Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 02.10.2004\~р. Виконавчим комітетом Озадівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, актовий запис №\~5, сина [PERSON], який народився 03.09.2005\~р., залишити їй на вихованні. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що між нею та [PERSON] 02.10.2004\~р. Виконавчим комітетом Озадівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області було зареєстровано шлюб, актовий запис №\~5. Вона є матір'ю дітей сина [PERSON], який народився 03.09.2005\~р., сина [PERSON], який народився 01.06.2009\~р. та дочки [PERSON], яка народилась 22.05.2011\~р., при цьому [PERSON] є батьком лише [PERSON], а батьком двох інших дітей є [PERSON]. З [PERSON] вона не проживає шість років, шлюб з ним існує формально, у даний час у неї нова сім'я. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, проте від неї надійшла заява, у якій вона просить розглядати справу за її відсутності. [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте від нього надійшла заява, у якій він зазначає, що позовні вимоги визнає і не заперечує проти їх задоволення та просить розглядати справу за його відсутності. Суд, виходячи зі змісту статті 169 Цивільного процесуального кодексу України, вважає, що справа підлягає розгляду за відсутності [PERSON] та [PERSON]. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. Між [PERSON] та [PERSON] 02.10.2004\~р. Виконавчим комітетом Озадівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області було зареєстровано шлюб, актовий запис №\~5 (а.\~с.\~4). [PERSON] є матір'ю дітей сина [PERSON], який народився 03.09.2005\~р., сина [PERSON], який народився 01.06.2009\~р. та дочки [PERSON], яка народилась 22.05.2011\~р. (а.\~с.\~5 7). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Як вбачається зі змісту позовної заяви [PERSON], [PERSON] є батьком лише [PERSON], а батьком двох інших дітей є [PERSON]. З [PERSON] вона не проживає шість років, шлюб з ним існує формально, у даний час у неї нова сім'я. Наведені у попередньому абзаці обставини вказують на те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження їхнього шлюбу суперечило б інтересам [PERSON] та інтересам їхньої дитини, а також дітей [PERSON], що мають істотне значення. Такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON]. Згідно з частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовної вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON]. Як зазначалось вище, [PERSON] визнає позов. Частиною четвертою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з викладеного, суд задовольняє позов [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON]. Частинами першою третьою статті 157 Сімейного кодексу України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. З вказаної норми Сімейного кодексу України випливає, що батьки дитини зобов'язані брати участь у її вихованні, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, брати участь у її вихованні, окрім випадків, коли це перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У позовній заяві [PERSON] не навела посилань на будь-яки обставини, які б вказували на те, що виховання [PERSON] сина [PERSON] перешкоджає нормальному розвиткові дитини, а відтак позовна вимога про залишення сина [PERSON] їй на вихованні суперечить наведеним вище положенням статті 157 Сімейного кодексу України, у зв'язку з чим задоволенню не підлягає. З викладених підстав заява [PERSON] про визнання позову [PERSON] про залишення їй на вихованні їхнього сина [PERSON] не приймається судом, виходячи з положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, зміст якої наводився вище, як така, що суперечить законодавству України.

Outcome: partial