Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, який в ході судового розгляду справи уточнив, та остаточно просив стягнути із нього 100000 грн. відшкодування моральної шкоди, заподіяної неналежним наданням йому медичної допомоги працівниками відповідача –лікарями [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позов мотивує тим, що в жовтні 2006 року він звернувся в сексопатологічний кабінет Львівської обласної клінічної лікарні (надалі ЛОКЛ) до лікаря [PERSON] з приводу розриву білкової оболонки правого кавернозного тіла з проханням зашити цей розрив. Останнього здивувало, що його протез протягом 13 років функціонує безвідмовно, та він роз’яснив йому, що наявне в нього гелеве протезування на даний час не є дуже ефективним. Кращою методикою є ендофалопротезування, де в якості протезу використовується спеціальний пластиковий матеріал. Послухавши зазначених доводів, він вирішив зробити собі повторне протезування. Однак, як з’ясувалося, у Львові станом на травень 2007р. такі операції ендофалопротезування не проводилися, а в м. Києві д.м.н. [PERSON] проводить таку операцію за 7500 грн. Однак через деякий час к.м.н. [PERSON] запропонував йому провести таку операцію за 2500 грн. в їхньому відділенні урології. З м. Києва для цього мав приїхати фахівець із таких операцій к.м.н. [PERSON] 12.05.2007р. у м. Львові в урологічному відділенні ЛОКЛ йому було проведено операцію ендофалопротезування, яку проводив операцію к.м.н. [PERSON] та якому він надав дозвіл на цю операцію. Однак у його медичній карті записано, що операцію проводив лікар [PERSON] 16.05.2007р. йому була виконана індивідуальна перев’язка к.м.н. [PERSON], після чого ввечері у нього піднялась температура до 38,5 градусів, місце перев'язки боліло та пекло. На наступний день у нього почала гнити шкіра та виділявся гній. 29.05.2007р. його було виписано з лікарні, його стан був задовільний, операцією задоволений, про каверніт в медичній карті № 10001/952 не було записано, однак в місці розрізу рана не гоїлася, а тому йому була вставлена трубка (хлорвінілова) під шкіру нібито для виведення гною. Будучи виписаним з лікарні, він приходив на перев’язки у відділення урології, які проводив к.м.н. [PERSON] 15.06.2007р. лікар [PERSON] шляхом обману наніс йому тілесні ушкодження, а 16.06.2007р. в кавернозне тіло вставив дві хлорвінілові трубки, які були джерелом інфекції. 23.06.2007р. він зробив знімок УЗД, де було видно ці 2 трубки біля протезу та підшкірну трубку. Від таких непрофесійних дій лікаря [PERSON] у нього виник каверніт. 25.06.2007р. на консультації за участю завідувача відділенням урології ЛОКЛ [PERSON] та спеціалістів урології проф. [PERSON], проф. [PERSON] та інших на наданих ним знімках УЗД останні трубок не побачили, однак в один голос запропонували йому видалити протези. 26.06.2007р. йому було проведено операцію з видалення ендофалопротезів, , дренування кавернозних тіл під прикриттям антибактеріальної терапії. Незважаючи на це, 14.07.2007р. у нього знову почалося інфікування, в результаті чого права частина калитки напухла. 17.07.2007р. виконано операцію розкриття абсцесів правої половини калитки з дренуванням під прикриттям антибактеріальної терапії. 15.11.2007р. йому провели операцію повторного фалопротезування. 20.11.2007р. лікарем [PERSON] була проведена індивідуальна перев'язка, після чого ввечері у нього піднялась температура до 37,7 градусів, в місці перев'язки сильно пекло та боліло. Зранку він поскаржився лікарю [PERSON] на дії лікаря [PERSON], однак була відповідь, що так повинно бути. На місці перев'язки у нього гнила шкіра та виділявся гній, відчувались болі та істотний дискомфорт, а лікар [PERSON] наполягав на повторному видаленні протезу. У такому стані на його прохання 11.12.2007р. його було виписано із лікарні. До лютого 2008р. він перебував у важкому стані, його мучили сильні болі, в місці перев'язки пекло, та відчувався дискомфорт при ходьбі. Тоді він звернувся у приватну діагностичну установу - кооператив «Мікробінінформ», де було чітко виявлено, якою бактерією його було інфіковано, а саме - St durvy 105. Йому порадили вилікувати дану бактерію медичним препаратом «Тієнам В/В», та після трьох уколів в нього перестав виділятись гній. І якби він почав приймати цей препарат відразу, то у нього не відбувалося б гниття протягом двох місяців. Таким чином, внаслідок умисного зараження кавернітом лікарем [PERSON] була заподіяна шкода його здоров'ю. Крім значного фізичного болю, він відчув сильний емоційний стрес, порушився нормальний уклад його життя. Відшкодування спричиненої йому моральної шкоди він оцінює в розмірі 100000 грн., які просив стягнути із відповідача. У судовому засіданні позивач позов підтримав із аналогічних викладеним у позовній заяві та уточненнях до позову підстав. Представник відповідача та одночасно третьої особи ГУОЗ ЛОДА [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечили, пояснивши, що за зверненнями [PERSON] неодноразово створювались комісії, в які входили провідні спеціалісти в галузі медицині. За підсумками роботи комісії згідно наказу головного лікаря ЛОКЛ в складі заступника головного лікаря ЛОКЛ з хірургічної роботи [PERSON] (голова комісії), начальника відділу кадрів ЛОКЛ [PERSON], завідувача кафедри урології проф. [PERSON], проф. [PERSON], лікаря-уролога [PERSON], лікаря-уролога [PERSON], а також за підсумками роботи комісії згідно наказу ГУОЗ ЛОДА від 15.04.2008р. в складі [PERSON] - головний позаштатний уролог м. Львова - голова комісії, [PERSON] - доцент кафедри урології ЛНМУ ім. Д. Галицького, [PERSON] - завідувач урологічним відділенням ЛОРЛДОЦ, зроблено висновки про відсутність будь-яких порушень у лікуванні пацієнта [PERSON] в ЛОКЛ, таке проходило згідно стандартів, оперативні втручання виконувались за показаннями та інформованою згодою хворого, лікування післяопераційних ускладнень проводилось своєчасно, адекватно та з використанням ліцензованих препаратів. Вказані висновки підтверджуються також висновком спеціалістів: актом комісійного судово-медичного дослідження»№ 17 від 04.06.2009р. та висновком судово-медичної експертизи у справі № 247 від 12.04.2012р., а тому просили у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, дослідивши та перевіривши надані ними докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями або бездіяльністю фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Таким чином, майнова та моральна шкода, завдана працівником, відшкодовуються юридичною особою, за умови, що дії працівника, який її завдав, були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв’язок та є вина зазначеної особи. Як вбачається із медичної карти № 10001/952 ЛОКЛ, [PERSON] поступив в урологічне відділення ЛОКЛ 11.05.2007р. (лікуючий лікар [PERSON]А.) Діагноз заключний клінічний: «Органічна еректильна дисфункція. Стан після гелевого ендофалопротезування. Олеогранульома крайньої плоті»[PERSON] медичної карти № 13522/1294 ЛОКЛ стаціонарного хворого [PERSON] вбачається, що він поступив в урологічне відділення ЛОКЛ 26.06.2007р. із скаргами на наявність гнійних виділень з післяопераційних ран з обох дорзальних сторін статевого члена. Діагноз заключний клінічний: «Ериктильна дисфункція органічного ґенезу. Стан після ендофалопротезувань. Гострий двобічний каверніт. Абсцеси правої половини калитки. Надлонна флегмона». Із медичної карти № 23431/2262 ЛОКЛ стаціонарного хворого [PERSON] вбачається, що [PERSON] поступив в урологічне відділення ЛОКЛ 12 жовтня 2007р. із скаргами на відсутність ерекції. Пацієнт вимагає оперативного лікування - неоендофалопротезування. Діагноз заключний клінічний: «Еректильна дисфункція органічного ґенезу. Стан після ендофалопротезування». Із листа головного лікаря ЛОКЛ № 462/с від 12.03.2008р. на ім’я [PERSON] вбачається, що за зверненням [PERSON] ЛОКЛ створено комiсiю, яка вивчила медичну документацію та зробила наступні висновки. Первинне ендофалопротезування проводилось при підвищеному ризику iнфекцiйних ускладнень, пов'язаних з попереднім введенням гелю (невідомого походження), згідно з особистою письмовою згодою [PERSON] на оперативне втручання та усвідомленням можливих наслідків ускладнень проведеного лікування. Процес лікування проходив вiдповiдно до протоколу, затвердженого наказом МОЗ № 330 вiд 15.06.2007р., згідно з рішенням консилiумiв за участю фахiвцiв кафедри урології Львівського національного медичного університету імені [PERSON], лiкарiв вiддiлу урології та трансплантації нирки: згідно з особистою письмовою згодою [PERSON] на оперативне втручання та усвідомленням можливих наслідків та ускладнень проведеного лікування. На жаль, кожне хiрургiчне втручання має свій відсоток ускладнень. Відсоток сатисфaкцiй після ендофалопротезування (за даними Європейської асоціації урологів) складає лише 70-87%. Згідно висновків медичної комісії, створеної відповідно до наказу Головного управління охорони здоров’я ЛОДА від 15.04.2008р., у 1997 poці пацієнту [PERSON] проводилось ендофалопротезування невідомим гелем, що призвело до виникнення пiдшкiрної олеогранульоми. порушення трофiки шкірних покривів, змін у кавернозних тілах, які на думку членів комісії стали причиною пiзнiших пiсляоперацiйних ускладнень. Процес лікування пацієнта [PERSON] проходив згідно вiдповiдних стандартів, оперативні втручання виконувались по показах за інформованою згодою хворого. Лікування післяопераційних ускладнень проводилось своєчасно, адекватно та з використанням ліцензованих препаратів. Медичне забезпечення в процесі лікування пацієнта відбувалося частково за рахунок лікарняних медикаментів, а частково за кошти пацієнта з його доброї волі. З акту комісійного судово-медичного дослідження № 17 від 14.06.2009р. вбачається, що по записам медичної карти № 10001/952 хворому [PERSON] 12 травня 2007 року по клiнiчним показам в урологічному вiддiленнi ЛОКЛ була виконана необхідна операція: видалення гелевих фрагментів з кавернозних тiл статевого члена, неоендофалопротезування. 3гiдно протоколу операції вказане втручання було виконано належним чином, вiдповiдно до встановленого діагнозу. Аналізуючи результати операційних втручань i виниклий хронічний запальний процес в кавернозних тілах статевого члена хворого, що очевидно, пов’язано iз дією гелю введеного при попередніх оперативних втручаннях (l996...роки) i з механічним пошкодженням правого кавернозного тiла, комiсiя вважає, що більш доцільним було, у такому випадку, деяке відтермінування повторного протезування кавернозних тіл після видалення фрагментів гелю у тpaвні 2007 року. У даному випадку можна було з метою попередження виникнення можливих пiсляоперацiйних ускладнень застосувати двохетапний метод оперативного лікування, який i був застосований у подальшому до хворого [PERSON] У червнi-липнi 2007 р. хворому [PERSON] були зробленi повторні оперативні втручання: видалення ендофалопротезiв, дренування кавернозних тiл, розкриття абсцесiв та дренування правої половини калитки з приводу виникнення гнiйних ускладнень попереднього (травень 2007 р.) оперативного втручання. Виконані операції були зробленi по клiнiчним показам належним чином. У листопаді 2007 р. після наполягання [PERSON] йому було виконано повторну операцію: ендофалопротезування. Операцiя була виконана належним чином i хворий був виписаний на амбулаторне лiкування пiд диспансерний нагляд уролога. Індивiдуальна карта амбулаторного хворого, яка би свiдчила про перебiг i подальше лікування [PERSON] після 11 грудня 2007р. органами дізнання для вивчення судово-медичною комісією - не представлена. Всі вказані оперативні втручання i пiсляоперацiйнi перiоди за травень-грудень 2007р. супроводжувались обґрунтованим достатнім медикаментозним забезпеченням. У медичних картах стаціонарного хворого урологічного вiддiлення ЛОКЛ, заведених на [PERSON], за перiод з 11 травня - 11 грудня 2007р. будь-яких записів про наявність опіків, в тому числі сідниць, немає. 3гiдно протоколу операції за 26 червня 2007 р. [PERSON] після видалення ендофалопротезiв внутрiшньокаверзно, а також в дiлянцi пiдшкiрної нориці справа, були встановлені трубкові дренажі з метою промивання рани гiпертонiчним розчином та розчином бетадину i евакуацій гною. У щоденнику історії хвороби № 13522/1294 лікарем [PERSON] вiдмiчено, що при перев’язці 03 липня 2007р. правий та лівий iнтракавернознi дренажі видалено. У подальшому 17 липня 2007p. хворому [PERSON] по медичним клінічним показам i по згодi хворого 6уло виконано оперативне втручання: розкриття a6cсцесів правої половини калитки. Пiд час цієї операцiї хворому було встановлено два тру6кових дренажi в калитку, які 23 i 24 липня 2007р. 6ули аргументовано видаленi. Судово-медичних даних, про те що [PERSON] 17 червня 2007р. а6о 2008р. знаходився на лiкуваннi i йому при перев’язці вводився хлорвiнiловий трубковий дренаж немає, так як відсутня медична документація хворого за цей період. Згідно даних висновку комісійної судово-медичної експертизи № 247 від 12.04.2012р. були отримані наступні заключення: - Проведення аналізів речовин (гелів) не передбачено в лабораторіях лікувальних закладів. На тактику оперативного лікування гр. [PERSON] це не з впливало. - Перев'язки у відділенні урології ЛОКЛ лікарні проводяться з дотриманням всіх умов асептики згідно вимог ряду наказів, що контролюється: звідділенням, санстанцією. Судово-медичних даних, які би свідчили, що лікар [PERSON] під час перев'язки у травні 2007р. інфікував [PERSON] комісія не має. - Штучна шкіра (на сьогодні відомо ряд її модифікацій) застосовується для вкриття дефектів шкіри при великих площах опіків, коли не вистачає власної шкіри постраждалого для закриття опікової поверхні. Штучна шкіра для: закриття дефектів шкіри над інфікованою раною не застосовується. Хворому [PERSON] у післяопераційному періоді проводилась антибіотикотерапія апаратами широкого спектру дії. - З моменту виписки із урологічного відділення ЛОКЛ 29 травня 2007р., коли пацієнт у задовільному стані був виписаний на амбулаторне лікування, до 15 липня 2007р. пройшло два тижні. Медичної документації за вказаний період комісії не надано, а тому визначити перебіг захворювання, адекватність лікарського контролю та лікувальної тактики неможливо. Під час звернення [PERSON] до лікаря [PERSON] 15 липня 2007р., останнім було діагностовано періпротезне запалення з нагромадженням гною, що в таких випадках диктує необхідність дренування гнійника через додатковий розріз, санації порожнини гнійника з подальшим його дренуванням. Лікар [PERSON] має спеціалізацію по урології, що задокументовано наявними у справі відповідними сертифікатами, а це дозволяє йому проводити операції на органах урогенітальної системи. Урологія - це один із розділів хірургії, а тому лікар [PERSON] мав повне право проводити згадане оперативне втручання - дренування гнійника через контрапертуру. - Висока температура тіла, різкий біль, опухлість місця розрізу характерна для запального процесу в рані, а не як реакція на дренаж, наявність хлорвінілових трубок в кавернозному тілі статевого члена. Доказом присутності джерела інфекції є голограма ультразвукового дослідження від 23.06.2007р. Позивач [PERSON] не зовсім правильно розуміє причинно-наслідкові категорії, а саме: не дренаж був причиною запалення, а саме запалення з утворенням періпротезного гнійника примусило лікуючого лікаря встановити дренаж. Що стосується ультразвукового дослідження, то подібного методу реєстрації при УЗД немає, зображення фіксується на спеціальному термопапері принтером. - Під час проведеного оперативного втручання 26 червня 2007р. лікарями урологічного відділення були видалені ендофалопротези зі статевого члена у хворого [PERSON] і встановлено трубкові дренажі. Відповідно до записів медичної карти стаціонарного хворого № 13522/1294 під час перев'язок 23 і 34 липня 2007 року хворому [PERSON] трубкові дренажі були видалені. Лікар [PERSON] у своєму поясненні від 22 липня 2011р. (а.с. 367) пояснила, що за даними УЗД неможливо розрізнити фалопротез від гноєвідвідних трубок, оскільки щільність останніх є однаковою при даній діагностиці. Щодо виправлення дати обстеження, яке вона робила і коли воно проводилось, - 24 липня, чи 23 червня 2007р. конкретної відповіді лікар [PERSON] дати не змогла. Таким чином, 23 червня 2007р. у хворого [PERSON] у статевому члені ще знаходились ендофалопротези, а трубкових дренажів в цей час у нього не могло бути, так як оперативне втручання з подальшим введенням дренажів було йому виконано тільки 26 червня 2007р. Відповідно наданих документів, питання лікувальної тактики у даному випадку вирішувалось консилярно, за участю професорів кафедри урології, завідувача відділенням урології ЛОКЛ, кандидата медичних наук, якими було констатовано малу ефективність від консервативного лікування гнійного періпротезного запалення, тому цілком логічно, що хворому запропонували видалити протез, що значно сприяло б можливості в лікуванні запального процесу. Періпротезна інфекція відноситься до числа найбільш грізних ускладнень в імплатаційній хірургії. Незважаючи на застосування всіх мір профілактики, частота періпротезного запалення після ендокавернозного протезування коливається по даних різних авторів від 1% до 5% оперованих осіб. У більшості випадків, запальні зміни вимагають видалення протезу. Можливість інфікування рани при перев'язці золотистим стафілококом (St. Аuerus) - малоймовірно. Тим паче, що золотистий стафілокок був висіяний з рани у лютому 2008 року, тобто через два місяці після виписки хворого зі стаціонару. За цей час флора рани могла помінялась багаторазово, колонізація рани золотистим стафілококом могла наступити і в побуті. - Об'єктивних медичних даних про інфікування рани золотистим стафілококом в період лікування хворого в стаціонарі урологічного відділення у 2007 році - немає. Хворий в період лікування отримував антибіотикотерапію із застосуванням антибіотиків широкого спектру дії. З рани золотистий стафілокок був висіяний лише у лютому 2008 року, коли хворий [PERSON] не знаходився в стаціонарі. Коли наступила колонізація рани згаданим збудником у даний час встановити неможливо. Що стосується питання про стан хворого при виписці, то в залежності від важкості патологічного процесу, ступеня порушення функції зовнішнього дихання, важкості серцевої і судинної недостатності, - загальний стан може бути задовільним, середньо-важким, важким, вкрай важким і атональним. При виписці з лікарні у гр. [PERSON] не було порушень з боку серцево-легеневої системи, центральної нервової системи, не було гіпертермії, хворий був активний, пересувався самостійно, приймав їжу. Місцево була тільки невелика рана, яку можна було лікувати в амбулаторних умовах. Тому, цілком очевидно, що такий стан здоров’я розцінюється як задовільний. - Оскільки в справі відсутні дані про лікування хворого після виписки зі стаціонару, вказати на причини дискомфорту у [PERSON] при ході, причини гниття верхньої частини статевого члену - немає змоги. Що стосується лікування хворого у виробничому кооперативі «Мікробінформ», то виникають пені сумніви, які ґрунтуються на тому, що даний кооператив згідно наказу МОЗ України № 16 від 19.01.2007р. «Про затвердження рішення ліцензійної комісії МОЗ України»ліцензований на провадження господарської діяльності з медичної практики за спеціальністю «мікробіологія і вірусологія, бактеріологія». Тобто лікувальною практикою кооператив не займається. У матеріалах справи є документ, виданий керівництвом кооперативу, що пацієнт [PERSON] не звертався в «Мікробінформ», який знаходиться за адресою: вул. