Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-06 00:00:00

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 05 квітня 20013 року постановлено усунути перешкоди у доступі [PERSON] до господарсько-побутової будівлі ( сараю) шляхом встановлення хвіртки в огорожі шириною 0,9 м. від точки В і в бік точки Б, як показано в додатку № 1 до висновку судової будівельно-технічної експкртизи від 12 березня 2013 року. Позовні вимоги про встановлення межі земельної ділянку та порядку користування земельними ділянками залишено без розгляду. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 57,35 грн. судових витрат. В апеляційній скарзі [PERSON] просив скасувати вказане рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права, вказуючи серед інших порушень, допущених судом, порушення принципу диспозитивності в частині визначення способу захисту порушеного права позивача на розсуд суду, поза межами вимог [PERSON], що призвело до ухвалення незаконного рішення. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в частині задоволення позовних вимог [PERSON]- скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині позовних вимог нового рішення про відмову в задоволенні позову. Ухваливши рішення про усунунення перешкод у доступі [PERSON] до господарсько-побутової будівлі ( сараю) шляхом встановлення хвіртки в огорожі шириною 0,9 м. від точки В і в бік точки Б, як показано в додатку № 1 до висновку судової будівельно-технічної експкртизи від 12 березня 2013 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є співвласницею сараю розташованого на території домоволодіння по [ADDRESS], а тому повинна мати право вільного доступу до належної їй на праві власності сараю для забезпечення влаштування необхідних інженерно-технічних заходів та догляду за вказаним нерухомим майном. В наведеній частині рішення суду не можна визнати законним та обгрунтованим, оскільки воно постановлено з порушенням вимог закону, прав та інтересів сторін. З матеріалів справи встановлено, що на підставі договору дарування від 26.04.2004 року [PERSON] на праві власності належить квартира №1 та1/7 частина сараю В-1 , що становлять 2/5 частини будинку [ADDRESS]. Зазначене майно розташовано на земельній ділянці териториальної громади м. Прилук площею 1692,32 кв.м. Господарський сарай, з приводу якого виник спір, згідно з планом, що міститься в матеріалах справи ( а.с.60 ) , розташований упродовж межі з суміжною земельною ділянкою [ADDRESS] , на якій знаходиться будинок , що належить на праві власності [PERSON].Враховуючи наведене, а також те, що відповідач не вчинив жодних дій, спрямованих на створення для позивача перешкод в обслуговуванні належної їй господарської споруди, висновок суду про задоволення позовних вимог [PERSON] не грунтується на матеріалах справи та вимогах закону. Положеннями ст.391 ЦК України передбачено, що лише при навності перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном його власник вправі вимагати усунення таких перешкод. Відсутність у позивача можливості проходу на суміжну земельну ділянку з метою обслуговування належної їй госодарської будівлі не є обставиною, що свідчить про порушення відповідачем її права, оскільки суміжна земельна ділянка не була передана в її користування згідно з положеннями закону, а відтак підстави для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні майном відсутні. Фактично , заявивши даний позов, позивач мала намір в судовому порядку встановити право користування чужим майном для задоволення власних потреб з обслуговування нерухомого майна, проте в порядку передбаченому законом позовні вимоги не заявляла, скориставшись способом захисту права, який не відповідає за даних обставин вимогам закону . Окрім наведеного, судом першої інстанції було порушено принцип диспозитивності цивільного судочинства, прописаний у ст. 11 ЦПК України, та застосовано спосіб захисту права, про який позивач не просила, оскільки суд постановив рішення про усунення перешкод шляхом встановлення хвіртки шириною 0,9 м. в огорожі, позивач же ставила питання про знесення огорожі та надання їй вільного доступу до стіни будівлі з боку садиби по [ADDRESS] .

Outcome: approved