Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-27 00:00:00

6 грудня 2012 року, позивачі [PERSON] та [PERSON], звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому просили суд, визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, усунути перешкоди з її боку у користуванні житловим будинком та зобовязати Овідіопольський РС ГУДМС України в Одеській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Миру, 43, у звязку з належністю їм на праві приватної спільної часткової власності вказаного будинку та не проживанням відповідачки, яка є їм сторонньою особою, за вказаної адресою з моменту реєстрації, тобто з 29.05.2008 р. Представники позивачів, приймаючи участь в судовому засіданні позов підтримали повністю, однак в подальшому в судове засідання не з`явилися і разом із позивачами, надіславши на адресу суду свої письмові заяви, в яких посилаючись на ч. 2 ст. 158 ЦПК України, повністю підтримали позов, просили його задовольнити та справу слухати без їх участі (а.с. 27-28,31-32,34). Представник відповідача Овідіопольського РС ГУДМС України в Одеській області, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи, був повідомлений належним чином, однак надіслав суду заяву, в якій просив суд, розглянути вказану справу без його участі (а.с. 19,20). Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, особисто під розписки, причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала (а.с. 25,26). Заслухавши пояснення представників позивачів, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи : розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Приписами статті 61 ЦПК України передбачено обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст.ст. 355,356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, розпорядження своїм майном. Статтями 71,72 ЖК України передбачено при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Частиною 3 статті 116 ЖК України передбачено осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням, до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно із ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд : продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд встановив, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, позивачці [PERSON], на підставі ухвали Овідіопольського райсуду Одеської області № 1521/2666/12 від 25.06.2012 р. на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частина, а позивачу [PERSON] на підставі тієї ж ухвали суду належить 2/3 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Миру, 43 (а.с. 10). Згідно штампу у паспорті відповідачки [PERSON], остання зареєстрована за адресою : [INFO] з 29.05.2008 р. (а.с. 9). Відповідно до рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 08.02.2011 р., яке набрало законної сили 19.02.2011 р., судом було відмовлено у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до Овідіопольської с/р, [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визначення права власності в порядку спадкування за законом (а.с. 14). Згідно рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 27.07.2011 р., яке набрало законної сили 08.08.2011 р. було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.02.2010 р., видане відповідачці [PERSON] на 1/6 частку будинку та свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.02.2010 р., виданого [PERSON] на 1/6 частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Миру, 43 (а.с. 15). В судовому засіданні, позивачі та їх представники пояснили суду, що відповідачка не є їх родичкою чи членом їхньої сім`ї та з нею будь-якої угоди чи домовленості щодо оплатного чи безоплатного користування будинком, між позивачами та нею ніколи не існувало та не укладалось і на сьогодні, як це вбачається з позову, відповідачка не бажає добровільно залишити належний позивачам житловий будинок за вказаною адресою. Як вбачається з матеріалів позову - реєстрація відповідачки у будинку позивачів, тягне за собою додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, неможливість отримати субсидії, а також перешкоджає позивачам у повній мірі реалізувати своє законне право власників будинку за продаж будинку та вільного ним розпорядження і користування по закону. На думку суду, в даному випадку має місце спір про захист законного права власності позивачів, як власників житлового будинку - з боку відповідачки [PERSON], яку слід визнати такою, що втратила право користування спірним будинком, шляхом виселення і зняття з реєстраційного обліку. З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved