Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому він перебуває з відповідачем з 22.12.2011 року зареєстрованим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис 586. Позивач в обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу посилається на те, що від зазначеного шлюбу з відповідачем у них дітей не має, сімейне життя у них з відповідачем не складається, відповідач в квітні 2011 року був засуджений Святошинським районним судом м. Києва до позбавлення волі, і на даний час відбуває покарання, за таких обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивача . Шлюбні стосунки між подружжям вже тривалий час як припинили своє існування, жодних сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет та вважає, що подальше збереження їхнього шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить її інтересам. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, і просили суд, розірвати укладений шлюб та стягнути витрати по оплаті судового збору в сумі 107, 30 грн. з відповідача на користь позивача. Відповідач до суду не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 9), про причини своєї неявки суд не повідомив, заперечення суду не надав, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою позивача і її представника та відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22.12.2011 року в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис 586 (а.с.4 копія свідоцтва про шлюб). Від даного шлюбу у подружжя дітей не має. Згідно вироку Святошинського районного суду м. Києва від 18.03.2011 року, відповідач [PERSON] засуджений за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі (а.с. 9-10 копія вироку). В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач мають різні погляди на взаємовідносини в сім'ї, шлюбні стосунки між подружжям вже тривалий час як припинили своє існування, жодних сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, відповідач перебуває в місцях позбавлення волі, а шлюб існує формально. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи зазначені обставини та те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них (позивача), у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що поданий позов підлягає повному задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved