Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що від шлюбу із відповідачем має двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Як зазначається позивачем при зверненні до суду відповідач ста вжити тільки своїм особистим життям, не приймає участі у вихованні дітей, не утримує дітей, забрав речі та мешкає окремо, у звяжу з чим у позові й заявлено відповідну вимогу. За судового розгляду позивач підтримала вимоги позову, пояснила, що відповідач допомагає утримувати дітей, утім, цих коштів недостатньо, та бажає, щоб розмір аліментів був визначений судом. Відповідач позов не визнав, пояснив, що приймає участь у утриманні дітей, допомагає також його матір, друга дитина мешкає постійно разом із ним. Заслухав пояснення сторін та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення про задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як встановлено судом [PERSON] народився 22.05.2003 року та [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього; [PERSON] народилася 12.04.2010 року та [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої. Суду не було надано доказів у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України щодо виконання батьком дітей обовязку щодо участі у матеріальному забезпеченні неповнолітніх дітей, та тому, оскільки обовязок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, для суду вбачаються підстави для присудження з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Разом з тим, щодо визначення розміру аліментів, то відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч. 2 ст. 183 зазначеного кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На виконання ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином, оскільки передбачених ст. 184 СК України випадків у даній справі не встановлено, для суду вбачаються підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у частці від заробітку, зокрема, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж сума, що складається з сум по 30 % прожиткового мінімуму на кожного з дітей відповідного віку, починаючи проводити стягнення з 01.10.2012 р. та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved