Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути на її користь вартість ? частини автомобілю марки [PERSON] Люкс, рік випуску 2009, держаний номерний знак [NUMBER] та судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 16.02.2012 року було визнано за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля марки [PERSON] Люкс, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON] Вона була позбавлена можливості самостійно реалізувати своє право на переоформлення належної їй власності, внаслідок того, що свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та правочин, згідно якого було набуто право власності на автомобіль, знаходиться безпосередньо у [PERSON], який проживає за адресою: [INFO]. Крім того, відповідач [PERSON] постійно експлуатує та використовує автомобіль на свій власний розсуд. В звязку з цим 11 квітня 2012 року [PERSON] було надіслано лист - повідомлення, у якому йому було запропоновано виконати рішення Зміївського районного суду Харківської області, а саме попередньо узгодивши з [PERSON] дату, зявитися до РЕП ДАІ для здійснення перереєстрації спірного автомобіля, для чого при собі необхідно було мати оригінали технічного паспорту і договір купівлі-продажу, однак, жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, не вчинив. Крім того, вона не має наміру, бажання та технічної можливості спільно використовувати даний транспортний засіб, так як не мас водійського посвідчення, зареєстрована та постійно проживає з квітня 2011 року у доньки в іншому населеному пункті, у звязку з чим просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, від представника позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, надійшла заява, в якій просив суд справу слухати без його участі, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю, просив справу розглянути без його участі, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області по справі № 2014/2- 728/11 від 16.02.2012 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, набутого подружжям за час шлюбу було задоволено частково, визнано за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля марки [PERSON] Люкс, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON] (а.с. 7-10) Згідно рішення апеляційного суду Харківської області від 14.03.2012 року вищезазначене рішення Зміївського районного суду Харківської області від 16.02.2012 року в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину автомобіля марки [PERSON] Люкс, 2009 року випуску, державний № [NUMBER] було залишено без змін (а.с. 11-14) Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вищезазначені рішення судів першої та апеляційної інстанції набрали законної сили і мають приюдиційне значення при розгляді даної цивільної справ, а отже обставини та факти встановлені даними рішеннями не потребують додаткового доказування. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 1585 ринкова вартість автомобіля [PERSON] Люкс, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER], на момент проведення експертизи складає 28191 грн. 63 коп. (а.с. 40-43) Відповідно до ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. В звязку з вищезазначеним, вбачається, що автомобіль, який перебуває у спільній частковій власності сторін, є неподільною річчю, адже, його не можна поділити без втрати його цільового призначення. В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи з цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частково власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній частковій власності. Згідно з ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Тобто за неможливості такого виділу у зв'язку з неподільністю речі (ч. 2 ст. 183 ЦК України) співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Виходячи з аналізу зазначеної норми у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 316. 317, 319, 358, 361 ЦК України суд дійшов висновку, що передбачене частиною другою цієї норми право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. При цьому зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Також, аналізуючи в поєднанні положення ст. ст. 364 і 365 ЦК України, вбачається, що першою з них регулюється питання припинення спільної часткової власності на вимогу власника, що бажає реалізувати право на виділ своєї частки; іншою ж нормою регулюються правовідносини щодо припинення на вимогу інших співвласників майна права особи на частку в спільній власності за відсутності на це її згоди й бажання. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення. В порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 229,41 грн., що підтверджується долученою до справи квитанцією про сплату судового збору, та витрати за проведення судової автотоварознавчої експертиза № 1585 в розмірі 822 грн. 00 коп.

Outcome: approved