Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 12 червня 2011 року, близько 15-30 годині, [PERSON], керуючи скутером «Фада», без державного реєстраційного номеру, здійснював рух по вул.Дослідна станція з боку вул.Культурна у напрямку смт.Балабино в м.Запоріжжі. На задньому сидінні скутера в якості пасажира знаходилася позивач [PERSON] Під час виконання водієм скутера маневру повороту вліво, в районі будинку №1 по вул.Дослідній у м.Запоріжжі, відбулося зіткнення скутера з автомобілем «М2137»під керуванням водія [PERSON], який рухався у попутному напрямку. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди за участю двох джерел підвищеної небезпеки під керуванням водіїв [PERSON] та [PERSON], пасажиру скутера позивачу [PERSON] завдані численні тілесні ушкодження. Постановою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13.12.2011 року кримінальна справа по звинуваченню [PERSON] у скоєнні ним злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрита внаслідок його примирення з потерпілою [PERSON] Водій скутера після дорожньо-транспортної пригоди надав матеріальну допомогу та моральну підтримку [PERSON], купував медичні препарати, доглядав, готував їжу, тому вона до нього претензій матеріального та морального характеру не має. Інший водій [PERSON] ніяких дій спрямованих на добровільне відшкодування завданої ним шкоди не вчинив по сьогоднішній день. Зважаючи не те, що після винесення постанови про закриття кримінальної справи [PERSON] продовжувала хворіти, нею понесені затрати на медичні препарати та лікування на загальну суму 2523,41 гривень, а також їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 7000 гривень, яка виразилась в порушенні його звичайного устрою життя, морально-психологічного хвилювання у звязку з тим, що відповідач тривалий час не відшкодовує їй шкоду та байдуже відноситься до її здоровя, загостренням хронічних захворювань та поганим самопочуттям. В добровільному порядку відповідач відмовився відшкодовувати завдану позивачу шкоду, тому вона просить суд стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 7000 гривень та матеріальну шкоду в розмірі 2523,41 гривень. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, у звязку з тим, що він є необґрунтованим та незаконним, а також зазначили, що вина у діях водія автомобіля «М2137»[PERSON], який був учасником ДТП, у якій постраждала позивач, відсутня. Крім того, були водієм скутера були допущені численні порушення Правил дорожнього руху, які знаходяться у причинному звязку з наслідками ДТП. Також Постановою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13.12.2011 року, згідно якої встановлені обставини, які не підлягають доказуванню, а саме те, що позивач по даній справі будучи потерпілою заявляла суду, що матеріальні та моральні збитки їй відшкодовані повністю. Крім того, [PERSON] та [PERSON] є подружжям, а отже вони зобовязані утримувати один одного, в силу положень Сімейного кодексу України. Заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 12 червня 2011 року, 15-30 годині, [PERSON], керуючи скутером «Фада», без державного реєстраційного номеру, здійснював рух по вул.Дослідна станція з боку вул.Культурна у напрямку смт.Балабино в м.Запоріжжі. На задньому сидінні скутера в якості пасажира знаходилася позивач [PERSON] Під час виконання водієм скутера маневру повороту вліво, в районі будинку №1 по вул.Дослідній у м.Запоріжжі, відбулося зіткнення скутера з автомобілем «М2137»під керуванням водія [PERSON], який рухався у попутному напрямку. Згідно постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13.12.2011 року кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні ним злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрита внаслідок його примирення з потерпілою [PERSON]. Також встановлено, що потерпілій [PERSON], в результаті ДТП завдано тілесних ушкоджень середньої тяжкості та на час розгляду вказаної кримінальної справи, вона будь-яких претензій матеріального та морального характеру до винуватця ДТП не має, оскільки завдані їй збитки відшкодовані в повному обсязі. Вказана постанова суду набула законної сили (а.с.5-9). Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно п.1 ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи. Згідно ч.1 ст.1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Частиною третьою ст.23 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, оцінуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, які позивач оцінив у сумі 7000 гривень, суд виходить з характеру й обсягу страждань, моральної шкоди у вигляді змін нормального ритму життя, морально-психологічного хвилювання у звязку із спричиненням тілесних ушкоджень, виходячи із засад виваженості та справедливості, відповідно до вимог ст.1167 Цивільного кодексу України суд вважає позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягаючими частковому задоволенню у розмірі 4000 гривень. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить з наступного. Факт лікування та оздоровлення [PERSON] після винесення постанови у кримінальній справі підтверджується: довідкою від 23.04.2012 року, виданою Комунальною установою «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя», згідно якої [PERSON] знаходилася на лікуванні у відділенні політравми у період з 19.03.2012 року по 21.03.2012 року (а.с.10); випискою з історії хвороби №4449 (а.с.11); відповіддю Комунальної установи «Міська лікарня №7»від 08.05.2012 року №01-14/592, наданою на запит адвоката [PERSON] (а.с.12-13) та випискою з амбулаторної карти від 03.05.2012 року (а.с.14). На підтвердження розміру коштів витрачених на лікування та оздоровлення, вже після винесення постанови у кримінальній справі [PERSON] надала суду платіжні документи (а.с.15-18) на загальну суму 2523,41 гривень (60,60 гривень + 126,80 гривень + 229,41 гривень + 16,31 гривень + 123,84 гривень + 126,97 гривень + 60,71 гривень + 145,16 гривень + 85,96 гривень + 319,74 гривень + 37,53 гривень + 50,86 гривень + 990,00 гривень + 149,52 гривень). Судом встановлено, що дати їх оформлення збігаються з часом, коли [PERSON] перебувала на лікуванні та оздоровленні після травм, отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Доказів на підтвердження зворотного, відповідач по справі та його представник суду не надали, доводи позовної заяви в цій частині не спростували. Відповідно до ч. 2 ст. 1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно з розясненнями, викладеними в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємоповязаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Таким чином, факт заподіяння [PERSON] майнової та моральної шкоди в результаті взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, автомобілів під керуванням водіїв [PERSON]Л та [PERSON], виключає можливість застосування до спірних правовідносин заперечення відповідача та його представника, про те що вказаний спір має бути вирішений згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, у той час як питання відшкодування шкоди, завданої іншим особам у наслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, регулюється нормою ч.2 ст.1188 ЦК України, за якою цивільно-правова відповідальність наступає незалежно від вини осіб, які спільно завдали шкоди. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Отже, передбачений п.1 ч.1 ст.1187 ЦК України принцип вини застосовується у відносинах між володільцями джерел підвищеної небезпеки. У відносинах же між володільцями кількох джерел підвищеної небезпеки, якими завдано шкоди, та третіми особами, яким володільці джерел підвищеної небезпеки спільно завдали шкоди, діє принцип відповідальності володільців цих джерел незалежно від їх вини (ч.2 ст.1188 ЦК України). Оскільки водії [PERSON]Л та [PERSON] несуть солідарну відповідальність перед потерпілим, останній вправі згідно ч.1 ст.543 ЦК України вимагати виконання обовязково частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо. За наведеного суд доходить висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2523,41 гривень підлягають задоволенню. Отже, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає за можливе задовольнити позов частково. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач просив суд про стягнення з відповідача 2523,41 гривень (ціна позову щодо матеріальної вимоги). Позов у цій частині задоволено повністю, а отже з відповідача в дохід держави повинен бути стягнутий судовий збір у розмірі 214,60 гривень. Крім того, позивач просив суд про стягнення з відповідача 7000 гривень (ціна позову щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди). Позов у цій частині задоволено частково, в розмірі 4000 гривень, а отже пропорційний розрахунок судового збору має такий вигляд: 107,30 гривень х 4000 гривень / 7000 гривень = 61,31 гривень, які підлягають стягненню з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволеної частини вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог у розмірі 275,91 гривень (214,60 + 61,31). Враховуючи вищенаведене,

Outcome: partial