Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який було уточнено в ході розгляду справи, до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], в якому просить у звязку з погіршенням її здоровя збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 23.10.2009 року у розмірі 500 гривень щомісяця та зменшених за рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12.04.2011 року до 300 гривень щомісяця, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісяця, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття, та додаткові витрати на утримання [PERSON] в розмірі 300 гривень щомісячно у звязку з відвідуванням кружка танців та підготовкою до школи. Добровільно збільшити розмір аліментів відповідач відмовляється, тому вона вимушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові, а також суду пояснила, що часто хворіє, з 2010 року постійно звертається до комунальної установи «Міська поліклініка імені 8 [PERSON]»та проходить там курс амбулаторного лікування. Їх спільна з відповідачем дитина [PERSON] має здібності до танцю, тому відвідує відповідний кружок. Крім того, на даний час останній виповнилося пять років, у звязку з чим є необхідність у додаткових витратах на підготовку до школи. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, а саме в частині вимог щодо збільшення розміру аліментів на утримання дитини та стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісяця. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження від 21.06.2007 року, серії 1-ЖС, №058705, виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.4). Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 23.10.2009 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 15.05.2009 року. Згідно рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 25.11.2011 року розмір аліментів, стягнутих за рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 23.10.2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], зменшено до 300 гривень щомісяця, у звязку з тим, що з урахуванням матеріального становища [PERSON] стягнення аліментів у сумі 500 гривень на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] щомісячно значно погіршує можливість [PERSON] мати достатній рівень життя для себе та своєї родини (а.с.63). На підставі довідки-розрахунку заборгованості по аліментах вих.№58841/12 від 18.12.2012 року встановлено, що [PERSON] аліменти на утримання доньки не сплачує, станом на 01.10.2012 року заборгованість по сплаті аліментів складає 4776 гривень. Відповідно до інформації, наданої Комунарським РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, на [PERSON] заведено розшукову справу як неплатника аліментів (а.с.27). Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 27.04.2011 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] (а.с.59-60). Згідно інформації вих.№3174/10/18-26 від 11.07.2012 року, наданої Державною податковою службою у Запорізькій області на запит суду, [PERSON] в якості субєкта підприємницької діяльності, керівника або засновника на обліку в органах державної податкової служби Запорізької області не перебуває, за період з 01.01.2011 року по 31.03.2012 року в інформаційному фонді Державного реєстру фізичних осіб про його джерела доходів даних немає (а.с.19). На підставі витягу з амбулаторної картки [PERSON], [INFO], встановлено, що [PERSON] з 2010 року перебуває на обліку в комунальній установі «Міська поліклініка імені 8 [PERSON]», має декілька захворювань, її призначено курси амбулаторного лікування (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії 1-ЖС, №086584, виданого 16.10.2010 року Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 16.10.2010 року зроблено відповідний актовий запит за №454 (а.с.51). Згідно свідоцтва про народження від 13.01.2011 року, серії 1-ЖС, №166973, виданого Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.50). На підставі протоколу УЗ-дослідження вагітної від 11.09.2012 року, встановлено, що [PERSON] вагітна на 23 тижні (а.с.49). Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»передбачено, що при змінні розміру аліментів аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч.1 ст.185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно ч.2 ст.185 Сімейного кодексу України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, стаття 185 Сімейного кодексу України передбачає однакову участь батьків у разі необхідності додаткових витратах на дитину. На підставі ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. Як вбачається з матеріалів справи здоровя позивача погіршилося, дитина у звязку з розвитком її здібностей потребує більших витрат. Крім того, в даний час, враховуючи значне подорожчання всіх товарів та послуг, порівняно з 2011 роком, коли було винесено рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 25.11.2011 року, аліменти у розмірі 300 гривень щомісячно не можуть у повній мірі задовольнити потреби дитини у харчуванні, одязі, лікуванні, тощо. Таким чином, в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON] та зобовязаний утримувати її шляхом сплати аліментів, розмір яких підлягає збільшенню. Посилаючись на необхідність додаткового стягнення з відповідача грошової суми щомісячно на утримання дитини, позивачка зазначила, що її дитина має здібності до танцю, тому відвідує відповідний кружок. Крім того, на даний час останній виповнилося пять років, у звязку з чим є необхідність у додаткових витратах на підготовку до школи. Разом з тим, позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження того, який розмір становлять витрати на розвиток здібностей дитини та підготовку до школи, не надано відповідних довідок про необхідність такого розвитку. Позивач не надала також ніяких доказів про те, що додаткові витрати на розвиток здібностей дитини та підготовку до школи можуть мати місце деякий час, період, а також про те, чому вони повинні стягуватися аж до досягнення дитиною повноліття. Аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що підстав для стягнення на користь позивача додаткових витрат на утримання дитини немає. Згідно з ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач визнав позов в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд вважає за можливе задовольнити позов частково. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як позов задовольняється частково, судові витрати повинні бути присуджені відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial