Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-15 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Московського районного суду м.Харкова із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином. Позивачі в судове засідання з'явились, надали суду пояснення як зазначено в позовній заяві, наполягали на задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивачів в судове засідання з'явився, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі, самостійних позовних вимог не заявляв. Відповідач до суду не з'явився, оскільки відбуває покарання у місцях позбавлення волі, надав суду письмовий відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Представник позивачів надав суду пояснення про те, що він являється сином позивачів, померлий [PERSON] являвся йому рідним братом. [PERSON] власної сім'ї не мав, на день смерті на його утриманні крім батька, [PERSON], інші особи не перебували. На день смерті [PERSON] працював слідчим прокуратури Краснокутського району Харківської області, отримував самостійний дохід та регулярно матеріально допомагав батькам. Суд, заслухавши пояснення позивачів, представника позивачів, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Біля 21 години 8 листопада 2008 року, [PERSON], керуючи по довіреності технічно справним автомобілем "Daewoo-Nubira" державний номер [NUMBER], рухаючись по вулиці Тельмана села Основинці Кранокутського району Харківської області зі сторони смт. Краснокутська Харківської області зі швидкістю не менше 86 км/год., в районі будинків №№ 2а - 2в, де дорога має незначний поворот вліво, допустив злочинну недбалість, порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України та, створюючи небезпеку для інших учасників руху, виїхав за межі проїзної частини на праву обочину, де скоїв наїзд на дерево, що росло, внаслідок чого пасажир автомобіля "Daewoo-Nubira" державний номер [NUMBER], який знаходився на передньому пасажирському сидінні зазначеного автомобіля, отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події. Ще два пасажира зазначеного автомобіля отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження. Вироком Апеляційного суду Харківської області від 07.02.2011 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 статті 286 КК України та йому призначено покарання 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Стягнуто з [PERSON] на користь держави, в особі Краснокутської районної державної адміністрації 119 грн. 64 коп. та в особі Головного фінансового управління Харківської обласної ради 1157 грн. 48 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] спричинену матеріальну шкоду в розмірі 2122 грн. та спричинену моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень, а всього 202 122 грн. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.06.2011 року, вирок Апеляційного суду Харківської області від 07.02.2011 року щодо [PERSON] змінено. З мотивувальної частини вироку виключено обставину, що обтяжує покарання, - вчинення ним злочину у стані алкогольного сп'яніння. Скасовано вирок в частині вирішення цивільного позову про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд. В іншій частині вирок залишено без змін. Своє рішення щодо скасування спричиненої моральної шкоди на користь [PERSON] суд касаційної мотивував тим, що відповідно до ч.2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Жодних застережень та зауважень щодо розмірів моральної шкоди судом касаційної інстанції не зазначалось. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], являвся сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим [INFO] відділом ЗАГС Московського РІК м. Харкова, актовий запис № 929. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим [INFO] відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову № 4 Харківського міського управління юстиції. [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на його користь спричинену матеріальну шкоду в сумі 23800 гривень - витрати, понесені ним на виготовлення, доставку та встановлення надгробного пам'ятника, облаштування місця поховання; спричинену йому моральну шкоду в сумі 500000 гривень. Крім того, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на його користь щомісячне грошове утримання у розмірі 1/4 частки середньомісячного заробітку (доходу) померлого [PERSON] - довічно. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги частково змінив та просив суд стягнути з [PERSON] на його користь щомісячне грошове утримання не у частці від середньомісячного заробітку померлого [PERSON], а у твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісячно, згідно вимог статті 1200 ЦК України, в іншій частині позовні вимоги не змінював Зазначені факти позивач [PERSON]. підтверджує договором-заказом від 13.02.2010 року № 7 на виготовлення, доставку та встановлення пам'ятника, укладку плитки, бордюру та кубиків, квитанціями до прибуткового касового ордеру № 7 від 13.02.2010 року та від 17.04.2010 року, відповідно до яких [PERSON] були понесені витрати на загальну суму 23800 (двадцять три тисячі вісімсот) гривень, а також довідкою про середню заробітну плату [PERSON], наданою прокуратурою Харківської області, за період роботи на посаді слідчого прокуратури Краснокутського району Харківської області з 25.04.2008 по [INFO] . Спричинену моральну шкоду позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що зазначеним злочином, скоєним [PERSON], йому були спричинені тривалі душевні та моральні страждання, він розуміє неможливість відновлення своїх прав та можливості повернути сина до життя, оскільки 21 рік виховував сина, вклав у нього душу, маючи намір у старості мати від нього значну підтримку, а оскільки він є пенсіонером за загальним станом здоров'я на підтримку сина він дуже розраховував, злочином йому були спричинені тяжкі вимушені зміни у його життєвих стосунках та зміни звичайного образу життя внаслідок загибелі сина, а відповідач відмовився добровільно відшкодувати спричинену ним шкоду. Крім того, [PERSON] зазначив, що відповідач є молодою особою, родини та утримувачів не має, дітей не має, не одружений, має вищу юридичну освіту, просить суд врахувати матеріальний та родинний стан відповідача, та виходячи з принципів розумності й справедливості просить задовольнити його позов в повному обсязі. Судом також встановлено, що [PERSON] з [INFO] року являється пенсіонером та перебуває на обліку Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова. [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь спричинену їй моральну шкоду в сумі 500000 гривень. Спричинену моральну шкоду позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що зазначеним злочином, скоєнним [PERSON], їй були спричинені тривалі душевні та моральні страждання, вона розуміє неможливість відновлення своїх прав та можливості повернути сина до життя, оскільки 21 рік виховувала сина, вкладала у нього душу, маючи намір у старості мати від нього значну підтримку, через її загальний станом здоров'я вона розраховувала на підтримку сина в старості, вказаним злочином їй були спричинені тяжкі вимушені зміни у її життєвих стосунках та зміни звичайного образу життя внаслідок загибелі сина, а відповідач відмовився добровільно відшкодувати спричинену ним шкоду. Крім того, [PERSON] зазначила, що відповідач є молодою особою, родини та утримувачів не має, дітей не має, не одружений, має вищу юридичну освіту, просить суд врахувати матеріальний та родинний стан відповідача, та виходячи з принципів розумності й справедливості просить задовольнити її позов. В своєму запереченні на позов відповідач [PERSON], зокрема, зазначив, що вимоги [PERSON] щодо відшкодування шкоди на поховання в сумі 23800 гривень є завищеними, оскільки стаття 1201 ЦК України передбачає лише витрати на поховання та спорудження надгробного пам'ятнику, всі інші витрати відповідач вважає такими, що не відповідають вимогам зазначеної статті. Заявлені [PERSON] вимоги щодо компенсації спричиненої йому моральної шкоди вважає завищеними та необгрунтованими. Крім того, відповідач зазначає на безпідставності вимог щодо довічного утримання [PERSON] у зв'язку з втратою утриманця, мотивуючи це тим, що [PERSON] не являвся утриманцем [PERSON], про що свідчить відсутність відповідного рішення суду; [PERSON] не міг надавати позивачу матеріальну допомогу, оскільки незадовго до того закінчив навчальний заклад і потребував сам в матеріальній допомозі; померлий не являвся єдиним родичем (сином та єдиним годувальником чи утриманцем) так як в сім'ї є ще один старший син. Відповідач також зазначає, що у [PERSON] є дружина, у зв'язку з чим він не підпадає під вимоги статті 1200 ЦК України, заперечує щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання на користь [PERSON] в розмірі ? заробітку (доходу) [PERSON] Стосовно позовних вимог [PERSON] щодо відшкодування завданої їй моральної шкоди заперечує та вважає її розмір завищеною та необґрунтованою. Відповідач також зазначає, що позивачі є подружжям, живуть однією сім'єю, отримують спільний дохід, тому вони зазначені позовні вимоги заявляють вдвох як подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів серед інших є зокрема відшкодування збитків та відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина четверта статті 61 ЦПК України встановлює, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, спричинена майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що його спричинила. Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. З правового аналізу вказаних правових норм слідує, що моральна шкода, завдана особі, носить індивідуальний, особистий характер, а тому її розмір підлягає визначенню судом щодо кожної особи окремо, що виключає можливість стягнення вказаного відшкодування солідарно на користь декількох осіб, без визначення конкретного розміру завданої шкоди окремій особі. Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання чи утримання якого створює підвищену небезпеку. Стаття 1200 ЦК України визначає, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом. Відповідно до статті 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Згідно частини 1 статті 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Суд, вивчивши матеріали справи, пояснення сторін, надані сторонами письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд вважає необґрунтованими твердження відповідача щодо завищення матеріальної шкоди [PERSON], вважає доведеними фактично спричинені [PERSON] матеріальні збитки, у зв'язку з чим з відповідача на користь [PERSON] має бути стягнуто спричинену матеріальну шкоду в розмірі 23800 (двадцять три тисячі вісімсот) гривень 00 коп., тобто фактично понесені ним витрати на поховання, виготовлення, доставку та встановлення надгробного пам'ятника, облаштування місця поховання [PERSON] Суд вважає необґрунтованими твердження відповідача і щодо того, що [PERSON] не підпадає під вимоги статті 1200 ЦК України та не має права на отримання щомісячного утримання у зв'язку з втратою годувальника довічно, оскільки на момент загибелі [PERSON] позивач [PERSON] являвся пенсіонером, що встановлено судом в судовому засіданні, та мав право на отримання від померлого щомісячного грошового утримання. Проте, суд враховує той факт, що [PERSON] має іншого сина, від якого також має право на утримання, у зв'язку з чим вважає можливим, з урахуванням змінених позовних вимог, стягнути на користь [PERSON] з відповідача [PERSON] щомісячне грошове утримання від середньомісячного заробітку (доходу) померлого [PERSON] в розмірі 300 гривень - довічно. Відповідно до роз'яснень, наданих Пленумом Верховного суду України в постанові "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) (далі - Постанова ПВСУ), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 Постанови). Також, згідно роз'яснень у п. 4 зазначеної Постанови ПВСУ, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність самої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останньої в її заподіянні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В пункті 5 Постанови ПВСУ надано роз'яснення, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В роз'ясненнях, зазначених в пункті 9 вищезазначеної Постанови ПВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. З вироку Апеляційного суду Харківської області судом встановлено, що відповідач [PERSON] має вищу юридичну освіту, не працює, не одружений, дітей не має. Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм та з урахуванням роз'яснень, при визначені розміру компенсації спричиненої позивачам діями відповідача шкоди, суд враховує характер правопорушення, тривалість душевних моральних страждань позивачів, неможливість відновлення їх прав, їх загальний стан здоров'я, оскільки на момент звернення до суду позивачі являються пенсіонерами, тобто є непрацездатними, тяжкість вимушених змін у їх життєвих стосунках та зміни звичайного образу життя позивачів внаслідок загибелі сина, ступінь їх фізичних і моральних страждань, повністю підтверджених ними наданими суду поясненнями щодо глибини перенесених ними фізичних і моральних страждань внаслідок загибелі їх молодшого сина, враховуючи ступінь вини особи, що завдала моральну шкоду, та обставини даної справи, відмову відповідача добровільно відшкодувати спричинену злочином шкоду, а також враховуючи вік відповідача, його матеріальний та родинний стан, з урахуванням принципів розумності й справедливості, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 200000 (двісті тисяч) гривень та на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 200000 (двісті тисяч) гривень. Судові витрати по справі відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: partial