Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну компенсацію за майновий пай в розмірі 8044 грн., що складає 0,2526% від загальної вартості майна пайового фонду КСП ім.Ілліча, СВОК «Слобожанський». Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в позові, згідно яких позивач 8.11.2007 року отримав свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЛУ №032125. Розмір майнового паю складає 8044,32 грн., що складає 0,2526 відсотків від загальної вартості майна пайового фонду КСП ім.Ілліча, СВОК Слобожанський. Він неодноразово звертався до відповідача з заявою про виключення його з членів СВОК Слобожанський, надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, отримання матеріальної компенсації за майновий пай, але йому було відмовлено. Вважає, що право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом він набув після припинення членства в підприємстві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на встановлені рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 31.08.2012 року та ухвали апеляційного суду Луганської області від 01.11.2012 року обставини. Вимоги позивача вважає безпідставними, оскільки позивач ніколи членом СВОК Слобожанський не був, пайові внески до статутного фонду підприємства не вносив, тому права на пайовий фонд СВОК Слобожанській не має. Позивач в порядку спадкування за законом отримав у спадщину після смерті свого батька майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ім.Ілліча яке знаходиться у СВОК «Слобожанський» на підставі договору оренди. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. У чинність ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 23.01.2012 року, а також ухвалою апеляційного суду Луганської області від 28.03.2012 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до СВОК «Слобожанський» про виділ майнового паю та визнання права власності на майновий пай, які набрали законної сили, встановлені наступні обставини. 23.02.2007 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть 1-ЕД №106685, виданого 23.02.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції Луганської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді майнового паю в розмірі 8044,00 грн., що становить 0,2526 % від загальної вартості майна пайового фонду станом на 20.03.2001 року в сумі 3187287,00 грн., що знаходяться в КСП ім. Ілліча, СВОК «Слобожанський». Зазначене спадкове майно позивач успадкував, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.10.2007 року. Оскільки вказаний майновий пай батькові позивача [PERSON] не був виділений в натурі, 08.11.2007 року Осинівською сільською радою Новопсковського району Луганської області позивачу було видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЛУ № 032125, згідно якого позивач має право на пайовий фонд майна КСП ім. Ілліча, СВОК «Слобожанський» відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 20.03.2001 року. 05.02.2000 року на загальних зборах КСП ім. Ілліча між співвласниками даного сільськогосподарського підприємства було проведено розпаювання майна, що входить до пайового фонду КСП ім. Ілліча. Відповідно до акту розрахунку пайового фонду КСП ім. Ілліча Новопсковського району Луганської області станом на 20.03.2001 року, розмір пайового воду КСП ім. Ілліча складає 3183,9 тис. грн. 20.03.2001року співвласники майна пайового фонду КСП ім. Ілліча передали в володіння та користування СВОК «Слобожанський» майно, що є їх співвласністю. Документів, які б свідчили про набуття СВОК «Слобожанський» права власності на пайовий фонд КСП ім. Ілліча суду надано не було. 18.03.2006 року співвласники майна КСП ім. Ілліча знову передали в оренду СВОК «Слобожанський» основні засоби. Таким чином, суд вважає, що зазначені вище обставини, встановлені рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 23.01.2012 року та ухвалою апеляційного суду Луганської області від 28.03.2012 року, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, так як вони були встановленні стосовно сторін справи. Згідно рішення Новопсковського районного суду від 31.08.2012 року та ухвали апеляційного суду Луганської області від 1.11.2012 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до СВОК Слобожанський, [PERSON] про витребування належної частки майна в грошовому виразі з чужого незаконного володіння та стягнення орендної плати, які набрали законної сили, встановлені наступні обставини. Згідно договору оренди від 18.03.2011 року співвласники майна КСП ім. Ілліча в особі [PERSON], передали належні їм на праві спільної власності основні засоби в оренду СВОК «Слобожанський» строком на 5 років. Пайовий фонд колишніх членів КСП ім. Ілліча є спільною частковою власністю колишніх членів КСП ім. Ілліча та їх спадкоємців відповідно до ст. 355 ЦК України. Відповідно до ч.І ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 3 ст. 358 ЦК України передбачено право кожного із співвласників на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи з цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Виходячи з аналізу зазначених норм у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України слід дійти висновку, що передбачене частиною другою цієї норми право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. При цьому зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. З аналізу зазначеної норми вбачається, що співвласник майна має право на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості цієї частки в майні тільки від інших співвласників майна. Чинне цивільне законодавство України не передбачає права співвласника, який бажає виділу, отримати компенсацію за свою частку у спільному майні від орендаря даного майна. Відповідно до ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.З ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст. 58-59 ЦПК України. За таких обставин, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приймаючи до уваги, що позивачем вимогу про стягнення матеріальної компенсації заявлено тільки до відповідача СВОК «Слобожанський», суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження набуття права власності СВОК «Слобожанський» на пайовий фонд КСП ім. Ілліча позивачем не надано. Суд не наділений повноваженнями згідно чинного законодавства вийти за межі позовних вимог при розгляді справ позовного провадження. У даному випадку позивач розпорядився своїм правом щодо вибору способу захисту права на власний розсуд і позовних вимог до співвласників майна пайового фонду КСП ім. Ілліча Новопсковського району Луганської області не заявляв. Посилання позивача на нібито набуття ним права матеріальну компенсацію за майновий пай СВОК «Слобожанський» не заслуговують на увагу, оскільки згідно статуту СВОК «Слобожанський» він не є засновником СВОК «Слобожанський» і позивач в судовому засіданні визнав, що членом СВОК «Слобожанський» ніколи не був, пайовий внесок в статутний фонд підприємства не вносив. Питання про розподіл судових витрат вирішено в порядку ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed