно з вимогами ст.227 ЦК УРСР в редакції ГК 1963 р., що діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст.47 ЦК УРСР (в ред.1963р.) недодержання у випадках, зазначених в законі, нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність. Ст.128 ЦК УРСР передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до ст.657 ЦК України в редакції ЦК 2003 р. договор купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлого будинку (квартири) чи іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Із пунктів 3,4 ст.334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки відносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 р., то відповідно до п.п.1,4 заключних та перехідних положень ЦК України 2003р. необхідно керуватися нормами ЦК УРСР 1963 р. Таким чином суд дійшов до висновку, що позов в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним обгрунтований та підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо визнання права на спадщину за заповітом на спадкове майно- вказану квартиру, що залишилося після смерті [PERSON], суд вважає необхідним залишити їх без задоволення. Як передбачає ст.60 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано достатніх доказів того, що наявний спір про право на вказану спадщину.

Outcome: partial