Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-12 00:00:00

До суду Жовтневого району м. Харкова з позовними вимогами звернувся [PERSON] та просив суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду у розмірі 7021 гривен 63 копійки, що були завдані в результаті ДТП та її наслідками. Обґрунтовані були позовні вимоги тим, що 06 березня 2009 року з вини відповідача [PERSON], який керував в м. Харкові автомобілем БМВ 318, державний номер АХ 25-66, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був значно пошкоджений належний позивачу автомобіль [PERSON]. В результаті цих подій позивачу була завдана матеріальна шкода яка складається: 19298,17 гривен - ремонт автомобіля у філії ВАТ "Харків-Авто" СТО-3; 3119,57 гривен - ремонт автомобіля у філії ВАТ "Харків-Авто" СТО-3; 200 гривен - послуги евакуатора; 1799,53 гривен - величина втрати товарної вартості; 250 гривен - оплата вартості товарознавчої експертизи ТОВ "Інкон-Капітал"; 05,00 гривен - послуги банку на оплату експертизи; 20,00 гривен - послуги банку за отримання довідки; 500,00 гривен - сума франшизи, яка вирахувана при отриманні страхового відшкодування; 224,00 гривен - відшкодування понесених позивачем витрат оплату держмита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи при першому зверненні до суду. В судовому засіданні позивач по справі підтримав свої вищенаведені позовні вимоги та пояснив, що страховою компанією ЗАТ СК "ВУСО" йому частково була відшкодована шкода у розмірі 16377 гривен. Крім того, відповідач добровільно на підставі власноручно написаної розписки відшкодував йому 4000 гривен. Таким чином, невідшкодованими залишились витрати у розмірі 5030,55 гривен. При цьому позивач наполягав на стягненні з відповідача суми знецінення внаслідок інфляції у розмірі 963,35 гривен та втраченої вигоди у розмірі 1019,73 гривен. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, пояснивши, що він не був присутнім при проведенні товарознавчої експертизи, а тому не довіряє висновку і вважає, що винен відповідачу тільки приблизно 1 000 гривень. В подальшому відповідач в судові засідання не являвся, надав суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Проаналізувавши вищенаведені пояснення сторін та дослідивши надані суду та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступних обставин. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях По суті справи судом достовірно встановлено, що 06 березня 2009 року о 08 годині 25 хвилин на перехресті вул.Основянської та вул. Греківської в м. Харкові за участю автомобілів БМВ 318, державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], ДЕУ [PERSON], державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], Камаз, державний номер384-50 ХА, під керуванням водія [PERSON], сталася дорожньо-транспортна подія. Як вбачається з постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова про адміністративне правопорушення від 22.04.2009 року вказана дорожньо-транспортна подія сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] п.п.8.7.3. Правил дорожнього руху України, в зв'язку з чим на останнього було накладено адміністративне стягнення у розмірі 340 гривен. (а.с. ). Порушень правил дорожнього руху з боку водіїв [PERSON] та [PERSON] не встановлено. [PERSON] зазначену постанову до суду не оскаржив. Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. [PERSON] в жовтні 2009 року звернувся до Жовтневого районного суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної йому внаслідок ДТП. Хвалою суду від 05.10.2009 року по справі № 2-4964/2009 було відкрите провадження, однак в подальшому на підставі ч.5 ст.207 ЦПК України, тобто за заявою позивача, ухвалою суду від 22 грудня 2009 року такий позов був залишений без розгляду. Як пояснив в судовому засіданні [PERSON], та чого не заперечував і відповідач [PERSON], така заява позивачем була надана суду з тих підстав, що між сторонами була укладена усна мирова угода про добровільне відшкодування матеріальних збитків постраждалому [PERSON] [PERSON] на підтвердження своїх зобов*язань про відшкодування шкоди склав письмову розписку, однак з 5000 гривень, які зобов*язався сплатити до 30.04.2010 року сплатив тільки 4000 гривень (а.с. ) Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частина 2 статті 1187 ЦК України зазначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається з звіту №32/03/09 про оцінку вартості матеріального збитку висновку експерта, вартість відновлювального ремонту складає 19927,45 гривень, з яких вартість матеріального збитку складає 18687, 25 гривень, величина втрати товарної вартості 1799,53 гривень (а.с. 5-10). Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пункт 1 частини 2 вказаної статті визначає, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В обґрунтування позовних вимог в частині того, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки ДЕУ [PERSON], державний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП значно перевищує суму страхового відшкодування позивач посилаються на акти виконаних робіт №3А-0002821 від 30.04.2009 року та №3А-0004386 від 26.06.2009 року, згідно яких загальна вартість ремонту автомобіля склала 22417,74 гривень, які були сплачені позивачем у касу підприємства "Харків-Авто"СТО-3. (а.с. ). З наданих позивачем документів вбачається, що позивачем також було сплачено 200 гривен за послуги евакуатора, 250 гривен по оплаті за проведення вказаного дослідження, а також 25 гривен - за банківські послуги та 30 грн. - за направлення телеграми. (а.с. ). Оскільки зазначені витрати підтверджені позивачем документально, вони безумовно мають бути відшкодовані за рахунок відповідача. Як вбачається з довідки Харківської обласної філії АКБ Укрсоцбанку на картковий рахунок 26250860009637, відкритий на ім*я [PERSON] ВУСО ЗАТ СК була зарахована сума у розмірі 16377,72 гривень в якості страхового відшкодування. (а.с. ) У відповідності до ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Приймаючи до уваги, що судом розглядається питання про відшкодування матеріальної шкоди, розмір якої встановлений товарознавчою експертизою, а не в межах страхового відшкодування, суд в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування 500 гривень відмовляє. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналізуючи з правової точки зору приведені вище обставини, суд вважає об`єктивно встановленим факт заподіяння [PERSON] матеріальної шкоди позивачу, а тому його вимоги щодо відшкодування такої шкоди в цілому суд вважає такими, що відповідають чинному законодавству України та підлягають задоволенню в частині доведеного розміру такої шкоди в розмірі 4815,27 гривен. При цьому, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача витрат по оплаті держмита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи при першому зверненні до суду у розмірі 224 гривен задоволенню не підлягають, оскільки позов [PERSON] не було вирішено по суті та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 грудня 2009 року було залишено без розгляду, а тому відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, вказані судові витрати не підлягають стягненню з відповідача. Разом з тим, суд не може погодитися з позовом в частині стягнення збитків, щодо упущеної вигоди у розмірі 1019,73 гривен, оскільки відшкодування збитків є мірою відповідальності за порушення грошового зобов'язання, а між сторонами по справі виникли правовідносини, щодо відшкодування майнової шкоди. Також, суд не вбачає підстав у задоволення вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача 963,35 гривен в якості суми знецінення внаслідок інфляції, оскільки відповідно до ст.2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. У відповідності до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з зазначених положень закону суд стягує з відповідача на користь [PERSON] 120,00 гривень сплачені останнім в якості витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи та 49,00 гривень, як часткове повернення сплаченого державного мита при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial