Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-27 00:00:00

ПАТ «Кредитпромбанк» в особі Запорізької філії ПАТ «Кредитпромбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначено, що 24 вересня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 02/08/07-СНВклн. Відповідно до умов договору відповідач [PERSON] отримав кредит шляхом відкриття не відновлювальної кредитної лінії у межах загальної суми 400000 гривень, строком по 23 вересня 2017 року та зі сплатою процентів в розмірі 17 % річних. В подальшому неодноразово між позивачем та відповідачем [PERSON] укладались додаткові договори про внесення змін до кредитного договору, відповідно до умов яких додаткові договори є невід'ємною частиною кредитного договору. В забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 06/28/П01/07-Склн від 24 вересня 2007 року, відповідно до якого відповідач [PERSON] взяла на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням [PERSON]. Так само в подальшому неодноразово між позивачем та відповідачем [PERSON] укладались додаткові договори про внесення змін до договору поруки, відповідно до умов яких були внесені зміни до укладеного договору поруки. Однак, відповідачі свої зобов'язання за кредитом виконують не належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту, яка до теперішнього часу не погашена. Позивач просить суд стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 584762 гривні 80 копійок та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3219 гривень 00 копійок. В судове засідання представник позивача не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та в зв'язку з неодноразовими неявками відповідачів до судових засідань без поважних причин, просить винести по справі заочне рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про відкладення слухання справи в зв'язку з тим, що його адвокат [PERSON] 27 листопада 2012 року відмовився захищати його права в цивільних справах, призначених до слухання на сьогоднішній день, тому відповідачу необхідна можливість знайти іншого адвоката, який би представляв його інтереси в судових засіданнях, про час та дату наступного судового засідання відповідач просить повідомити письмово. При цьому жодних документів, підтверджуючих зазначені відповідачем обставини, до заяви не долучено, жодних інших доказів, які свідчать про неявку відповідача по поважній причині, відповідачем суду не надано, сам відповідач в судове засідання не з'явився. Оцінивши доводи заяви, поданої відповідачем, суд приходить до висновку про неможливість відкладення розгляду справи за наступних підстав. Відповідач [PERSON] неодноразово звертався до суду з заявами про відкладення розгляду справи чи то за станом здоров'я, чи то в зв'язку з неможливістю явки до судового засідання його представника [PERSON]. За клопотанням відповідача суд неодноразово відкладав розгляд справи. При цьому жодних доказів або документів, підтверджуючих неможливість участі представника відповідача в судовому засіданні, так і не було долучено, а також не було надано інших доказів, які свідчать про неявку як відповідача, так і його представника в судове засідання по поважній причині. Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, дії відповідача, направлені на постійне відкладення розгляду справи без поважних на те підстав та за відсутності жодних документів або доказів, що підтверджують поважність причин неявки відповідача до судового засідання, розцінюються судом як його намір на тяганину справи, що призводить до затягування розгляду справи та як наслідок до порушення прав та інтересів позивача. Так, слухання справи, призначене на 14 листопада 2012 року на 13 годин 30 хвилин, було відкладено за клопотанням відповідача [PERSON] в зв'язку з неможливістю явки до судового засідання його представника [PERSON]. Крім того, обставини неявки представника відповідача [PERSON] не перешкоджають розгляду справи при наявності самого відповідача в судовому засіданні, але сам відповідач в судове засідання не з'явився. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] приймає участь у справі особисто, жодного разу його представник [PERSON] участі в судових засіданнях не приймав, тому в разі повторної неявки представника відповідача [PERSON] відповідач повинен прибути в судове засідання та обґрунтувати необхідність відкладення розгляду справи. Однак, відповідачем [PERSON] цього не зроблено. Отже, суд визнає неявку належним чином повідомленого відповідача [PERSON] в судове засідання як неявку без поважних причин та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача [PERSON] на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27 вересня 2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того, це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутності та в зв'язку з неявкою відповідачів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів, передбачених договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і виплати проценти. Як встановлено в судовому засіданні, 24 вересня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 02/08/07-СНВклн. Відповідно до умов договору відповідач [PERSON] отримав кредит шляхом відкриття не відновлювальної кредитної лінії у межах загальної суми 400000 гривень, строком по 23 вересня 2017 року та зі сплатою процентів в розмірі 17 % річних. 30 липня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору. Відповідно до умов договору, відповідачу [PERSON] було збільшено ліміт кредитної лінії на 283333 гривні 33 копійок, змінено поняття «не відновлювальна» кредитна лінія на «траншева» кредитна лінія, строком по 22 вересня 2017 року та встановлено процентну ставка в розмірі 22 % річних у національній валюті на весь ліміт кредитної лінії в розмірі 605000 гривень, а п.2.6 кредитного договору було викладено у новій редакції. 23 квітня 2010 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору, як наслідок утворення заборгованості по кредиту у позичальника. Відповідно до умов договору, сторони домовились викласти договір № 02/08/07-СНВклн від 24 вересня 2007 року у наступній редакції. Так, відповідно до п. 1.1 кредитного договору (у новій редакції), встановлювалась процедура та умови надання банком у майбутньому кредитів (траншів) позичальнику в межах загальної суми 549889 гривень 12 копійок, процедура та умови повернення позичальником отриманих кредитів, нарахування та сплата процентів за отриманими кредитами, а також взаємні права та зобов'язання сторін. Згідно з ч. 2 додаткового договору № 2 до кредитного договору від 23 квітня 2010 року ПАТ «Кредитпромбанк» та відповідач [PERSON] погодились, що заборгованість за кредитним договором № 02/08/07-СНВклн від 24 вересня 2007 року станом на 23 квітня 2010 року в розмірі 489500 гривень в розумінні цього додаткового договору є траншем, наданим в межах суми, що зазначена в п. 1.1 Договору. Відповідач [PERSON] прийняв на себе зобов'язання повернути кредит, отриманий за цим договором, не пізніше 22 вересня 2017 року на рахунок, вказаний у цьому договорі, та, починаючи з 23 квітня 2010 року, забезпечити погашення кредиту, у період з 01 по 28 число включно кожного календарного місяця таким чином, щоб станом на 28 число календарного місяця заборгованість за кредитом на перевищувала графіку заборгованості, викладеному у ч. 2 додаткового договору № 2 до кредитного договору № 02/08/07-СНВклн. Згідно ч. 3 додаткового договору від 23 квітня 2010 року була встановлена процентна ставка за кредитом у розмірі 22 % річних в національній валюті. Згідно ч. 6 було погоджено, що цей додатковий договір є невід'ємною частиною кредитного договору № 02/08/07-СНВклн від 24 вересня 2007 року, та не є новацією в розумінні ст. 604 ЦК України (відповідно до ч. 5 додаткового договору). 23 квітня 2010 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено додатковий договір № 3 до кредитного договору, за яким позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у сумі 60389 гривень 12 копійок (в межах траншевої кредитної лінії 549889 гривень 12 копійок) у національній валюті на сплату простроченої заборгованості за кредитом. Згідно п. 2 додаткового договору № 3 до кредитного договору від 23 квітня 2010 року кредит надається банком шляхом перерахування коштів на сплату простроченої заборгованості за кредитом та відсотками (безготівковим перерахуванням на рахунок позичальника). Згідно п. 2 додаткового договору № 3 від 23 квітня 2010 року був встановлений графік погашення заборгованості за кредитом. У відповідності до п. 2.3 кредитного договору, підставою для надання кредитів та сплати позичальником комісій за наданими кредитами за цим договором є додаткові договори, що укладаються тільки за взаємною згодою сторін. Згідно п. 2.8 кредитного договору була встановлена черговість погашення заборгованості за кредитами. Згідно п. 4.6 кредитного договору відповідач [PERSON] за порушення строків повернення кредитів, наданих відповідно до умов додаткових договорів, а також порушення строків сплати процентів, зобов'язаний сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеній додатковим договором, на підставі якого було надано кредит. Згідно п. 4.21 кредитного договору було встановлено, що за ненадання банку у встановлені цим договором строки будь-яких документів, обов'язковість надання яких передбачена п.п. 4.10, 4.13, 4.14 цього договору, відповідач [PERSON] зобов'язаний сплачувати банку штраф у розмірі 3 % від загальної суми кредитів, зазначеної в п. 1.1 цього договору. Таким чином, при укладенні кредитного договору та додаткових договорів до нього, відповідач [PERSON] прийняв на себе зобов'язання повернути кредит в термін, встановлений договором, та сплачувати проценти за користування кредитом. Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача [PERSON] є повернення кредиту та сплати процентів за користування коштами в строк, в розмірі та в валюті, які визначені в договорі. У відповідності з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» від 12 червня 2009 року, в установчих документах ВАТ «Кредитпромбанк» відбулись зміни, пов'язані із зміною найменування юридичної особи. Найменування банку змінилось на публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 647643 від 15 березня 2010 року. Відповідно до абзацу 3 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Враховуючи те, що зміна найменування не тягне за собою припинення юридичної особи ВАТ «Кредитпромбанк», підстав для заміни кредитора за договором не має. Таким чином, кредитором за договором є публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк». На виконання договору позивач здійснив видачу кредитних коштів відповідачу [PERSON] у сумах, визначених в кредитному договорі та додаткових договорах до нього, тим самим позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем за договором. Однак, в порушення умов договору відповідач [PERSON] не виконав належним чином зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування ними, має прострочену заборгованість, що згідно вимог ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язань. Згідно розрахунку заборгованості, доданого до позову, відповідач [PERSON] станом на 17 серпня 2012 року має заборгованість 584762 гривні 80 копійок, яка складається з наступного: сума в розмірі 480487 гривень 95 копійок кредит; сума в розмірі 38205 гривень 67 копійок нараховані та несплачені відсотки за період з 24 вересня 2007 року по 17 серпня 2012 року; сума в розмірі 49572 гривні 51 копійок нарахована пеня з 13 травня 2009 року по 17 серпня 2012 року; сума в розмірі 16496 гривень 67 копійок штраф. Вказана сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, наданого позивачем. Крім того, 24 вересня 2007 року, як забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений іпотечний договір № 02/08/І01/07-СНВклн між позивачем та відповідачем [PERSON], відповідно до умов якого відповідач [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будівлі та споруди газцеху, що знаходяться за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185. Предмет іпотеки включає в себе: А1 контора виробничий корпус, цегла 162,24 кв. м, АІІ млин, цегла 238,12 кв. м; Б1 склад, цегла, 145,0 кв. м; В1 газ цех, цегла, 750,45 кв. м; Г1 тарний склад, цегла, 167,38 кв. м; Д1 склад, метал/цегла, 58,75 кв. м; Е1 насосна, шлакоблок, 1 водопровідна башта; 2 огорожа; 4 ТП. 30 липня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про внесення змін до іпотечного договору від 24 вересня 2007 року, відповідно до якого були внесені зміни в Розділ «Терміни та визначення», та іпотечний договір було викладено у новій редакції. Також згідно п. 2 договору про внесення змін від 30 липня 2008 року, «Предмет договору» виклали у новій редакції: на підставі кредитного договору та договору про внесення змін № 1 до кредитного договору банк збільшує позичальнику ліміт кредитної лінії на 238333 гривні 33 копійок та змінює поняття «не відновлювальна» кредитна лінія на «траншева» кредитна лінія. Процентна ставка за кредитом дорівнює 22 % річних в національній валюті на весь ліміт кредитної лінії в розмірі 605000 гривень. 23 квітня 2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про внесення змін до іпотечного договору, відповідно до умов якого пункт «Термін та визначення» договору іпотеки № 02/08/101/07-СНВклн від 24 вересня 2007 року було викладено в наступній редакції. Так, майно предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме: будівлі та споруди газцеху, що знаходяться за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185. Предмет іпотеки включає в себе: А1 контора виробничий корпус, цегла 162,24 кв. м, АІІ млин, цегла 238,12 кв. м; Б1 склад, цегла, 145,0 кв. м; В1 газ цех, цегла, 750,45 кв. м; Г1 тарний склад, цегла, 167,38 кв. м; Д1 склад, метал/цегла, 58,75 кв. м; Е1 насосна, шлакоблок, 1 водопровідна башта; 2 огорожа; 4 ТП; земельна ділянка, площею 1,05 га, на якій розташований предмет іпотеки не є власністю [PERSON], а передана в оренду на підставі договору оренди землі, укладеного між Михайлівською селищною радою Запорізької області та майновим поручителем; житловий будинок, що знаходиться за адресою: Михайлівський район, смт. Михайлівка, вул. 185-а, загальною площею 162,24 кв. м, житловою площею 101,41 кв. м; земельна ділянка, площею 0,1500 га, що розміщена на землях, що розташовані на території смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185-а. Також п. 1.1 іпотечного договору було викладено у новій редакції. Крім того, 24 вересня 2007 року, як забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений договір поруки № 06/28/П01/07-Склн між позивачем та відповідачем [PERSON], відповідно до умов якого відповідач [PERSON] прийняла на себе зобов'язання солідарно відповідати перед позивачем в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 02/08/07-СНВклн від 24 вересня 2007 року. Згідно п. 2.1, у разі порушення позичальником своїх зобов'язань перед банком за платежі, що передбачені кредитним договором відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором. Згідно п. 4.1 договору поруки встановлено, що у разі прострочки відповідачем [PERSON] строку виконання зобов'язань, що передбачені п. 2.2 цього договору, відповідач [PERSON] сплачує банку пеню, у розмірі подвійної ставки. Згідно п. 4.3. договору поруки зазначено, що поручитель відповідає перед банком за зобов'язання, що випливають з договору поруки, майном та грошовими коштами, на які може бути звернене стягнення у відповідності з чинним законодавством України. 10 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 1 про внесення змін до договору поруки, яким пункт 1.2 договору поруки викладено у новій редакції, також відповідач [PERSON] ознайомилася з умовами кредитного договору, а саме: сума кредиту 605000 гривень, процентна ставка за користування кредитом 22 % річних у національній валюті, строк повернення кредитних коштів 22 вересня 2017 року, а також графік погашення заборгованості за кредитом. 23 квітня 2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено додатковий договір до договору поруки, відповідно до якого договір поруки № 02/08/П01/07-СНВклн від 24 вересня 2007 року викладено у новій редакції. Так, згідно п. 1.2 договору, поручитель ознайомлений з умовами додаткового договору до кредитного договору № 02/08/07-СНВклн та договором про внесення змін № 2 від 23 квітня 2010 року до кредитного договору; сума траншевої кредитної лінії 549889 гривень 12 копійок; процентна ставка за користування кредитом дорівнює 22 % річних у національній валюті; штраф у розмірі 3 % від загальної суми кредиту, зазначеної в п. 1.2. цього договору, за ненадання іпотекодержателю будь-яких документів, обов'язковість надання яких передбачена п.п. 4.6, 4.11, 4.12, 4.12 кредитного договору, та у строк, встановлений кредитним договором. Таким чином, в зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, взяті на себе зобов'язання виконує неналежним чином, а його зобов'язання було забезпечено договором поруки, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов кредитного договору та договору поруки, суд вважає необхідним суму заборгованості стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON]. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 584762 гривні 80 копійок та судового збору в розмірі 3219 гривень 00 копійок.

Outcome: approved