Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-09 00:00:00

Позивач ПАТ Центренергов особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції (далі ПАТ Змїївської ТЕС) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків у розмірі 5 575,63 гривень, посилаючись на те, що результатами планової ревізії фінансово-господарської діяльності Зміїівської ТЕС ПАТ Центренерго було встановлено, що за період з 01 квітня 2008 року по 01 липня 2011 року на Зміївській ТЕС мало місце безпідставне списання палива на роботу транспортних засобів у вихідні та святкові дні. Ревізією з питань використання пального на роботу легкового автотранспорту у святкові, вихідні та інші неробочі дні було встановлено, що відповідно до наказів по підприємству про керування службовими легковими автомобілями керівникам підприємства та структурних підрозділів в будь-який час доби, а також у вихідні та святкові дні дозволено керування службовими легковими автомобілями певним категоріям працівників Зміївської ТЕС, яке повязано з виробничою необхідністю, для оперативного вирішення питань з тепло-енергозбереженням. При виїзді на лінію їм при собі треба мати посвідчення водія, реєстраційній документи на транспортний засіб, подорожній лист, тощо. При співставленні даних подорожніх листів на роботу автотранспорту у вихідні та святкові дні з даними табелів обліку робочого часу щодо фактично відпрацьованого водіями встановлено, що водії у вихідні та святкові дні не працювали та нарахування заробітної плати за роботу у вихідні та святкові дні по підприємству не проводилося. У звязку з тим, що автомобіль [NUMBER] закріплений за відповідачем [PERSON] такими діями була завдана матеріальна шкода підприємству на суму 5575,63 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути з відповідача судовий збір . Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності у судове засідання не з`явилась, надала заяву до суду, про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву до суду про розгляд позову за його відсутності, проти позову заперечує з підстав не доведеності позовних вимог позивачем, про що надав письмові заперечення (а.с. 37). Представник третьої особи Контрольно-ревізійного відділу в Зміївському районі Харківської області, у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив. Дана обставина не перешкоджає розгляду справи по суті. У звязку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Законодавець в п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків зазначив факт завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Тобто, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є юридичний склад, до якого входять дія (бездіяльність) особи, наявність шкоди та причинного звязку між дією та шкодою, що виникла. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З аналізу зазначеної норми вбачається, що особа несе обовязок по відшкодуванню шкоди лише при наявності таких умов у їх сукупності: 1) дія (бездіяльність) особи, яка заподіяла шкоду повинна бути неправомірною; 2) наявність самої шкоди; 3) наявність вини особи, у заподіянні цієї шкоди; 4) наявність безпосереднього причинного звязку між неправомірною дією (бездіяльністю) особи та шкодою. Судом встановлено, що [PERSON] дійсно працював на посаді виконуючого обов`язки директора ПАТ Змїївської ТЕС, має ненормований робочий день та за ним, на підставі наказів, закріплено транспортний засіб, що дає йому право використовувати його в інтересах підприємства. У якості доказів по справі на підтвердження своїх вимог представником позивача надані належно засвідчені копії подорожніх листів (далі листи), табеля з відмітками про явки та неявки на роботу за числами місяця (далі табель) та розрахунок сум списаного пального. З наданих доказів не вбачається, що [PERSON] неправомірно використовував транспортний засіб у певні дні. Крім того, подорожні листи видавалися самим підприємством, про що свідчать печатки. Достовірність чи недостовірність даних, внесених у вказані листи, сторонами не оспорюється. Дані табелю, також не можуть слугувати доказом вини [PERSON] у безпідставному списанні палива чи неправомірності його використання. Також, той факт, що за [PERSON] закріплено транспортний засіб не є підтвердженням вини відповідача у спричиненні матеріальної шкоди підприємству. Таким чином, у відповідності до вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України, позивачем не надано до суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував той факт, що в результаті дій (бездіяльності) відповідача [PERSON] підприємству спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 5 575,63 гривень; що дія (бездіяльність) [PERSON] використання транспортних засобів у дні, на які посилається позивач у позові, було неправомірним. З аналізу ст. 22 ЦПК України вбачається, що законодавець під шкодою розуміє: втрати, яких особа зазнала та яких зробила чи мусить робити для відновлення свого порушеного права; не отримані доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Позивачем не надано до суду доказів, які б свідчили, що в результаті дій (бездіяльності) саме [PERSON] підприємство зазнало майнових втрат чи не отримало доходи, які повинно було отримати у розмірі 5 575, 63 гривень. Крім того, позивачем не надано доказів того, що [PERSON] не виконував свої обовязки належним чином, притягувався до дисциплінарної відповідальності. [PERSON] сплачувалась заробітна плата, відповідно до діючого законодавства України , яка гарантована Конституцією України, що свідчить про відсутність доказів вини відповідача у спричиненні матеріальної шкоди позивачу. Не надано доказів, які б підтверджували наявність причинного звязку між дією (бездіяльністю) [PERSON] та наслідками у вигляді спричинення матеріальної шкоди. Посилання представника позивача на результати планової ревізії фінансово-господарської діяльності Зміївської ТЕС ПАТ Центренерго, яка проводилась контрольно-ревізійним відділом в Зміївському районі Харківської області, як на доказ вини [PERSON] у спричиненні матеріальної шкоди позивачу, суд не приймає як належний доказ даної обставини, що відповідає вимогам ст. 58 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо спричинення йому матеріальної шкоди [PERSON] у розмірі 5 575,63 гривень є надуманими та такими, що не підтверджені належними та допустимим доказами, а тому відсутні правові підстави у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed