Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача зі вказаним позовом, в обґрунтування вимог зазначив, що 05.06.2008 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № 232139-CRED згідно якого він одержав кредит в сумі 40 000 грн. та згідно графіку погашення кредиту та відсотків він був повинен робити відповідні платежі. Строк погашення кредиту був указаний у строк 20 місяців, на протязі якого, відповідач був повинен погасити всю суму кредиту та всі відповідні відсотки ( 30% річних). Останній платіж який він був повинен зробити згідно кредитного договору 05.02.2010 року. 28.12.2009 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя виніс заочне рішення згідно якого з нього на користь банку стягнута заборгованість в сумі 38 388, 46 грн., яка складається з наступного: 31 326, 16 грн. заборгованість за кредитним договором, 4 996, 18 грн. відсотки, 250 грн. фіксований штраф, 1 816, 12 грн. відсотковий штраф. Крім того з нього був стягнутий судовий збір в розмірі 383, 88 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. 07.07.2011 року ним у повному обсязі була сплачена сума в розмірі 38 892, 26 грн. - відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28.12.2009 року. Крім того на дату винесення заочного рішення банк фактично розірвав кредитний договір за рішенням суду 28.12.2009 року, вимагаючи всю суму заборгованості раніше ніж обумовлено кредитним договором. 22.06.2012 року ним на адресу банку була надіслана обґрунтована заява про розірвання кредитного договору, в якій він просив вважати днем розірвання договору день винесення Жовтневим районним судом м. Маріуполя заочного рішення. Згідно відповіді від 30.06.2012 року відповідач не прийняв його пропозицій до уваги. Вважає, що метою банку було ще у 2009 році одержати всю суму договору раніше 05.02.2010 року, як було вказано у договорі. Просить суд визнати зазначений кредитний договір розірваним з 28.12.2009 року. В судовому засіданні позивач не був присутній надав заяву про розгляд справи у його відсутності за участю його представника. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, надавши пояснення аналогічним за змістом викладеним у позовній заяві. Представник відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що відповідно до умов кредитного договору від 05.06.2008 року № 232139-CRED [PERSON]В отримав кредитні кошти в сумі 40 000 грн., шляхом перерахування кредитних коштів на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5 % щомісячно, тобто 30% річних (п. 3.1 договору). З грудня 2008 року відповідач стабільно порушував умови договору. При підписанні [PERSON] кредитного договору він отримав повну інформацію про умови кредитування в ПАТ КБ «Приват Банку». Окрім рішення суду від 28.12.2009 року про стягнення заборгованості по кредитному договору від 05.06.2008 року позивач приховав те, що було рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12.06.2012 року, яке пройшло Апеляційну інстанцію, яким в позивача до стягнута сума заборгованості за кредитним договором станом на 14.02.2012 р. 39 133 грн. 06 коп. Підстав розірвання кредитного договору передбачених Цивільним Кодексом України не вбачається. Само по собі рішення винесене судом про задоволення вимог кредитора, не припиняє зобовязань та не звільняє боржника від виконання передбачених договором. На підставі викладеного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Під час судового розгляду судом встановлено наступне. Відповідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитор) зобовязується передати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і умовах передбачених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно зі ст. 1048 ЦК України кредитор має право на отримання з позичальника відсотків на суму позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок отримання відсотків встановлюється договором. Як вбачається з кредитного договору № 232139-CRED від 05.06.2008 року, укладеного між позивачем та ПАТ КБ «Приват Банк», позивач отримав кредит в сумі 40 000 грн. з процентною ставкою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.02.2010 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28.12.2009 року, яке набрало законної сили, встановлено, що умови договору позивачем не виконуються, внаслідок чого у [PERSON] перед ПАТ КБ «Приват Банк»виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 38 388, 46 грн. 07.07.2011 року позивача сплатив суму заборгованості в розмірі 38 892, 26 грн. тобто через майже два роки після винесення судом рішення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12.06.2012 року з позивача на користь відповідача була додатково стягнута заборгованість за кредитним договором в розмірі 39 383, 06 грн. Рішенням апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі зазначене рішення змінено та з [PERSON]В та [PERSON]М в солідарному порядку була додатково стягнута заборгованість в сумі 39 133, 06 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами зобовязань за договором. Згідно п. 3.3 кредитного договору порядок погашення заборгованості проводиться у відповідній черзі: а саме: неустойка (пеня, штраф), прострочені відсотки, відсотки, прострочений кредит. Відповідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогам Цивільного Кодексу України. Положення ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Згідно ч. 3 ст. 651 ЦК України передбачає, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Частиною 2 статті 652 ЦК України передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. З наведеного вбачається, що оскільки позивачем були порушені вимоги кредитного договору в частині виконання належним чином взятих зобовязань, то банк був вимушений реагувати на вказані порушення передбаченими договором та законом заходами. Враховуючи те, що позивачем сума заборгованості була сплачена через деякий час після винесення рішення суду, сплаченої суми відповідно до вимог договору не вистачило для повного погашення заборгованості по кредитному договору. Кредитний договір продовжував діяти і відповідачем продовжувались нараховуватися відсотки та неустойка. Позивач при підписанні договору належним чином був повідомлений про всі його істотні умови, оскільки власноруч його підписав. На час розгляду справи позивач та його представник не довели суду наявності усіх чотирьох підстав зазначених у ст. 652 ЦК України, необхідних для розірвання договору, тому суд приходить до висновку, що вимоги не підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 526, 551, 554, 651, 652, 1048, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed