Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що в належній їй квартирі [ADDRESS] зареєстровані на підставі договору найму відповідачі, але за місцем реєстрації вони не проживають, а тому позивач просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням вказаної квартири в звязку з тим, що вони не проживають в ній більше шести місяців без поважних причин. До початку розгляду справи по суті позивачкою було надано письмову заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням вказаної вище квартири в звязку з переїздом на інше постійне місце проживання на підставі ст.107 ЖК України. Відповідачі до суду не зявилися, надіслали письмову заяву, в якій просили суд розглянути справу без їхньої участі, вказали на те, що з позовними вимогами згодні. За п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, судом встановлено, що позивачці належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS], що стверджується копією договору дарування квартири, який було посвідчено державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON] 02.02.2001 року та зареєстровано в реєстрі № 1-456. Згідно довідки КП Білоцерківської міської ради «Житлово-експлуатаційна контора № 7» від 28.10.2011 року у вказаній вище квартирі зареєстровані позивачка, її син [PERSON] [INFO] та відповідачі по справі. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі були зареєстровані у вказаній квартирі і набули права на користування квартирою на підставі договорів найму, які були ними укладені з позивачкою, як власником квартири, і зареєстровані в КП «ЖЕК № 7», а саме: [PERSON] уклав договір найму 19.01.2009 року строком до серпня 2009 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON] уклали договори найму 18.03.2010 року строком на один рік. Наведене стверджується копіями договорів найму житла. Згідно ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сімї не звільняє їх від виконання обовязків за договором найму жилого приміщення. Як пояснила позивач, відповідачі ще до закінчення строку договорів найму в даній квартирі не проживають, обовязків щодо оплати за житло та комунальні послуги згідно умов договорів найму не виконують, вони виїхали для проживання в Черкаську область, але з реєстрації у належній їй квартирі не знялися. З акта № 12 від 27.10.2011 року в матеріалах справи, який складено заступником начальника та майстром ЖЕК № 7 в присутності сусідів позивачки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підписали цей акт, слідує, що відповідачі за період з квітня 2010 року і на дату перевірки не проживають в [INFO], проживають в іншій області України. Про те, що відповідачі проживають в іншому населеному пункті, свідчить і той факт, що лист від них надійшов на адресу суду з Черкаської області, а своїм місцем проживання відповідачі вказали [ADDRESS]. Відповідно до ст.107 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сімї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі набули права на користування належною позивачці квартирою на підставі договорів найму, строк дії яких закінчився і не був продовжений у визначеному законодавством порядку, але наймачі ще до закінчення строку дії цих договорів вибули на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, а тому суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин згідно аналогії закону норми ст.107 ЖК України щодо визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, у разі вибуття на інше постійне місце проживання. А тому суд вважає за можливе прийняти до уваги визнання позову відповідачами, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, та визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням вказаної вище квартири. Враховуючи наведене та

Outcome: approved