Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-23 00:00:00

Наприкінці лютого 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на 1/2 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Бориспіль, провулок Тарасівський, 14 за набувальною давністю, мотивуючи вимоги тим, що з 1959 року і по теперішній час він постійно зареєстрований та проживає за вказаною адресою, посилаючись на записи у будинковій книзі для прописки громадян та його паспорт, як громадянина України [PERSON]. Позивач вказує, що йому на праві приватної власності належить 1/2 частина домоволодіння № 14 по провулку Тарасівському, у м. Бориспіль, яку він отримав у спадок після смерті батька - [PERSON] в порядку ст. 1266 ЦК України, померлого 25.05.1978 року. Пояснює, що 1/2 частину домоволодіння успадкувала дружина його батька [PERSON] (дівоче прізвище Харченко), яка померла 24.04.1996 року, але після її смерті належну їй частину домоволодіння в порядку спадкування ніхто не прийняв. З огляду на викладене Позивач і звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на 1/2 частину будинку за набувальною давністю, мотивуючи вимоги тим, що він з 1959 року і по теперішній час проживає у вищезгаданому будинку, 1/2 якого на праві власності зареєстрована за померлою [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримує, просить його задовольни. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, наполягав на відмові в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про право власності за законом від 13 лютого 1980 року, виданого нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори [PERSON] спадкоємцями майна померлого, 25 травня 1978 року, [PERSON] являються його син [PERSON], який є позивачем по справі та дружина померлого [PERSON]Г.(а.с.8). З пояснень позивача вбачається, що після смерті батька, його дружина - [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] та взяла прізвище чоловіка - Савін, після чого переїхала до нього. Позивач продовжував проживати у будинку, доглядати за ним та сплачувати всі належні платежі. Коли 14.09.1983 року ії чоловік - [PERSON] помер, вона знову повернулася до м. Бориспіль і проживала у домоволодінні № 14 по провулку Тарасівському у м. Бориспіль, Київської області разом з своїм пасинком [PERSON](позивачем). 24.04.1996 року померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 25 квітня 1996 року відділом РАГСу Бориспільського місьвиконкому Київської області, актовий запис за №222(а.с.31). Згідно пояснень позивача спадщину померлої ніхто не прийняв. Зокрема, у витязі № 28591267 зі Спадкового реєстру стосовно [PERSON] від 04.11.2011 року зазначено, що за вказаними параметрами інформація відсутня(а.с.29). Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно виданого 21.12.2012 року КП Бориспільське БТІ право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 14 по провулку Тарасівському у м. Бориспіль Київської області, належить в рівних частинах позивачу [PERSON] та померлій [PERSON]Г.(а.с.10). Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Однак згідно пунктів 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Кодексу він набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. При цьому правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, перебіг строку давності володіння майном для визнання права власності на нього за набувальною давністю слід рахувати не раніше як з 01 січня 2001 року (за три роки до набрання чинності ЦК України) і таке право може бути визнане судом на підставі відповідного позову лише після 01 січня 2011 року. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач почав володіти спірним майном після смерті 24 квітня 1996 року [PERSON], тобто за 8 років до набрання чинності ЦК України. З огляду на викладене, заявлені позовні вимоги не можна вважати законними та обґрунтованими й вони не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed