Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми. В ході розгляду справи позовні вимоги були доповнені та уточнені. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 01 червня 2009 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики на суму 10000 грн., строком на один рік. На підтвердження укладеного договору позики відповідач власноруч написала йому розписку. Сума була передана в національній валюті. Відповідно до договору вона повинна була повернути борг на протязі року, але не пізніше 1 червня 2010 року. Однак, ні на протязі року, ні у кінцевий термін виконання зобовязань, а саме 01.06.2010 року, вказана сума йому повернена не була. На неодноразові звернення позивача до відповідача з проханням повернути йому його кошти в розмірі 10000 грн. відповідачка ігнорує повністю. Він вичерпав всі існуючі законні засоби, щоб повернути кошти, тому змушений звернутися з даним позовом до суду. Просив суд стягнути із відповідача на його користь суму в розмірі 10000 грн. та судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні 28 серпня 2012 року була подана зустрічна позовна заява до [PERSON] про визнання договору позики та боргової розписки недійсними. В зустрічній позовній заяві позивачка [PERSON] позовні вимоги за основним позовом не визнала в повному обсязі. Вказала, що з січня 2006 року вона почала проживати єдиною сімєю з [PERSON] На той час з нею проживали її дорослі діти донька Ірина та син [PERSON]. Щоб проживати спільно із відповідачем вона вирішила продати спільну з дітьми трикімнатну квартиру. За виручені кошти від продажу квартири вона придбала однокімнатну квартиру для сина, а донька переїхала мешкати зі своєю сімєю в м. Запоріжжя. Долучивши до решти коштів одержаних нею від продажі квартири вона взяла в банку кредит у сумі 25750 грн. і придбала двохкімнатну квартиру для проживання із відповідачем та зробила в ній капітальний ремонт. На придбання для ремонту матеріалів відповідач дав їй 10000 грн. Проживаючи з січня 2006 року з відповідачем однією сімєю, мали єдиний бюджет, вели спільне господарство, придбали майно, робили ремонт в квартирі в якій мешкали. У 2009 році у її доньки виявили онкологічне захворювання, що змусило її тривалий час знаходитись біля неї в лікарні у Запорізькій області. Відносини між нею та відповідачем стали погіршуватися, а наприкінці травня 2009 року відповідач взагалі заявив, що гроші, які він їй дав на ремонт житла, він дав їй у позику, тому вона повинна їх повернути. 01 вересня 2009 року відповідач вдався до сварки, погрожував їй тим, що не дасть спокійно жити ні їй, ні її дітям, ні її батькам, якщо вона не дасть йому розписку в одержані нею грошей. Він змусив її написати йому розписку. Будучи враженою та розчарованою у чоловічій гідності відповідача, як то собі уявляла про нього, до втрати самоконтролю, вона виконала його вимогу написати боргову розписку. Однак, відповідачеві цього було замало, тому він самоправно взяв її печатку приватного підприємця, яка стояла на тумбочці, і, бажаючи підтвердження дійсності цієї розписки, поставив її відбиток на розписці. З вересня 2009 року вони спільно не проживають. В березні 2010 року забрав усі подаровані їй ним речі. Просила суд визнати договір позики між [PERSON] та [PERSON] підтвердженням якого є розписка від 01.06.2009 року та боргову розписку недійсними. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд позов задовольнити. В задоволені зустрічної позовної заяви просили суд відмовити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд задовольнити зустрічну позовну заяву. Свідок [PERSON], товариш позивача за основним позовом. Вказав, що [PERSON] знає років чотири. Знав першу дружину позивача. Він знає позивача, як добропорядного чоловіка. Ніколи не був свідком, щоб той погрожував жінці. Спочатку між сторонами були добрі відносини, але потім вони стали погіршуватися. Був присутнім, коли [PERSON] восени, два роки назад, вивозив свої речі із квартири відповідачки, ніяких претензій у сторін не було. Це відбувалося після роботи біля 18 годин. Він забирав особисті речі, пральну машинку, швейну машинку, кондиціонер. Зі слів [PERSON] знає, що той також давав відповідачці неодноразово кошти , а 3000 доларів США давав для обміну квартири. Знає, що між сторонами відбувся конфлікт, оскільки відповідачка продала кіоск. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, допитавши свідка [PERSON]А, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а зустрічна позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 01.06.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 10000 гривен, а [PERSON] зобовязувалася повернути таку ж суму грошових коштів на протязі року, не пізніше 01.06.2010 року. У відповідності до ст. 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Зазначений договір позики від 01.06.2009 року нотаріально посвідчено не було, викладено у простій письмовій формі. Щодо твердження представника відповідача, що волевиявлення [PERSON] при написані розписки не було вільним та не відповідало її внутрішній волі та було вчинено проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї психічного тиску з боку [PERSON], то відповідачем та його представником не надано жодного доказу, яким би був підтверджено дане твердження. Суд не може прийняти як доказ психічного тиску звернення [PERSON] з заявою до Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, оскільки в порушені кримінальної справи Постановою Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 16.07.2010 року їй відмовлено. При розгляді заяви встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] на протязі тривалого часу склалися особисті неприязнені відносини з питання поділу спільно нажитого майна. В звязку з чим [PERSON] напередодні медичної операції попросив [PERSON] повернути йому взяті нею в борг грошові кошти в розмірі 10000 грн., а вона йому відмовила. Дійсно в судовому засіданні встановлено, що не заперечували сторони по справі та підтвердив свідок [PERSON] сторони з березня 2006 року по березень 2009 року проживали разом та [PERSON] передавав [PERSON] грошові кошти для відкриття торгівельного майданчика, на придбання квартири, ремонт квартири, однак в даному випадку мав місце договір позики, кошти були передані, тобто боргові зобовязання, що випливають з розписки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а зустрічні позовні вимоги не підтверджені жодним належним доказом та є намагання [PERSON] не повертати отримані нею в борг кошти тому не підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, то відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 214 грн. 60 коп.

Outcome: approved