Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-10 00:00:00

У грудні 2011 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку. У подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги та просила: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 11 у буд №30 по вул. Жуковського у м. Одеса. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідач більше шести місяців, конкретно 16 років, не проживає у спірній квартирі, не є членом її сімї, не приймає участі у спільному побуті, не сплачує кошти за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірної кватири, тож вважається таким, що втратив право користування нею. Відповідач [PERSON], скориставшись своїм процесуальним правом, подав зустрічний позов до [PERSON], який у подальшому уточнив та за остаточними позовними вимогами просить: зобовязати [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]; визначити порядок користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] наступним чином: виділення йому для особистого використання кімнати, загальною площею 23,5 кв. м.; стягнути з відповідача судовий збір. В обґрунтування своїх вимог позивач за зустрічним позовом посилається на таке. Оскільки [PERSON] бажає визнати його особою, що втратила право користування жилим приміщенням та чинить непереборні перешкоди у користуванні позивачем житловим приміщенням, останній для забезпечення свого права на користування жилим приміщенням в подальшому визнає за необхідне встановити порядок користування даною квартирою. В судовому засіданні позивач, представник позивача [PERSON].М. позовні вимоги первісного позову підтримали у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач, представник відповідача за первісним, позивача за зустрічним позовом [PERSON] зустрічний позов підтримали, у задоволенні первісного позову просили відмовити. Треті особи, Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, Головне управління міграційної служби України в Одеській області, в судове засідання не зявились, повідомлялась належним чином. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази по справі у їх сукупності, суд вважає первісний позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. По справі встановлені наступні фактичні обставини Відповідно до ордеру № 1078 від 29 травня 1979 р. мати відповідача за первісним позовом, [PERSON], отримала право на зайняття однієї кімнати житловою площею 23.5 кв. м. по вул. Жуковського, буд. 30.(а.с.10) Згідно виписки з рішення ВК Жовтневої райради від 03.02.1984 р., [PERSON]І було надано право з метою покращення житлових умов використовувати додатково суміжну кімнату загальною площею 23 кв.м.(а.с.11) Рішенням Жовтневого суду м. Одеси від 13 листопада 1998 р.(а.с.12) за [PERSON], [PERSON], її матірю, [PERSON], [PERSON] на склад сімї з шести осіб (з урахуванням, на той момент, неповнолітніх [PERSON] та [PERSON]О.) було визнано право користування за звільненим приміщенням 21,75 кв. м. Після одруження з відповідачем, за згодою його матері, [PERSON], яка була відповідальним квартиронаймачем, позивача зареєстровано в вищезазначеній квартирі. Згідно свідоцтва про смерть від 31 серпня 2011 р., померла [PERSON] (а.с.15) На підставі свідоцтва про розірвання шлюбу від 12.09.1995 р. шлюб між позивачем і відповідачем був розірваний. (а.с.16) Відповідачем було прийнято рішення про тимчасовий виїзд з квартири. Згідно довідки №105-18052010/71002 виданої СУ ГУМВД України в Черкаській обл., від 18 05.2010 р.(а.с.75) 28.02.1996 р. [PERSON] було арештовано, та Черкаським районним судом Черкаської області 16.07.1996 р. засуджено до позбавлення волі на 1 рік 6 місяців. Звільнено відповідача - 13.05.1997 р. Постановою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області. З матеріалів справи (а.с. 76,79-85) вбачається, що 24.03.1999 р. відповідача було арештовано в [PERSON]. З 24.03.1999 р. до 24.03.2010 р. [PERSON]Є у карному закладі м. Замості відбував покарання, призначене за умисний злочин у вигляді позбавлення волі строком 11 років. 25.03.2010 р. Люблінським воєводським відділом у м. Люблін було прийнято рішення про депортацію відповідача з території [PERSON]. Після повернення на Україну, відповідач для постійного місця проживання в Одесу не повернувся. На даний час проживає у м. Черкаси. Пояснив, що знаходиться там, оскільки його стан здоровя унеможливлює його знаходженню у м. Одеса. На підтвердження цього факту відповідачем надано: довідки, видані 3-ю Черкаською міською лікарнею швидкої медичної допомоги.(а.с. 101-106) На думку суду, зазначені довідки лише підтверджують, що відповідач постійно проживає у м. Черкаси і знаходиться під наглядом, а не на стаціонарному лікуванні, у травматологічному відділенні вказаної лікарні, та не можуть підтверджувати безпорадність стану [PERSON], який би перешкоджав йому проживати у м. Одеса. Крім того, з довідки від 06.01.12 р. (а.с.106) вбачається, що планове лікування відповідача йому потрібно 2 рази на рік, а не постійно. Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сімї і реєстрації) (а.с.17) в спірній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON]М, сини [PERSON]О, [PERSON], та колишній чоловік [PERSON] Крім того, [PERSON]М зазначена відповідальною особою, на яку відкрито особовий рахунок. На даний час, у комунальній квартирі, що складається із трьох кімнат, № 11 у будинку № 30 по вул. Жуковського, проживають: [PERSON], сини [PERSON] та [PERSON]. Позивач сплачує самостійно всі комунальні послуги, несе інші витрати по утриманню спірної кватири. В свою чергу відповідач за первіснім позовом в зазначеній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує. На підтвердження непроживання відповідача в вищевказаній квартирі на протязі більш ніж 13 років, в матеріалах справи знаходиться акт від 20 листопада 2012 р. (а.с.127), завірений начальником дільниці №2 Порто-Франківського житлово-комунального сервісу. Цей факт підтвердили також в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Жодним доказом не підтверджується та обставина, на яку посилається в своїх доводах відповідач, а саме: надання ним матері, крім матеріальної допомоги, коштів на утримання квартири. Згідно договору банківського строкового вкладу від 09.12.2009 р. (а.с.72), на який посилається відповідач, «вкладником»зазначена саме [PERSON]. Ніяким пунктом договору не вказано, що кошти для неї надав син, [PERSON]. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї (п.7 ч.3); \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому (п.6 ч.3). Відповідачем за первісним позовом, не надано доказів, що в період з 25.03.2010 р. по дату звернення позивача до суду з відповідним позовом, а саме: після відбування покарання і депортації з [PERSON], весь цей час знаходився в лікувально-профілактичному закладі. Також, відповідно до приписів законодавства, [PERSON] не надав суду заяву про продовження строку зберігання жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем. Згідно з ч. 2 ст.71 ЖК України, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 72 ЖК України зазначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Враховуючи що [PERSON] був відсутній вищезазначеному приміщені понад шість місяців, не довів поважності причин його відсутності у цьому приміщенні, не подав відповідної заяви про продовження строку зберігання жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем, суд дійшов висновку, що є всі підстави визнати [PERSON] таким, що втратив право на житлове приміщення. Вирішуючи питання щодо зустрічного позову суд встановив наступне. Щодо позовної вимоги про зобовязання відповідача за зустрічним позовом, [PERSON], не чинити перешкод позивачу у користуванні жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Ця позовна вимога не підлягає задоволенню за недоведеністю обставин на які позивач посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем за зустрічним позовом не надано доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог. Так, [PERSON] не доведено факту перешкоджання в користуванні спірним приміщенням у час, коли він там не проживав. В матеріалах справи відсутні будь-які акти, які б підтвердили факт перешкоджання позивачу в користуванні вищезазначеною квартирою, акту зміни замків або дверей. Також відсутні відомості щодо звернень позивача за зустрічним позовом до міліції, відповідних житлово-комунальних служб стосовно даного питання. Так, у відповіді в.о. директора КП «ЖСК «Порто-Франківській»від 18.04.2012 р. на запит адвоката [PERSON] зазначено (а.с.57), що в період з 2007 р. по 29.11.2011 р. в книгах реєстрації звернень громадян, звернення [PERSON], зареєстрованого за адресою: [INFO] - відсутні. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визначення порядку користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] наступним чином: виділення йому для особистого використання кімнати, загальною площею 23,5 кв. м. Позивачем за зустрічним позовом невірно трактовано пункти Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму ВСУ № 2 від 10.03.89, №13 від 25.12.92 р., №15 від 25.05.98 ). [PERSON] посилається на пункт 10 вищезазначеної постанови і наголошує що, наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився. Позивач вважає за можливе ухвалення двох протилежних за своїм змістом рішень. Однак саме правила п.10 Постанови розяснюють, що наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення, визначення порядку користування житловим приміщенням). Позивачем за зустрічним позовом не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження у нього права користування спірним приміщенням. На противагу цьому, в матеріалах справи знаходяться докази тієї обставини, що [PERSON] був відсутнім у спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин. Виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги [PERSON] про визначення порядку користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] наступним чином: виділення йому для особистого використання кімнати, загальною площею 23,5 кв. м., потрібно відмовити саме з цих мотивів. Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: approved