Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-02 00:00:00

24.02.2011 року до Новоград-Волинського міськраонного суду звернувся [PERSON] з позовними вимогами до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що згідно рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 06.12.2010 року йому належить на праві власності ? частина житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Інша ? частина належить відповідачу [PERSON]. На даний час шлюб між ними розірвано. В добровільному порядку здійснити поділ будинку та господарських споруд відповідач відмовляється. Тому позивач змушений звернутися до суду з позовом про поділ будинку та господарських споруд. Крім цього, ними за час шлюбу придбано предмети домашнього вжитку, які він також просить поділити. 17.11.2011 року [PERSON] подала до суду зустрічний позов з вимогами до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що з 06.12.2010 року відповідач вигнав її з малолітньої дитиною з будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З того часу вона змушена винаймати за договором оренди інше житло, за яке щомісяця сплачує 1300 грн.. За час проживання за договором оренди нею сплачено 14300 грн.. Крім цього, [PERSON] неодноразово завдавав їй тілесних ушкоджень та постійно принижує її у разі нагоди. [PERSON] неодноразово була змушена звертатися до Новоград-Волинського МВ УМВС України в Житомирській області зі скаргами на неправомірні дії її колишнього чоловіка [PERSON] за результатами яких його неодноразово попереджали про недопустимість антигромадської поведінки. Вона була змушена звертатися з дитиною до лікаря. Їй поставлено діагноз невротичний розлад та призначено лікування. Внаслідок цих неправомірних дій вона позбавлена права користуватися власним житлом, не має доступу до особистих речей, порушений нормальний режим життя. Їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 10000 грн.. 01.03.2013 року, до початку розгляду справи по суті, відповідачем-позивачем [PERSON] подано заяву про зміну предмету позову у якій вона просить визнати дії [PERSON] протиправними, вселити її до будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні будинком, стягнути з відповідача на її користь 14300 грн. матеріальних збитків та 10000 грн. моральної шкоди. Також було надано заяву про збільшення позовних вимог, де вона просить стягнути з [PERSON] завдані збитки у розмірі 33800 грн. 16.03.2011 року ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу (а.с. 19). 28.04.2011 року висновком судової будівельно-технічної експертизи № 90-91 визначено три варіанти поділу будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримали, просили виділи позивачу ? частину будинку за варіантом поділу № 2 як першому співвласнику згідно експертизи № 90-91. Стосовно поділу спільно нажитого рухомого майна просили провести розподіл згідно варіанту наданого відповідачем [PERSON]. Позовні вимоги стосовно решти рухомого майна, яке не охоплюється варіантом поділу відповідача [PERSON], просили залишити без розгляду. У задоволенні вимог за зустрічним позовом просили відмовити. Відповідач-позивач [PERSON] та її представник [PERSON] стосовно первісного позову просили їй виділи ? частину будинку за варіантом поділу № 3 як другому співвласнику. Зустрічну позовну заяву підтримали у повному обсязі. Суд, заслухавши позивача-відповідача [PERSON], представника позивача відповідача [PERSON], відповідача-позивача [PERSON], представника відповідача-позивача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали про відмову в порушенні кримінальної справи № 378 за 2011 рік та № 2124 за 2012 рік, давши їм належну оцінку, дійшов наступного висновку. Встановлено, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду № 2-377/10 від 11.08.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 7). Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду № 2-1718/10 від 06.12.2010 року визнано за [PERSON] та [PERSON] по ? частки у праві власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно до проведеної судової будівельно-технічної експертизи № 90-91 від 28.04.2011 року можливі три варіанти поділу будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 31-41). 02.04.12 року Новоград-Волинським міськрайонним судом було надіслано на погодження до Виконкому Новоград-Волинської міської ради вищевказані варіанти поділу спірного будинку згідно судової будівельно-технічної експертизи № 90-91 (а.с. 155). Рішенням Виконкому Новоград-Волинської міської ради № 137 від 16.05.2012 року було запропоновано варіанти № 1 та № 2 поділу спірного будинку. Варіант № 3 було визнано недоцільним у зв'язку з неможливістю влаштування тамбуру в кімнаті 1-5, враховуючи вимоги пункту 2.13 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» (а.с. 188). Відповідно до ст. 152 ЖК України, переобладнання і перепланування жилого будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Свою думку щодо погодження переобладнання та перепланування висловили судді вищої судової інстанції у ч. 3, 4 п. 7 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», де вказано, що у тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради (ст. 152 ЖК). Якщо сторона оспорює рішення виконкому щодо дозволу на переобладнання та перепланування і воно є необґрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні. Суд, з метою недопущення порушення вимог пункту 2.13 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» ДБН, погоджується з рішенням Виконкому № 137 від 16.05.2012 року. Крім цього, у варіантах поділу спірного будинку № 1 та № 3 вбачається нерівність часток власності. У варіанті № 1 рівність житлової площі будинку компенсується за рахунок площі господарських будівель, що на думку суду є несправедливим (а.с. 39, оберт). У варіант № 3 відступ від ідеальних часток компенсується грошовим еквівалентом розміром 1256 грн. (а.с. 41). На думку суду, найбільш доцільним варіантом поділу спірного будинку є варіант № 2. У вказаному варіанті житлова площа будинку не компенсується площею господарських споруд та незначним є грошова компенсація за відступ від ідеальних часток - 461 грн.. Крім цього, з таким варіантом погодився позивач та взяв на себе зобов'язання за власний рахунок провести переобладнання та перепланування будинку. Також, зазначений варіант, при поділі земельної ділянки надасть можливість виключенню перебування у спільному користуванні земельної ділянки. До вказаного висновку можливо дійти проаналізувавши державний акт на право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], де відображена схема розташування будинку та господарських споруд (а.с. 30). Тому, на підставі вищевикладеного, суд вирішив задовольнити позовні вимоги за первісним позовом в частині поділу будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом проведення його поділу у відповідності до варіанту № 2 судової будівельно-технічної експертизи № 90-91 від 28.04.2011 року, виділивши [PERSON] частину будинку як першому співвласнику (на схемі червоний колір) а [PERSON] частину будинку як другому співвласнику (на схемі жовтий колір) (а.с. 40). Також, з метою справедливого розподілу домоволодіння, необхідно стягнути з позивача-відповідача [PERSON] на користь відповідача-позивача [PERSON] компенсацію за відступ від ідеальних часток у власності на суму 461 грн.. Стосовно позовних вимог за первісним позовом в частині поділу рухомого майна суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] погодився з варіантом розподілу майна, що додано до заперечення відповідачам-позивачем [PERSON] (а.с. 46). Вказане суд розцінює як вирішення спору у мирному порядку. Тому, суд вирішив передати [PERSON] у власність: телевізор, шафу, мікрохвильову піч, пилосос, диван-ліжко, електробойлер, килим 2Х3, набір посуду, усього на суму 13986 грн. 00 коп.. У свою чергу відповідач-позивач [PERSON] отримує: кухню, килим 3Х4, витяжку, газову плиту, електродуховку, душову кабіну, диван-ліжко, кухонний стіл з 2-ма стільцями, DVD програвач, тюнер зі супутниковою антеною, набір посуду, усього на суму 11200 грн. 00 коп. (а.с. 46). Також, [PERSON] погодився компенсувати вартість різниці надлишкового майна, що виділено йому, на суму 2786 грн. 00 коп.. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] суд дійшов наступного висновку. У заяві про зміну предмету позову [PERSON] вказала, що її з дитиною позивач вигнав з дому та внаслідок цього вона змушена була орендувати квартиру та сплачувати 1300 грн. щомісячно. У зв'язку з цим, за час її проживання в орендованій квартирі вона понесла збитки на суму 33800 грн.. На підтвердження своїх зустрічних позовних вимог в частині завдання їй шкоди [PERSON] надала договір оренди житлового приміщення (а.с. 98-99). Представник відповідача за зустрічним позовом - [PERSON] заперечив проти задоволення вимог та додатково пояснив, що вказаний договір оренди житлового приміщення не було зареєстровано у Виконкомі Новоград-Волинської міської ради, як того вимагає ст. 158 ЖК України, а тому такий договір, в силу ст. 210 ЦК України є вчиненим з моменту його реєстрації. Оскільки він не пройшов реєстрацію то, в силу ст. 216 ЦК України, такий договір не породжує юридичних наслідків. Однак з такою думкою погодитись не можна. Якщо договір найму житла не був зареєстрований, формально підлягає застосуванню ч. 3 ст. 640 ЦК, яка пов'язує момент укладення договору з моментом його державної реєстрації і, отже, договір може бути визнаний неукладеним. Однак на сьогодні вимоги щодо державної реєстрації цього договору можна визнати такими, що не засновані на умовах ЖК України, оскільки згідно з ч. 3 ст. 810 ЦК, до договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення ЦК України, якщо інше не встановлено законом. З цього випливає, що ЦК України як основний законодавчий акт в сфері цивільних відносин (ч. 2 ст. 4 ЦК України) самостійно регулює правовідносини найму житла у приватному житловому фонді, залишаючи поза своїм регулюванням лише найм житла, що перебуває у державній або комунальній власності (ч. 2 ст. 810 ЦК України). Відповідно до ст. 811 ЦК України договір найму укладається у письмовій формі. Обов'язкового нотаріального посвідчення та (або) державної реєстрації договору цією статтею не передбачено, проте якщо предметом договору є жилий будинок або його частина і договір укладений строком на три роки і більше, нотаріальне посвідчення і державна реєстрація є обов'язковими згідно з ч. 2 ст. 793, ст. 794 ЦК України. З наданого [PERSON] договору оренди житлового приміщення від 01.01.2011 року випливає, що строк його дії один рік. Після закінчення одного року він пролонгується на той самий строк (а.с. 98-99). Оскільки договір укладений на строк до 3 років то обов'язкової державної реєстрації він не потребує. На думку суду, реєстрація (або її відсутність), що передбачена ст. 158 ЖК України не впливає на дійсність чи чинність договору, і слугує переважно способом обліку орендарів житлових приміщень та осіб, що їх орендують. Також, сторона захисту за зустрічним позовом щодо посилань позивача [PERSON] про чинення перешкод у користуванні будинком, пояснили, що жодним чином відповідач не чинив перешкоди у користуванні будинком позивачу [PERSON]. Навпаки, [PERSON] безперешкодно допускав її до будинку. [PERSON] добровільно виїхала із спірного будинку, оскільки проживала спільно із співмешканцем [PERSON]. На підтвердження цього надали копію ухвали апеляційного суду Житомирської області від 06.03.2012 року, де встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не було просто знайомими, як це вказує позивач за зустрічним позовом, а були співмешканцями (а.с. 207). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зазначені посилання відповідачів за зустрічним позовом заслуговують на увагу, оскільки відображають дійсну причину переїзду [PERSON] до будинку за іншою адресою - проживання разом із [PERSON]. У підтвердження цього також було допитано свідка [PERSON], яка були колишньою дружиною співмешканця [PERSON] - [PERSON]. Вказана свідок пояснила, що дійсно, напередодні їхнього розлучення вона зустрічалася з [PERSON] для з'ясування подальших відносин, де [PERSON] підтвердила факт їхніх з [PERSON] стосунків. Крім цього, коли свідок [PERSON] подала позов про стягнення аліментів з [PERSON] то [PERSON] у судовому засіданні обґрунтовував власні запереченням тим, що на даний час проживає з [PERSON], утримує її дитину та сплачує плату за орендоване житло. Також, факт проживання [PERSON] з іншим чоловіком підтвердила свідок [PERSON], яка показала, що [PERSON] виїхала із будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та сама казала їй, що хоче жити з іншим чоловіком. Тому, на підставі вищевикладеного суд вирішив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] шкоди у розмірі 33800 грн., оскільки, на думку суду, позивач [PERSON] проживала в орендованій квартирі не внаслідок того, що її колишній чоловік вигнав її із спільного житла а внаслідок спільного проживання за іншою адресою, як сім'я, із [PERSON]. Крім цього, спростовуються пояснення [PERSON] щодо чинення їй [PERSON] перешкод у користуванні спільним будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Так, свідок [PERSON] показала, що 30.04.2012 року [PERSON] приїхала на білому автомобілі і безперешкодно потрапила до будинку. Наступного дня, зранку, вона повикидала речі [PERSON], замінила вхідні замки у дверях, та не впускала його до будинку. Внаслідок цих дій [PERSON] був змушений викликати працівників міліції. Також, факт безперешкодного доступу до будинку підтвердила свідок [PERSON]. Вона вказала, що дійсно привезла [PERSON] до її будинку. У той час дома був ще [PERSON]. Конфлікту між ними не було. [PERSON] залишив будинок відчиненим, залишив ключі та поїхав на роботу. Коли вони пізніше намагалися зачинити будинок, то виявилося, що ключі не підходили до вхідних дверей. Вони намагалися телефонувати [PERSON] щоб він привіз належні ключі. Тому вони змушені були замінити вхідні замки. Позивач [PERSON] вказані пояснення свідка [PERSON] підтримала. Відповідач [PERSON] стосовно вказаного пояснив, що він переплутав та дав не ті ключі. Коли він приїхав із нічної зміни до власного будинку, то побачив, що його речі викинуті на вулицю та замінені замки у вхідних дверях. Він змушений був викликати наряд міліції щоб потрапити до власного будинку. Вказаний факт та пояснення сторін підтверджуються матеріалами №2142 про відмову в порушенні кримінальної справи по ЖРЗПЗ № 2706 від 01.05.2012 за результатами яких винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с. 200). Вищезазначене свідчить про безперешкодний доступ [PERSON] до спільного з [PERSON] будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім цього, заслуговує на увагу той факт, що з пояснень відповідача-позивача [PERSON] випливає, що її колишній чоловік [PERSON] вигнав з будинку у грудні 2010 року, однак, як вбачається з матеріалів справи, із позовними вимогами про вселення та усунення перешкод у користуванні будинком вона звернулася до суду лише 01.03.2013 року (а.с. 197-199). Свідок [PERSON] також підтвердила, що [PERSON] не чинив перешкоди [PERSON] у користуванні спірним будинком. Зазначена свідок підтвердила той факт, що [PERSON] замінила замки у вхідних дверях та не пускала до власного будинку [PERSON]. Тому, на підставі вищевикладеного слід також відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] в частині її вселення у житловий будинок та зобов'язання [PERSON] не чинити їй перешкоди у користуванні будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за безпідставністю, оскільки жодних перешкод у користуванні цим будинком [PERSON] їй не чинить. Якщо судом відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог в частині стягнення матеріальних збитків з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON], вселення [PERSON] до будинку та усунення перешкод у користуванні ним, то слід відмовити також у задоволенні зустрічних позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] моральної шкоди, оскільки така вимога є похідною від попередніх та порушеного права а ні [PERSON] а ні її представником [PERSON] суду не доведено. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON], яка є позивачем за зустрічним позовом, не довела суду, що її права порушені, а тому у задоволенні вимог зустрічного позову слід відмовити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] складаються з: державного мита на суму 177 грн. 55 коп. (а.с. 2), витрат на ІТЗ - 120 грн. 00 коп. (а.с 1), витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи - 2344 грн. 00 коп. (а.с. 196), витрати за погодження експертизи у Виконкомі Новоград-Волинської міської ради - 224 грн. 27 коп. (а.с. 110). Оскільки відповідач [PERSON] не визнавала позов, не бажала у добровільному порядку провести поділ домоволодіння, то у зв'язку з цим позивач [PERSON] змушений був звернутися до суду та понести вищевказані судові витрати. Тому вказані витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача, оскільки вони підтверджені відповідними квитанціями. Пояснення інших свідків - [PERSON] та [PERSON] не є переконливими доказами для прийняття іншого рішення судом а лише підтверджують факт спору щодо користування будинком, який може бути вирішено лише його розподілом.

Outcome: partial