Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції. Від шлюбу подружжя має малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що подружнє життя з відповідачем протягом останніх двох років поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин; відповідач постійно принижував свою дружину, допускав аморальну поведінку у стосунках з нею, свідком чого неодноразово ставав їх син. Останній рік позивач та відповідач проживають окремо. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені нею позовні вимоги в повному обсязі та пояснила суду, що відповідач після укладення шлюбу по сплину 6 місяців часто почав приходити додому в стані алкогольного спяніння, застосовував фізичну силу. 22 червня 2011 року позивач разом зі своїм сином [PERSON] переїхала від відповідача до свої батьків, де і проживає по сьогоднішній день. За останній рік відповідач приїздив цілеспрямовано провідати сина [PERSON] лише тричі. Примирення з відповідачем вважає неможливим. Відповідач заперечував проти задоволення позову, мотивуючи це тим, що він має намір повернути собі сімю. Відповідач спростовував той факт, що застосовував до позивача фізичну силу, зазначивши, що можливо колись один раз і вдарив її. [PERSON] стверджував, що бажає часто бачитися з сином, проте позивач не дозволяє йому приїжджати. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 28 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб грунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (частина друга статті 104, частина перша статті 110 Сімейного кодексу України). З'ясувавши фактичні відносини подружжя, дійсні причини і мотиви позову про розірвання шлюбу, а саме: неможливість подальшого сумісного життя, відсутність відчуття любові і взаєморозуміння між сторонами, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними неможливо. Таким чином, виходячи з принципу добровільності шлюбу, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в поданій до суду заяві висловила бажання надалі іменуватися дошлюбним прізвищем [PERSON]. Як вбачається зі свідоцтва про одруження дошлюбне прізвище заявника [PERSON]. Тому за наведених обставин суд вважає необхідним вимоги заявника задоволити, присвоївши їй дошлюбне прізвище Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 107,30 грн. належить стягнути з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене вище,

Outcome: approved