Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-28 00:00:00

15.01.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 31.07.2002 року. Від спільного шлюбу у них народилася двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні характери, різні погляди на сімейне життя та виховання дітей. Шлюбні відносини припинилися з квітня 2008 року і поновлення їх неможливе. Спільне господарство не ведеться. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, проте від неї надійшла заява, у якій позивач позовні вимоги підтримує, на розірванні шлюбу наполягає, на примирення не згодна, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення, справу просить розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а відтак, враховуючи згоду позивача, слід провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши, дослідженні у судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із такого. Суд встановив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31.07.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ № 097500 (а.с.4). Від спільного шлюбу у них народилося малолітніх дітей двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії 1-АМ № 166080, та серії 1-АМ №227724 (а.с.5;6). Діти проживають позивачем та знаходяться на її утриманні, що вбачається із довідок Виконавчого комітету Джуринської сільської ради (а.с.7,8). Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Разом сторони не проживають, спільного господарства не ведуть. Спільне життя у сторін не склалось через різні характери, різні погляди на сімейне життя та виховання дітей. Отже, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Згідно ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб згідно ч. 1 ст. 36 СК України є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя. Статтею 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобовязані спільно дбати про матеріальне забезпечення сімї. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 110 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть предявлятися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти.

Outcome: approved