Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що на адресу позивача надійшла позовна заява відповідача, в якій ЗАТ КБ Приват Банк в обґрунтування своїх вимог посилається на кредитний договір № DN81AR0270109 від 25.06.2007 року та Договір застави № \\~DN81AR0270109 від 25.06.2007 року. Вказує, що згідно з приписами діючого законодавства кредитний договір, а також й договір застави мають бути підписані сторонами, що його укладали, але, як це вочевидь вбачається з кредитного договору та договору застави вказані договори підписані від імені позивача не ним, а іншою особою. Вказує, що для цього достатньо навіть звичайного порівняння наявних в них підписів з дійсним підписом [PERSON] ; більше того підписи є різними навіть на різних аркушах того ж самого кредитного договору та договору застави. Зазначене свідчить про їх підробку , що є підставою для визнання зазначених договорів недійсними; вказані підписи є сфальсифікованими, а відтак й умови кредитного договору та договору застави ним особисто не погоджувалися. Позивач вказує, що додатковим підтвердженням цього є також факт, що жодна із сторінок кредитного договору, крім останньої, не містить підпису та печатки повноваженої особи банку, а також те, що останні сторінки як кредитного договору, так й договору застави вочевидь є заміненими, оскільки увесь текст зазначених договорів чомусь викладено на російській мові, а останні сторінки цих же договорів з невідомих причин вже викладені на українській мові до того іншим набагато меншим шрифтом. Зазначене підтверджує, що вказані сторінки не готувалися одночасно, а були виготовлені в різний проміжок часу. Вказує, що крім зазначеного вище, як вбачається з змісту кредитного договору № DN81AR0270109 від 25.06.2007 року кредитором за вказаним договором є та відповідно кредитний договір було укладено ТОВ Авто кредит плюс, яка не є та не відноситься до фінансових установ. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит), тобто законом чітко визначено, що кредитні договори мають право укладати тільки банки або інші фінансові установи. Але як вбачається із змісту кредитного договору № DN81AR0270109 від 25.06.2007 року вказаний договір було укладено ТОВ Авто кредит плюс, яка не є та не відноситься до фінансових установ, що також є підставою для визнання його недійсним. Додатковим підтвердженням цього є той факт, що вказаний договір посвідчений не печаткою банку, а печаткою ТОВ Авто кредит плюс. Позивач також вказує, що зазначений вище кредитний договір, як зазначено в ньому, є договором споживчого кредитування і відповідно позивач за своїм правовим статусом за вказаним договором є споживачем кредитних послуг банку. В зв`язку із викладеними обставинами позивач просив кредитний договір № DN81AR0270109 від 25.06.2007 року та Договір застави № DN81AR0270109 від 25.06.2007 року, укладені від імені [PERSON] та ЗАТ КБ Приват Банк ( назва якого є ПАТ КБ Приват Банк) визнати недійсними з моменту їх укладання. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, представник позивача надав суду письмову заяву, в якій просив слухати справу в його відсутність, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує та надав суду письмові пояснення, в яких вказує, що загальною підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину хоча б однією стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України; позивач в своїй позовній заяві наголошує на тому, що кредитний договір № DN81AR0270109 від 25.06.2007 року та Договір застави № DN81AR0270109 від 25.06.2007 року він не підписував, відповідно умови кредитного договору та договору застави ним не погоджувалися. Зазначене прямо підтверджено висновком Київської незалежної експертизи від 05.11.2012 року, згідно якого встановлено, що підписи в кредитному договорі № DN81AR0270109 від 25.06.2007 року та Договорі застави № DN81AR0270109 від 25.06.2007 року виконані не [PERSON] , а іншою особою і вказаний висновок є письмовим, належним та допустимим доказом у розумінні вимог ст. ст. 57-59, 64 ЦПК України. Умови кредитного договору та договору застави позивачем не погоджувались. \\~Крім того як вбачається із змісту кредитного договору № DN81AR0270109 від 25.06.2007 року кредитором за вказаним договором є та відповідно кредитний договір було укладено ТОВ Авто кредит плюс, яка не є та не відноситься до банківських фінансових установ. Просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, в зв`язку із чим суд, враховуючи письмову заяву представника позивача Кондратова М.