Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-12 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом до відповідачів, третя особа Пята Харківська державна нотаріальна контора та просила постановити рішення, яким визнати за нею право власності на 3/8 частини в порядку спадкування за заповітом квартири [ADDRESS] та на 3/8 частин автомобіля марки ВАЗ 2109, державний номер АХ 91-35 у порядку спадкування за заповітом після смерті матері, [PERSON], померлої 17 січня 2009 року у м. Харкові. У травні 2011 року позивач вточнила свої позовні вимоги та просила суд визнати за нею право власності на 5/12 часток квартири [ADDRESS] та на 5/12 частин автомобіля марки ВАЗ 2109, державний номер АХ 91-35 у порядку спадкування за заповітом після смерті матері, [PERSON], померлої 17 січня 2009 року у м. Харкові. Свої позовні вимоги вона обгрунтовує тим, що 17 січня 2009 року померла її мати, [PERSON], яка мешкала по вул. Перовській ,50 в м. Харкові. На випадок своєї смерті 10 червня 2005 року вона склала заповіт , згідно якого все своє майно, де б таке не було та с чого воно не складалося та все те, що їй мало належить на день смерті , та на те, на що вона матиме право за законом, заповідала їй, [PERSON], як дочці. Після її смерті відкрилась спадщина ,яка складається із житлового будинку №50 по вул. Перовській, 50 у м. Харкові . Крім того, її мати разом з відповідачем, який був її чоловіком, [PERSON], придбали квартиру [ADDRESS] та автомобіль марки ВАЗ 2109, державний номер АХ 91-35.Тому вважає, що вказане майно було сумісною власністю подружжя, а слід, Ѕ частина вказаного майна належала її матері на праві власності відповідно до ст.60 та ст.70 СК України . Відповідно до ст.1261 ЦК України до першої черги спадкоємців за законом входять діти спадкодавця, той із подружжя, який його пережив та батьки. На час відкриття спадщини спадкоємцями по закону є: вона, чоловік її матері-Бубуян А.Р. та їх спільний син [PERSON]Інших спадкоємців а ні по законі, а ні по заповіту - не має. Вона своєчасно звернулася до нотаріальної конторі з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, але коли вона звернулася до нотаріальної контори, то її нотаріус повідомив, що вже надійшла заява про прийняття спадщини від чоловіка та сіна її матері, тому свідоцтво на права власності на спадщину за заповітом не видали, порадивши терміново звернутися до суду, що вона і зробила. Визнає право відповідача на обовязкову частку у спадщині, так як є заповіт. У судовому засіданні позивач підтримала свій уточнений позов та дала вищевикладені пояснення. Відповідачі проти позову заперечували частково, звернулися до суду зі зустрічним позовом, у якому просили визнати заповіт на імя позивача [PERSON] від 10 червня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО , [PERSON] , у реєстрі № 985, недійсним, посилаючись на те, що їм не було відомо про їснування вказаного заповіту, оскільки дружина ніколи про нього не говорила, а навпаки неодноразово виказувала бажання свою долю у майні заповісти йому, як чоловікові. Вважає, що заповіт складений з порушенням норм діючого законодавства, а саме : в момент складення заповіту [PERSON]М знаходилась на стаціонарному лікуванні в клініці невідкладної травматології та відновлюваної хірургії Інституту паталогії хребта та суглобів ім..[PERSON] з діагнозом : закритий субкапітальний перелом правої стегнової кості зі зміщенням , бронхіальна астма 2 ст.,ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз,ХСН 1-2 ступенів,хронічний персистуючий гепатит. Під час лікування хвора приймала ліки , а для знеболювання наркотичні препарати ( 1% розчин морфіну, сибазону.). Дозвіл на виконання нотаріальних дій у стаціонарі не надавався. Хвора самовільно, за допомогою дочки покинула стаціонар і була виписана за порушення режиму. Свідки при підписанні заповіту не були присутні. [PERSON] приймала наркотичні ліки, а тому перебувала під їх впливом і не могла віддавати звіт своїм діям. Крім того вважає, що його дружина ніякого заповіту не підписувала , на заповіті не її підпис, так як вона в силу свого захворювання вчинила вказаний правочин у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. У судовому засіданні відповідач, позивач за зустрічним позовом свій позов підтримав. [PERSON] у судове засідання неодноразово не зявився, про причини неявки до суду не повідомив, тому суд розглядає справу за його відсутністю. Треті особи: представник Пятої Державної нотаріальної контори та приватний нотаріус ХМНО, [PERSON], у судове засідання не зявились, надали суду заяви з проханням слухати справу за їх відсутність, ухвалити рішення відповідно діючого законодавства. При цьому, приватний нотаріус ХМНО, [PERSON], у своєї заяви вказала, що позов [PERSON] підтримує, проти позову [PERSON] та [PERSON] заперечує. Заповіт від 10 червня 2005 року за реєстровим №985, посвідчений нею з дотриманням чинного законодавства України, Закону України «Про нотаріат»та додержанням Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі; в задоволенні зустрічного позову [PERSON],[PERSON] слід відмовити виходячи з наступного. Так судом встановлено, що позивачка є дочкою померлої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією рішення народного суду Ленінського району м. Харкова від 01 березня 1966 року №2-431/66, копією актового запису про укладення шлюбу за №588 від 09.10.1971 (а.с.5,6,24). 10 червня 2005 року [PERSON] склала заповіт ,посвідчений приватним нотаріусом ХАМН, [PERSON], реєстровий №985, згідно якого все своє майно, де б таке не було та с чого б воно не складалося та все те,що їй мало належить на день смерті , та на те, на що вона матиме право за законом, заповідала [PERSON], як дочці.( а.с.8-9). 17 січня 2009 року мати [PERSON], [PERSON], яка мешкала по вул. Перевській ,50 в м. Харкові, померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ №203958 ( а.с.92). Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-ВЛ № 254578 [PERSON] 09 жовтня 1971 року зареєструвала шлюб з [PERSON]Р.( а.с.51). За час спільного життя вона разом з чоловіком придбали квартиру [ADDRESS] відповідно договору купівлі продажу від 20 лютого 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] , реєстровий №1-619 (а.с.50) та автомобіль ВАЗ 21099(2000) сірий , державний номер [NUMBER], який був придбаний відповідачем на аукціоні товарної біржі 26.08.2008 року, що підтверджується відповіддю Управління [PERSON] України в Харківській області від 30.06.2010 року за №52/7327 ( а.с.17). Відповідно до ст.60 СК України та ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором , або законом. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином спірне майно, а саме: вказана квартира та автомобіль, є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Тобто, [PERSON] мала право на Ѕ частину вказаного майна. Тому після її смерті відкрилась спадщина на Ѕ частину вказаного майна, яке є спадковим. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями першої черги, відповідно до ст. до ст.1261 ЦК України, на вказане майно за законом є: позивач [PERSON]Г, як дочка, чоловік її матері -[PERSON] та їх спільний син [PERSON] Інших спадкоємців а ні по законі,а ні по заповіту - не має. [PERSON] ,[PERSON], [PERSON] у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної конторі з заявами про прийняття спадщини після смерті матері та жінки, але свідоцтво на право власності видано не було, так як був наданий заповіт, тому виник спір між спадкоємцями , що вбачається з копії спадкової справи (а.с.89-114). Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи ,визначені у заповіті. Так як [PERSON] є спадкоємцем за заповітом [PERSON], її син [PERSON] був позбавлений права на спадщину, оскільки він не відноситься до кола осіб, передбачених ч.1 ст.1241 ЦК України, та які мають право на обовязкову частку на спадщину незалежно від заповіту. Таким чином, спадкоємцями на майно після смерті [PERSON] є позивач по справі [PERSON], як дочка, та чоловік [PERSON],[INFO], якому на час смерті дружини виповнилося 71 рік, тобто він є непрацездатним вдівцем, який має право на обовязкову частку у спадщині , а саме на половину частки , яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом. Тому його обовязкова частка у спадщині складає 1/12 частину ( Ѕ :3 : 2). Але, приймая до уваги те, що йому на праві власності належить ще Ѕ частка майна, яке є сумісною власністю подружжя, його частка буде складати 7/12 часток ( 1/12 + 1/2), тому частка [PERSON] у спадковому майні буде складати 5/12 часток ( 12/12 7/12). З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення уточнених позовних вимог [PERSON] Відмовляя [PERSON] та [PERSON] у задоволенні їх зустрічного позову про визнання заповіту недійсним на підставі ст..ст.225,1252,1253 ЦК України , суд виходив з наступного. Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними , може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи , а у разі її смерті - за позовом інших осіб , чиї цивільні права або інтереси порушені. Для того, щоб визначити стан фізичної особи у момент укладення правочину , суд призначає судово психіатричну експертизу і виносить рішення про визнання правочину недійсним , враховуючи при цьому як висновок експертизи, так і інші докази, котрі підтверджують перебування фізичної особи у момент укладення правочину у стані, за якого вона не могла усвідомлювати своїх дій та не могла керувати ними. Але, клопотання позивачами за зустрічним позовом про призначення такої експертизи у судовому засіданні не заявлялось. Ніяких других доказів знаходження [PERSON] у момент складення заповіту у стані, за якого вона не могла усвідомлювати своїх дій та не могла керувати ними, суду не було надано. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків, встановлених ст..61 цього кодексу. Крім того, за клопотанням позивача за зустрічним позовом судом ухвалою від 14 червня 2011 року призначалася судово-почеркознавська експертиза для вирішення питання чи виконана підпис у заповіті від 10 червня 2005 року , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО,[PERSON], реєстровий № 985,[PERSON] чи іншою особою. Але, відповідно повідомлення ХНДІСЕ ім..Засл.проф. [PERSON] №7114 від 19.09.2011 року, вирішити вказане питання в межах наявних зразків неможливо,оскільки для правильної оцінки виявлених збіжних та розбіжних ознак необхідний більш повний порівняльний матеріал. Тому, у звязку з ненаданням додаткових матеріалів для проведення експертизи, справа була повернута до суду з висновком про неможливість надання висновку. Такі документу суду також не були позивачем за зустрічним позовом надані у звязку з їх відсутністю.( а.с.127-134). Суд також не погоджується з доводами позивача за зустрічним позовом, що заповіт є недійсним тому, що він мав бути посвідчений головним лікарем або його заступником з медичної частини, або черговим лікарем лікарні , так як [PERSON] в момент складення заповіту знаходилась на стаціонарному лікуванні в клініці невідкладної травматології та відновлюваної хірургії Інституту паталогїї хребта та суглобів ім. Сітенка М.І, та при свідках. Дійсно, відповідно до ч.1 ст.1252 ЦК України заповіт особи, яка перебуває на лікуванні у лікарні, госпіталі, іншому стаціонарному закладу охорони здоровя, може бути посвідчений головним лікарем, його заступником з медичної частини або черговим лікарем цієї лікарні та такий заповіт посвідчується при свідках. Але, правила цієї статті передбачені для тих випадків, коли в силу обєктивних обставин особа позбавлена можливості нотаріально посвідчити заповіт. Вказаний перелік осіб та випадків, при яких вони вправі посвідчувати заповіти, є вичерпним. В даному випадку особа , а саме [PERSON], скористалася своїм правом посвідчення свого заповіту нотаріусом, що і передбачено законом. Відповідно до ч.2 ст.1253 ЦК України у випадках, встановлених абзацом третім частини другої ст..1248 ( а саме: якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт) і ст..1252 цього Кодексу ( посвідчення заповіту іншою посадовою, службовою особою) , присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обовязковим. Таких випадків при посвідченні спірного заповіту судом не встановлено. Крім того, як вбачається з заяви приватного нотаріуса, [PERSON], заповіт [PERSON] від 10 червня 2005 року за реєстровим №985 посвідчувався нею з дотриманням чинного законодавства України, Закону України «Про нотаріат»та додержанням Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.( а.с.151). Таким чином, у суду не має сумніву,що вказаний заповіт є дійсним та таким, що відповідає чинному законодавству України. На підставі викладеного та

Outcome: approved