Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-24 00:00:00

04.07..2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авто Просто» та [PERSON] про визнання недійсної угоди № 374761, укладеної між відповідачами 20.09.2011 року, спрямованої на придбання автомобіля. На обгрунтування своїх вимог посилається на те, що з 21.09.1982 року він перебуває у шлюбі з [PERSON]. В 2011 році йому стало відомо, що дружина без його згоди уклала договір з ТОВ «Авто Просто», сплатив вступний внесок в розмірі 10684,80 грн. та виплатив щомісячні внески на загальну суму 7657,44 грн., а всього разом 18252,24 грн. Укладений між відповідачами договір виходить за межі дрібного побутового. Посилаючись на вимоги ст. ст. 203, 215 ЦК України вважає зазначену угоду такою, що не відповідає нормам сімейного та цивільного права, просить визнати угоду № 374761 від 20.09.2011 року недійсною та зобов?язати ТОВ „Авто Просто повернути кошти сімейного бюджету, сплачені [PERSON] за даною угодою. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд визнати угоду № 374761 від 20.09.2011 року з додатками №№ 1,2, укладену між ТОВ „Авто Просто та [PERSON] недійсною, покласти на ТОВ «Авто Просто»обов'язок повернути кошти в сумі 18252,24 грн, сплачені за оспорюваною угодою. Позивач суду пояснив, що вони з дружиною мали намір придбати новий автомобіль шляхом отримання банківського кредиту і будь-якої домовленості щодо придбання автомобіля за допомогою системи «Авто Просто»між ними не було. Згоду своїй дружині на укладання угоди з ТОВ «Авто Просто» щодо придбання нового авто за допомогою системи АвтоТак вона не давав і ніколи не дав би, оскільки вказана система надавала можливість отримати автомобіль через декілька років після повного внесення його повної вартості. Укладаючи угоду 20.09.2011 року про придбання автомобіля його дружина діяла на свій розсуд , без його згоди. Позивач зауважив, що у даному випадку з боку ТОВ «Авто Просто» надавалась недостовірна інформація щодо сплати вступного внеску, умов, строків виконання та правових наслідків укладаємої угоди. Зокрема, в порушення вимог ст.5 Угоди № 374761 від 20.09.2011 року, представник ТОВ «Авто-Просто» схилив [PERSON] сплатити вступний внесок ще до підписання самої Угоди та додатків до неї, що вбачається з квитанцій. Крім того, у своїх письмових запереченнях проти позову представник відповідача-1 вказує на недоведеність сплати послуг по Угоді № 374761 від 20.09.2011 року виключно з сімейного бюджету і посилається при цьому на ч.2 ст.61 СК України. Відповідач ТОВ «Авто Просто» належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, просить розглянути заявлений позов за його відсутності, надав суду свої письмові заперечення, в яких просить залишити заявлений позов без задоволення. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що ТОВ «Авто Просто» надає учасникам послуги, що направлені на придбання автомобіля. Подібна система полягає у створенні групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості, наприклад автомобіль, і які стають учасниками системи. Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним із учасників автомобіля шляхом сплати його ціни невеликими щомісячними внесками протягом декількох років. Ці послуги полягають в формуванні груп учасників, організації і проведенні в групах асигнаційних актів а також інших послуг, передбачених угодою. В правових системах інших країн, де існує система «придбання в групах», відносини між організатором системи і її учасниками регулюються положеннями спеціальних законів. На момент укладання Угоди № 374761 від 20.09.2011 року [PERSON] мала повний обсяг цивільної дієздатності, усвідомлював свої дії. Підписання ним угоди є фактом його волевиявлення і прийняття усіх умов Угоди. При укладенні Угоди [PERSON] було сплачено вступний внесок у розмірі 10684,80 грн. та 2 щомісячних внески на суму 7657,44 грн. Крім того, позивач жодним чином не доводить, що кошти сплачені [PERSON] за Угодою були спільною власністю відповідачки та її чоловіка і взяті виключно з сімейного бюджету. Ні в позовній заяві, ні в доданих до неї доказах не доведено, що [PERSON] діяла всупереч волі чоловіка, що він не надавав їй повноважень укладати угоди щодо сімейного майна. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала у повному обсязі і не заперечує проти їх задоволення. Суду пояснила, що вони з чоловіком мали бажання придбати у кредит нове авто. З цього приводу вона звренулась до представника ТОВ «Авто Просто» оскільки її зацікавила їхня програма щодо придбання автомобіля. Представник запропонував їй протягом місяця отримати автомобіль. При цьому переконливо пояснював, що придбання автомобіля за допомогою системи «АвтоПросто» значно вигідніше, ніж придбання його у кредит. Без згоди свого чоловіка [PERSON] вона уклала угоду про придбання автомобіля через систему «Авто Просто», внесла первинний внесок в розмірі 10684,80 грн. і стала сплачувати щомісячні платежі. Питання щодо наявності згоди її чоловіка при укладенні зазначеної Угоди не вирішувалась. Через деякий час їй стало відомо, що автомобіль можна отримати лише через пять девять років після повної виплати його вартості. Вислухавши пояснення позивача, відповідача [PERSON], дослідивши заперечення ТОВ «Авто Просто» та матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.08.1982 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-СР № 374307 (а.с.3, 8, 9). Вони спільно проживають однією сім'єю, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки і як основний осередок суспільства відповідно до ст.ст.3, 5 СК України їх сімя перебуває під охороною держави. Відповідно до ст.61 СК України, в редакції, яка діяла на час укладання договору, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Встановлено і не оспорюється сторонами, що 20.09.2011 року між та ТОВ «Авто Просто» та [PERSON] була укладена Угода № 374761 про надання останній як учасниці системи «Авто Просто» послуг, спрямованих на придбання автомобіля вартістю 296 800,00 грн. Угода укладена шляхом підписання сторонами тексту самої Угоди та додатків до неї за №1, №2, які є невід'ємними частинами Угоди № 374761 від 20.09.2011 року (а.с.25-31). За даною угодою ТОВ «Авто-Просто» зобовязується надати [PERSON] як учасниці системи АвтоТак послуги з придбання автомобіля (ст.3 Угоди), а останній зобов'язується сплатити плату за послуги, повязані зі вступом до Системи, щомісячно сплачувати повні внески тощо (ст.4 Угоди, ст.2 Додатку №2 до Угоди). В пункті 10 Угоди, зазначено, що якщо учасник Системи одружений, цим він заявляє, що має згоду іншого з подружжя на укладення цієї Угоди. Таким чином, в Угоді міститься запис, що дружина [PERSON] позивач [PERSON] згодний на укладення Угоди, що не відповідає фактичним обставинам справи. Такий запис в Угоді в розумінні вимог цивільного законодавства не можна вважати «згодою іншого з подружжя на укладення Угоди», оскільки це суперечить загальним засадам цивільного і сімейного права, зокрема ст.ст.61, 65 СК України, 203, 215 ЦК України. Згода позивачки на укладання договору про придбання автомобілю через систему «Авто Просто» відсутня. Також відсутні будь-які інші докази, які свідчили б про згоду позивача на укладання такого договору (особистий підпис на Угоді, заява про згоду, платіжна квитанція, заповнена особисто позивачкою тощо), відповідно до якого в майбутньому буде придбане майно вартістю 296800,00 грн. за умови сплати щомісячних внесків.. Відповідно до ч. 2 ст.65 СК України при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Укладений між відповідачами договір виходить за межі дрібного побутового, оскільки направлений на придбання цінного майна загальною вартістю 296800,00 грн. шляхом внесення щомісячних внесків, який перевищує межу забезпеченості, що впливає на матеріального стану подружжя.. Заперечення ТОВ «Авто Просто»про те, що позивачкою не доведений факт внесення [PERSON] коштів сімейного бюджету не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.1 ст.177 ЦК України обєктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Таким чином грошові кошти у вигляді вступного внеску до системи від 20.09.2011 року в сумі 10684,80 грн. та два щомісячних повних внески в сумі 4447,05 грн. та в сумі 3210,39 грн., внесені відповідачем [PERSON] на рахунок ТОВ «Авто Просто», є спільною сумісною власністю подружжя - позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], якими остання розпорядилась без його згоди . Укладання [PERSON] договору, який виходить за межі дрібного побутового, без згоди чоловіка [PERSON] оплата внесків за рахунок сімейного бюджету, призвело до порушення прав позивача і підлягає захисту. Стаття 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Оскільки відповідачем [PERSON] укладено договір, який виходить за межі дрібного побутового без згоди своєї дружини, що призвело до порушення її прав, такий договір є недійсним з моменту його укладення. Не можуть бути прийняті до уваги заперечення відповідача ТОВ «Авто Просто»в тій частині, що позивачка не була стороною по договору і не може порушувати питання про визнання договору недійсним, оскільки ч.3 ст.215 ЦК України передбачено, що не лише сторона за договором, але й інша особа , права якої порушено, може заперечувати дійсність правочину. Таке положення міститься і в п 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: правочини оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Право позивача звертатися до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений дружиною [PERSON] без його згоди, передбачено ч.2 ст. 65 СК України. З огляду на викладене суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі, визнає недійсною Угоду № 374761 від 20 вересня 2011 року, укладену між ТОВ «Авто Просто» та [PERSON] щодо надання послуг з придбання автомобіля в групах по системі АвтоТак, покладає на ТОВ «Авто Просто» (01601, м.Київ, вул.Воровського, 24, корпус 1, 3-й поверх) зобовязання повернути позивачці [PERSON] (09100, [ADDRESS]) грошові кошти в сумі 18252,24 грн., сплачені за Угодою № 374761 від 20 вересня 2011 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved