Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що 16 грудня 2005 року, сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 2312. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з позивачкою та знаходиться на її вихованні та утриманні. Позивачка зазначає, що шлюб фактично розпався і носить лише формальний характер, оскільки з 2007 року шлюбні відносини з відповідачем вони припинили, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету та проживають окремо. Через різні погляди на життя та погані взаємовідносини вони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. Позивачка вважає, що подальше проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем суперечитиме їх інтересам та інтересам малолітнього сина, примирення вважає неможливим. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки, після розлучення малолітня дитина залишається проживати разом з позивачкою, відповідач повинен нести витрати по утриманню дитини. На підставі ст. 181 ч.3 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти) присуджуються у частині від доходу матері (батька), або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 СК України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошові сумі. Позивачка зазначає, що матеріальне становище та стан здоровя відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання сина, інших непрацездатних осіб в нього на утриманні немає. На підставі викладеного, позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 600 (шістсот) гривень щомісяця, починаючи з дня предявлення позову до суду до досягнення сином повноліття. Позивачка в судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обємі, не заперечував проти їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 16 грудня 2005 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 2312, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1- МИ № 088259 (а.с.6). Від спільного шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-МИ №024504.(а.с.8). Судом встановлено, що через різні погляди на життя та погані взаємовідносини сторони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. З березня 2007 року сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету та проживають окремо. Шлюб між сторонами існує формально. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та малолітнього сина, а тому шлюб між сторонами слід розірвати, малолітню дитину залишити проживати з позивачкою. Що стосується стягнення аліментів, то такі позовні вимоги також підлягають до задоволення. А саме, згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідач [PERSON], як батько малолітнього [PERSON] зобовязаний утримувати малолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 ч. 1 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, тощо. При цьому судом встановлено, що у відповідача інших непрацездатних членів сімї чи дітей, яких він повинен утримувати за законом або судовим рішенням немає, чого не заперечував в судовому засіданні сам відповідач. Ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При цьому, суд вважає, що аліменти в даному випадку слід стягувати з відповідача саме у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач не отримує регулярного доходу. На підставі викладених обставин, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів підлягає до задоволення, а саме відповідач [PERSON], як батько малолітнього [PERSON] зобовязаний сплачувати на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 14.05.2013 року до настання його повноліття. Крім цього, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved