Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою в якій вказує, що відповідач є власником земельної ділянки №56 у Садівничому товаристві Політехніка, відповідно до державного акту від 18 січня 1994 року серії ДН№3211, який зареєстровано по Галицинівській сільській раді в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №219. [PERSON] не користується своєю земельною ділянкою понад 15 років. За цей час відповідачем не сплачувались членські внески, а також земельний податок. У звязку з тим, що земельна ділянка надавалась садовому товариству, то за рахунок власних коштів товариства сплачувався земельний податок за відповідача. Таким чином, до позивача фактично перейшло право звернутися до суду із позовною заявою про позбавлення відповідача права власності. Відповідач також не зявляється на власну земельну ділянку, не оброблює її, земельна ділянка поросла бурянами. Рішенням загальних зборів членів Садового товариства Політехніквід 02.05.2008 року було прийнято рішення про виключення відповідача з членів товариства, з позбавленням її права користування земельною ділянкою. Позивач до суду зявився, свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі Відповідач до суду не зявилася, про час і дату судового засідання повідомлена належним чином. Вислухавши думку позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст..125. ЗКУ право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст.. 126 ЗКУ право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.. 35 ЗКУ громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо. 4. До земель загального користування садівницького товариства належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами загального користування. Землі загального користування садівницького товариства безоплатно передаються йому у власність за клопотанням вищого органу управління товариства до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчує право на земельну ділянку. 5. Приватизація земельної ділянки громадянином - членом садівницького товариства здійснюється без згоди на те інших членів цього товариства. 6. Використання земельних ділянок садівницьких товариств здійснюється відповідно до закону та статутів цих товариств. Відповідно до ст.. 91 ЗКУ 1. Власники земельних ділянок зобов'язані: а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Відповідно до ст.. 143 Земельного кодексу України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об'єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров'ю населення) в терміни, встановлені вказівками спеціально уповноважених органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов'язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст.. 140 ЗКУ підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідально до ст. 158 ЗКУ земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. 2. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. 3. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. 4. Органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів вирішують земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів. 5. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Відповідно до ст.. 160 ЗКУ сторони, які беруть участь у земельному спорі, мають право знайомитися з матеріалами щодо цього спору, робити з них виписки, брати участь у розгляді земельного спору, подавати документи та інші докази, порушувати клопотання, давати усні і письмові пояснення, заперечувати проти клопотань та доказів іншої сторони, одержувати копію рішення щодо земельного спору, і, у разі незгоди з цим рішенням, оскаржувати його. Відповідно до п. 5 Постанови ПВСУ №7 від 16.04.2004 року Про практику застосування судами земельного законодавствапри розгляді цивільних справ у випадках, коли вимоги пов'язуються з визнанням права на земельну ділянку, встановленням порядку користування земельною ділянкою чи усуненням перешкод у цьому, іншими вимогами з приводу земельної ділянки чи розташованої на ній нерухомості, зокрема про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням земельного законодавства, суди обов'язково застосовують правила про виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) Відповідно до п. 8 ППВСУ вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК ( 2768-14 ). У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними. У разі пред'явлення до органу виконавчої влади або місцевого самоврядування позову про незаконність припинення права землекористування через відсутність судового рішення про вилучення земельної ділянки відповідач вправі пред'явити зустрічний позов про таке вилучення, а суд має розглянути його разом із первинним позовом. Відповідно до ст.. 153 ЗКУ власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є власником земельної ділянки №56 у Садівничому товаристві Політехнікавід 18 січня 1994 року серії ДН№3211, який зареєстровано по Галицинівській сільській раді в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №219. Відповідно до довідки СТ Політехнік, заборгованість [PERSON] за членськими зборами складає 2430 грн. Таким чином, відповідачем порушуються норми п. 15 Статуту СТ Політехнік. Відповідно до довідки СТ Політехнік, заборгованість [PERSON]А за податком на землю, який сплачено за рахунок власних коштів, складає 75 грн. Таким чином, відповідачем порушуються норми ст.. 91 ЗКУ Відповідно до актів, складених головою СТ Політехнік, земельна ділянка №56 у цьому садовому товаристві не оброблюється з 1999 року. У 2012, 2011, 2010 році земельна ділянка №56 була засмічена побутовим сміттям та на ній зростали карантинні трави. Таким чином, відповідачем порушуються норми ст.. 35 ЗКУ і п. 15 Статуту СТ Політехнік.. Відповідно до довідки СТ Політехнік, капітальні споруди на земельній ділянці №56 у цьому садовому товаристві відсутні. Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею ДН №0019, садівничому товариству Донецького державного технічного університету Політехнікбуло виділено у постійне користування земельну ділянку площею 28,1 га, на якій розташована ділянка №56, яка належить [PERSON] Суд вважає, що при розгляді цієї справи належним позивачем є СТ Політехнік, так як спірна земельна ділянка знаходиться на території садового товариства, земельний податок за відповідача сплачується садовим товариством, шкода в наслідок засмічення земельної ділянки завдається садовому товариству. Таким чином, суд вбачає достатні підстави для припинення права власності на земельну ділянку №56 у Садівничому товаристві Політехнікавід 18 січня 1994 року серії ДН№3211, який зареєстровано по Галицинівській сільській раді в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №219, виданий на імя [PERSON], на підставі ст.. 35 п. 2, 6, ст.. 91 п. а, в, г, ст.. 143 п. а, б Земельного кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: approved