І. вважав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224-226 ЦПК України. Вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що згідно кредитного договору № DN81AR00270109 від 25.06.2007 року даний кредитний договір був укладений між Приватбанком та [PERSON] , відповідно до п. 7.1 якого банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 25.06.2007 року по 24.06.2014 року у вигляді не поновлюваної лінії на наступні цілі : 93\\~325,00 гривен на купівлю автомобіля, а також у розмірі 34,0 гривни для сплати за реєстрацію Предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2 на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № DN81AR00270109 від 25.06.2007 року, договором особистого страхування на строк до 24.06.2008 року у сумі 4852,90 грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 74566,0 грн. та у розмірі 33970,30 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.2 даного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,75% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,50% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 даного договору. Встановлено, що згідно Договору застави рухомого майна від 25.06.2007 року № DN81AR00270109, укладеного між Приватбанком та [PERSON] , за цим договором забезпечується виконання заставодавця за кредитним договором від 25.06.2007 року № DN81AR00270109. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до висновку № 0342 експертного почеркознавчого дослідження зображення підписів від імені [PERSON] , складеного 05 листопада 2012 року Київською незалежною судово-експертною установою за заявою [PERSON] про проведення почеркознавчого дослідження від 02.11.2012 року, підписи від імені [PERSON] , зображення яких містяться в електрографічній копії кредитного договору № DN81AR00270109 від 25.06.2007 виконані не [PERSON] , а іншою особою; підписи від імені [PERSON] , зображення яких містяться в електрографічній копії договору застави № DN81AR00270109 від 25.06.2007, виконані не [PERSON] , а іншою особою. Наведені обставини підтверджуються копіями кредитного договору № DN81AR00270109 від 25.06.2007 року, Договору застави рухомого майна від 25.06.2007 року № DN81AR00270109, висновком № 0342 експертного почеркознавчого дослідження зображення підписів від імені [PERSON] , складеного 05 листопада 2012 року Київською незалежною судово-експертною установою за заявою [PERSON] про проведення почеркознавчого дослідження від 02.11.2012 року, іншими матеріалами справи. У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. У відповідності до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У відповідності до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний право чин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний право чин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже з наведених положень Цивільного Кодексу України вбачається, що однією з підстав визнання правочину недійсним є відсутність вільного волевиявлення учасника правочину і відповідність його внутрішній волі. В контексті ч.2 ст. 207 ЦК України, згідно з якою правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), відсутність вільного волевиявлення учасника письмового правочину підтверджується відсутністю підпису сторони у договорі. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до висновку № 0342 експертного почеркознавчого дослідження зображення підписів від імені [PERSON] , складеного 05 листопада 2012 року Київською незалежною судово-експертною установою за заявою [PERSON] про проведення почеркознавчого дослідження від 02.11.2012 року, підписи від імені [PERSON] , зображення яких містяться в електрографічній копії кредитного договору № DN81AR00270109 від 25.06.2007 виконані не [PERSON] , а іншою особою; підписи від імені [PERSON] , зображення яких містяться в електрографічній копії договору застави № DN81AR00270109 від 25.06.2007, виконані не [PERSON] , а іншою особою. За таких обставин суд приходить до висновку, що в момент вчинення вищезазначених правочинів було відсутнє вільне волевиявлення [PERSON] , яке б відповідало його внутрішній волі, що є підставою для визнання даних правочинів недійсними. Оскільки інших доказів на підтвердження чи спростування заявлених позовних вимог суду надано не було, суд, оцінюючи надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і позов підлягає до задоволення. На підставі ст. ст. 203 - 216, 1054, 1055 ЦК України, Закону України Про захист прав споживачів ,

Outcome: approved