Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» 16 жовтня 2012 року звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення (а.с.3-6). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору №DNG0GI0000004878 від 04 квітня 2008 року відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 227 250,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за користування з кінцевим терміном повернення 04 квітня 2033 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачки за кредитним договором між сторонами 04 квітня 2008 року було укладено договір іпотеки № DNG0GI0000004878 відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: 2-кімнатну квартиру загальною площею 88,30 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В порушення умов кредитного договору позичальник [PERSON] несвоєчасно і не у повному розмірі здійснювала повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів у порядку і на умовах встановлених кредитним договором, у зв'язку із чим станом на 30 липня 2012 року має заборгованість по кредитному договору № DNG0GI0000004878 від 04 квітня 2008 року всього у розмірі 717 541,69 грн., з якої: - 224 977,28 грн. - заборгованість по кредиту; - 239 218,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 188 115,09 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: - 65 231,06 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути із позичальника [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNG0GI0000004878 від 04 квітня 2008 року в сумі 717 541,69 грн., звернути стягнення на квартиру загальною площею 88,30 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки позивачем з укладанням від імені відповідачки договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити відповідачку та інших осіб, які зареєстровані і проживають у квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Дніпропетровська. Представник позивача, діючий за довіреністю, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник відповідача, діюча на підставі договору про надання юридичної допомоги адвокат - [PERSON], в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначила те, що позивачем необґрунтовано було двічі підвищено процентну ставку за кредитним договором, що свідчить про порушення умов кредитного договору. А також те, що заборгованість відповідачки має місце, у зв'язку із незаконними діями банку з підвищенням відсоткової ставки в односторонньому порядку. Просила у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вступна та резолютивна частина рішення проголошена в судовому засіданні 27 лютого 2013 року, повний текст рішення складений 04 березня 2013 року. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу дострокового повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання. Суд, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору про іпотечний кредит №DNG0GI0000004878 від 04 квітня 2008 року, банк зобов'язався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 227 250,00 грн., а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 15,00%річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, а також, винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, зі строком користування кредитом до 04 квітня 2033 року. Кредит надавався на придбання у власність окремої квартири з метою постійного проживання, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.13-17). Відповідно до п.2.4. кредитного договору, позичальник зобов'язується щомісячно до 4 числа кожного місяця, починаючи з наступного дня після укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не меншу 2 947,47 грн., шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № 29093059235640. Згідно п. 6.2., 6.4. кредитного договору, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п 1.1, 2.4 цього договору, позичальник сплачує кредитору відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від зазначеного у п.п.1.1., нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. При порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п. 2.4, 6.2 даного договору, кредитор має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити кредитору пеню в розмірі 0,15 від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. За змістом п.п. 6.5. кредитного договору, при непогашенні кредиту в строки, зазначені п.п. 1.1., 2.4. цього договору, заборгованість у частині вчасно погашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нараховується пеня відповідно до умов п.п. 6.2, з дати виникнення простроченої заборгованості Відповідно до наданих позивачем розрахунків, у підтвердження обставин та позовних вимог, вбачається, що поточний залишок заборгованості [PERSON] за кредитним договором станом на 30 липня 2012 року складає 717 541,69 грн.(а.с. 9-12). Водночас, як вбачається із цього ж розрахунку, впродовж дії кредитного договору відсоткова ставка за кредитом станом на 07.07.2008 року складає 15,00 %, але вже станом на 04.08.2008 року складає 25,08%, станом на 01.02.2009 року складає 30,00%. Отже, позивач в односторонньому порядку підвищив відсоткову ставку за кредитним договором № DNG0GI0000004878 від 04 квітня 2008 року, про що належним чином не повідомив відповідача, тим самим порушивши умови договору. Відповідно до п.п. 8.9 кредитного договору, сторони погодили, що протягом дії цього договору кредитор, відповідно до умов договору може змінити розмір відсоткової ставки в сторону збільшення, у разі: а) порушення позичальником кредитної дисципліни; б) погіршення фінансового стану позичальника; в) здійснення поточних коливань відсоткових ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ, підвищення ставки за кредитами Кредиторів України у відповідні валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки більш ніж на 3 відсоткових пункту за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду відсоткової ставки. Кредитор не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру відсоткової ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової відсоткової ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа на адресу позичальнику. Про наявність заборгованості перед банком відповідачка повідомлялась за допомогою досудової вимоги № 30.1.0.0/2- від 14 червня 2012 року, в якій банк вимагав повернення суми кредиту за кредитним договором у вигляді простроченої заборгованості у розмірі 628 175,25 грн.. Вказана прострочена заборгованість не відповідає наданим до суду розрахункам заборгованості [PERSON] та ніяк не підтверджена позивачем. Відповідно до наданих розрахункових квитанцій, відповідачка належним чином сплачувала платежі визначені умовами кредитного договору (а. с. 23, 76-88,103-140). У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 525 ЦПК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п.п. 5.2.4 кредитного договору, кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором або за іпотечним договором, в тому числі, але не виключно у випадку прострочення сплати чергового платежу за кредитом та відсотків за користування кредитом понад двох місяців. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами 04 квітня 2008 року було укладено договір іпотеки № DNG0GI0000004878, відповідно до умов якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: 2-кімнатна квартира зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном загальною площею 88,30 кв.м., житловою площею 35,90 кв.м., в житловому будинку літ.А-3, що складається: 1-коридор, 2-туалет, 3-ванна, 4,5,6-коридор, 7-житлова, 8-кухня, 9-житлова, 10-коридор, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а. с. 19-22). У відповідності до п. 4.1 договору іпотеки, іпотеко держатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов'язань, вони не будуть виконані (виконані неналежним чином) та у випадку, якщо інформація або документи, надані іпотекодавцем при укладенні цього договору, виявляться недостовірними та/або недійсними, а також у випадках передбачених п. 5.2.4 кредитного договору. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Будь-яких інших відповідних належних та допустимих доказів, в обґрунтування порушення позичальником умов кредитного договору позивач суду не надав, незважаючи на неодноразове роз'яснення у судовому засіданні покладеного обов'язку щодо доказування позовних вимог, у зв'язку із чим, суд приходить до висновку щодо недоведеності вимог позивача з приводу порушення обсягу його прав з підстав наведених у позові, тому вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Оцінюючи здобуті по справі докази за внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції розглянувши даний спір в межах позовних вимог, приходить до висновку, що у судовому засіданні позивач у повному обсязі не довів ні обставин виконання зі своєї сторони умов п.1.1. Кредитного договору щодо надання позичальнику кредитних коштів у сумі 227 250,00 грн., ні обов'язку позичальника їх достроково повернути. Суд вважає, що реалізація позивачем права на звернення до суду із вимогою дострокового стягнення за рахунок предмета іпотеки заборгованості по кредиту, термін повернення якої в силу положень п.1.3. кредитного договору для позичальника не настав, є такою, що не відповідає порядку, визначеному умовами договору іпотеки № DNG0GI0000004878, у зв'язку із чим позовні вимоги позивача до [PERSON] є необґрунтованими та незаконними. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд враховує, що позивач від сплати судових витрат не звільнений, його позовні вимоги не належать до задоволення, у зв'язку із чим відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed