Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-23 00:00:00

Позивач та її представник звернулися до суду з зазначеною позовною заявою, в якій уточнюючи свої позовні вимоги вказали на те, що 20.01.2010 року помер її чоловік [PERSON]. Після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді садового будинку та земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,096 га, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, Лозуватська сільська рада, садівниче товариство «Мрія» будинок № 220. Оскільки за час свого життя [PERSON] заповіту не складав, тому належне йому за час життя майно його спадкоємці спадкують за законом. Будучи спадкоємцем першої черги за законом позивачка звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину у вигляді земельної ділянки, проте їй було відмовлено, оскільки у спадкодавця за життя не виникло у повному обсязі право власності на земельну ділянку. [PERSON] право власності на житловий будинок в державних органах реєстрації зареєстрував, проте право власності на землю не встиг оформити на себе, в результаті чого не набув у повному обсязі права власності на землю. Тому земельна ділянка, яку придбав [PERSON] за договором купівлі-продажу, залишається зареєстрована за колишнім власником. В зв'язку з чим позивачка просила визнати за нею право власності на 2/3 частини земельної ділянки, а за [PERSON] та [PERSON] кожній по 1/6 частині земельної ділянки, площею 0,096 га для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, Лозуватська сільська рада, садівниче товариство «Мрія» будинок № 220. Позивач в судове засідання не зявилася, подавши до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, просила розгляд справи провести за її відсутності. Представники відповідачів - Лозуватської сільської ради та Криворізької районної державної адміністрації в судове засідання не з'явилися, в матеріалах справи є їх письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, при розгляді справи по суті покладаються на думку суду. Представник відділу Держкомзему у Криворізькому районі в судове засідання також не зявився, в матеріалах справи є письмова заява про розгляд справи за їх відсутності, щодо винесення рішення покладаються на розсуд суду. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити з урахуванням вимог передбачених ст. 197 ч. 2 ЦПК України і без фіксування судового процесу. Судом встановлено, що 03.04.2002 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбав домоволодіння, а саме садовий будинок та земельну ділянку, площею 0,096 га, передану для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: с. Мар'янівка, с/т «Мрія» № 220, Криворізького району, Дніпропетровської області, що підтверджується договором купівлі продажу садового будинку та земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу [PERSON], який зареєстрований в реєстрі за № 1496 (а.с. 14), довідкою з Відділу держкомзему у Криворізькому районі про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 27.02.2012 року (а.с. 35). Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Однак, після укладення договору купівлі-продажу, [PERSON] право власності на садовий будинок зареєстрував, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 15), а право власності на земельну ділянку в державних органах реєстрації не зареєстрував, в результаті чого не набув у повному обсязі права власності на землю. З матеріалів справи вбачається, що на даний час нерухоме майно у вигляді земельної ділянки, яке за життя придбав за договором купівлі-продажу [PERSON], залишається зареєстроване за колишнім власником [PERSON] (а.с. 11-14). Судом встановлено, що 20 січня 2010 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії І-КИ № 330776 (а.с. 9). Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому за час життя майно. Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за час життя розпорядження своїм майном на випадок смерті не здійснив, тому його спадкоємці спадкують належне їй за час життя майно за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є дружина [PERSON] та його діти [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КИ № 008756 (а.с. 8) та свідоцтвами про народження дітей серії І-КИ № 205522 та І-КИ № 437577 (а.с.10) Будучи спадкоємцем за законом, позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де їй та донькам спадкодавця було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.11.2011 року (а.с.18), проте у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді земельної ділянки було відмовлено, в зв'язку з тим, що спадкодавець не набув в повному обсязі право власності на земельну ділянку (а.с.21). Суд вважає встановленим та доведеним той факт, що [PERSON] після укладення договору купівлі продажу садового будинку та земельної ділянки не набув у повному обсязі право власності на земельну ділянку, бо не встиг отримати правовстановлюючі документи оскільки 20.01.2010 помер. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено судом, що на момент відкриття спадщини [PERSON] земельна ділянка не належала спадкодавцеві на праві власності, а тому не входе до спадкової маси, чим позбавили позивача та її неповнолітніх дітей на спадкування цієї нерухомості. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право приватної власності на землю набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону. Зокрема, відповідно до п. а ч. 2 ст. 116, ст. 118 ЗК України громадяни набувають права власності на земельні ділянки шляхом безоплатної передачі їм земельних ділянок, що знаходяться у їх користуванні. Право на приватизацію земельної ділянки належить особам, у користуванні яких ця земельна ділянка знаходиться (ч. 1 ст. 118 ЗК України). Набуття права власності на землю в тому числі і з підстав, передбачених ч. 1 ст. 118 ЗК України включає певну сукупність юридичних дій, з якими закон повязує виникнення, зміну і припинення правовідносин. Відповідно до ст. 126 ЗК України виникнення права власності на земельну ділянку повязується з наявністю трьох різних за змістом і проявом у часі юридичних фактів: одержання державного акта на право власності на землю; державна реєстрація цього документа; встановлення меж земельної ділянки у натурі (на місцевості). Статтею 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, а право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст. 125 ЗК України). Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що спадщина у вигляді земельної ділянки, уточнена поштова адреса якого: Дніпропетровська область, Криворізький район, Лозуватська сільська рада, садівниче товариство «Мрія» будинок № 220 (а.с. 32), на якій розташований садовий будинок не відкрилася, оскільки у [PERSON] не було у встановленому законом порядку зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку, а відтак вона не може буди предметом спадкування. Що стосується питання про передачу земельної ділянки у власність позивача та її неповнолітніх дітей, які набули права власності на садовий будинок (а.с.16, 19-20), то воно вирішується на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Аналізуючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вищевказана земельна ділянка перебуває у користуванні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] враховуючи той факт, що вони набули у повному обсязі права власності на садовий будинок, на якому він розміщений, тому суд вважає за можливе визнати за позивачкою та її доньками права власності на вказану земельну ділянку. На підставі викладеного та ст. ст. 181-182, 377, 1216-1218, 1220, 1223, 1264 ЦК України, ст. ст. 116- 118, 126, 125 ЗК України та

Outcome: approved