Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача про стягнення заборгованості обґрунтовуючи їх тим, що 30 травня 2011 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, що підтверджується письмовою розпискою, за яким відповідач отримав у борг гроші в сумі 142000 грн., які зобовязувався повернути до 30 травня 2012 року, оскільки в добровільному порядку відповідач борг не повертає, тому з останнього позивач просить стягнути заборгованість в сумі 142000 грн. та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 1775 грн. в судовому порядку. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просить їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, від нього до суду не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, та не надійшло інформації про причини неявки, тому його неявка в судове засідання визнана судом без поважних причин, і зі згоди позивача, та у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення у справі. Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином та у строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а також інших актів законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладений з моменту передачі грошей. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем 30 травня 2011 року було укладено договір позики, згідно якого відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] в позику гроші в сумі 142000 грн. терміном на один рік до 30 травня 2012 року, що підтверджується письмовою розпискою, яку позичальник підписав особисто (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повертає суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, тобто сплатити також три проценти річних від простроченої суми, отже заборгованість за договорами позики становить 143775 грн. (142000х3% :12х5=1775грн.). Наявність у позивача розписки про отримання відповідачем позики та відсутність доказів, які б могли свідчити про повне виконання останнім як позичальником своїх зобов'язань за договором, є підставою для задоволення судом позовних вимог відповідно до ст. 1047-1050 ЦК України щодо стягнення заборгованості за вказаними договорами. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в сумі 1420, 00 грн.

Outcome: approved