Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-16 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору №ZPVCRX01370003 від 12.10.2006 року, який складається з заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, [PERSON] отримав кредит у розмірі 8160,89грн. зі сплатою 12% за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.10.2008 року. [PERSON] не виконав зобовязання за вказаним договором, у звязку з цим станом на 18.01.2012 року виникла заборгованість в сумі 86361,85грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 8160,9грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 32238,74грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 3720,31грн.; пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором в сумі 37653,24грн.; штрафів, передбачених п.5.3 умов та правил надання банківських послуг в сумі 500грн. та 4088,66грн. У звязку з цим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №ZPVCRX01370003 від 12.10.2006 року в сумі 86361,85грн. Пред'явив позов до суду позивач поніс додаткові витрати по оплаті судових витрат у розмірі 863,62грн. В судовому засіданні представник позивача, підтримавши позов та виклавши мотиви його предявлення, просить поданий позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, заперечує проти стягнення процентів за користування кредитом та пені, однак ніяких мотивів свого заперечення про цих позовних вимог не навів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав зобовязання відповідно до кредитного договору №ZPVCRX01370003 від 12.10.2006 року, що складається з заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, за яким у КБ «ПриватБанк» отримав кредит у розмірі 8160,9грн. зі сплатою 12% за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.10.2008 року. У звязку з цим станом на 18.01.2012 року виникла заборгованість в сумі 86361,85грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 8160,9грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 32238,74грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 3720,31грн.; пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором в сумі 37653,24грн.; штрафів, передбачених п.5.3 умов та правил надання банківських послуг в сумі 500грн. та 4088,66грн. При цьому, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки платежу, та штрафів у розмірі 500грн. та 5% від суми заборгованості, як це передбачено п.п. 5.1, 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Таким чином, пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Заявлені позивачем вимоги про одночасне стягнення з відповідача пені і штрафу свідчать про безпідставне намагання застосувати до відповідача подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобовязання (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.549 ЦК України пеня і штраф як різновид неустойки обчислюються у відсотках саме від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, можливість нарахування одного виду неустойки на інший виключається. Таким чином, умова про подвійну відповідальність боржника, викладена у п.п. 5.1, 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України являється нікчемною і не може застосовуватися до відповідача. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафів в сумі 500грн. та в сумі 4088,66грн. за прострочення виконання грошового зобовязання задоволенню не підлягають з вищевикладених підстав, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №ZPVCRX01370003 від 12.10.2006 року в сумі 81773,19грн. та понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволений позовних вимог в сумі 817,73грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial