Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартири № 13, будинку № 24 Апо проспекту Академіка Глушко в м. Одеси, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та її чоловік [PERSON] є власниками вказаної квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 12 жовтня 1994 року, виданого УЖКГ Виконкому Одеської міської ради, записаного в реєстрову книгу за № 4-7130 та зареєстрованому в КП ОМБТІ і РОНза № 314-стр.186-кн.121 пр. від 22 березня 1995 року. Представник позивача вказала, що [PERSON] 18.04.2012 року помер. В спірній квартирі зареєстрований крім [PERSON] - її племінник [PERSON] ( з 18.08.2010 року). Представник позивача зазначила, що відповідач був зареєстрований з дозволу власників квартири тільки з метою отримання закордонного паспорту громадянина України, та з серпня 2010 року в зазначеній квартирі не мешкає без поважних причин, спільне господарство з власниками не вів, участь у витратах по утриманню квартири та прибудинкової території не приймав, комунальні послуги не сплачує, місце його знаходження позивачу не відомо. Позивач є літнею жінкою, [INFO], отримує пенсію у розмірі 1060 грн. щомісячно, реєстрація відповідача в належній позивачу квартирі порушує її право власності, так як на відповідача нараховуються комунальні послуги, які вони вимушені сплачувати, та позивачі просять суд позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивач позовні підтримала в повному обсязі, просила суд ухвалити рішення у відсутності відповідача (заочне). Представник Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області у судове засідання зявився, сповіщався належним чином про час та місце слухання справи, причини неявки суду не відомі. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча відповідно до ст.ст. 75-78 Цивільного процесуального кодексу України, був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, клопотання від відповідача про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. На підставі статті 169 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши думку, доводи та пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши дійсні правовідносини, які виникли між сторонами справи, оцінивши всі докази зібрані у справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками кв. 13 будинку 24 Апо проспекту [PERSON] (Академіка Глушко) в м. Одесі на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 12 жовтня 1994 року, виданого УЖКГ Виконкому Одеської міської ради, записаного в реєстрову книгу за № 4-7130 та зареєстрованому в КП ОМБТІ і РОН за № 314-стр.186-кн.121 пр. від 22 березня 1995 року. Відповідач [PERSON], [INFO] з 2010 року згідно довідки від 03.05.2012 року № 405, виданої КП ЖКС Чорноморськийзареєстрований в кв. 13 будинку 24 Апо проспекту Академіка Глушко в м. Одесі. [PERSON], який був співвласником спірної квартири - помер 18 квітня 2012 року. Відповідно до частини\~1 статті\~11 ЦПК Украины, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Предметом судового дослідження в межах заявлених позовних вимог є питання втрати [PERSON] права на користування житловою площею квартири № 13, будинку № 24 Апо пр. Ак.Глушко у місті Одесі, суд вважає за необхідне звернутись до положень діючого законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини. Статтею 33 Конституцією України гарантовано кожному, хто перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Статтею 47 Конституції України гарантовано що ніхто не може бути позбавлений житла інакше ніж на підставі закону за рішенням суду. Нормами Житлового кодексу України № 5464-X від 30.06.1983 р. врегульовані житлові відносини з метою забезпечення Конституцією України права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин. Окрім того, власну позицію з питань, які виникли в судовій практиці в житлових справах висловив Пленум Верховного Суду України. Так, в постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу Україниузагальнена судова практика у справах з житлових питань. Відповідно до статті 71 Житлового кодексу України № 5464-X від 30.06.1983 р. при тимчасовій відсутності наймача чи члена його сімї за ним зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців. Відповідно до а. 2 пункту 3 статті 71 Житлового кодексу України № 5464-X від 30.06.1983 р. жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України № 5464-X від 30.06.1983 р. визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад строки встановлені законом, проводиться в судовому порядку. При цьому відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням суд зобовязаний зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Відповідно до частини 2 статті 107 Житлового кодексу України № 5464-X від 30.06.1983 р. член сімї, який вибув на інше постійне місце мешкання до іншого населенного пункту, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до абзацу 2 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу Українина ствердження вибуття суд може брати до уваги будь які фактичні данні, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення тощо). Відповідно до абзацу 3 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України громадяни, відсутні у місці постійного проживання за умовами і характером роботи, у період її виконання можуть бути визнані на підставі статті 107 Житлового кодексу України № 5464-X від 30.06.1983 р. такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, з якого вони вибули у звязку з цією роботою, в разі одержання жилої площі, вселені на жилу площу членів сімї або в інших випадках забезпечення їх жилою площею для постійного проживання. Відповідно до частини 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими учасниками, які приймають участь у справі, не підлягають доказуванню. За такими обставинами, суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними та обґрунтованими, так як позивач має право у відповідності зі ст. 319, 391 ЦК України володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю (у цьому випадку названою квартирою) за своїм розсудом, має право вимагати усунення порушень прав власника, у тому числі й не повязаних із правом володіння й розпорядження квартирою зокрема позивач має право вимагати зняття з реєстрації (виписки) осіб, прописаних у його квартирі, але не проживаючих у ній і не маючих самостійних прав на цю квартиру. Судом встановлено, що відповідач в зазначеній квартирі не проживає і ніяких самостійних прав на цю квартиру не має У звязку с цим вимога позивача про зняття з реєстрації (випис) відповідача з квартири є правомірними й підлягають судовому захисту. Враховуючи норму статті 33 Конституції України, суд, з урахуванням фактичних обставин справи, вважає, що наявність лише реєстрації особи за певною адресою не може слугувати підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Зазначена позиція суду кореспондується з позицією Пленуму Верховного Суду України, яка викладена у абзаці 2 пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя. На підставі викладеного,

Outcome: approved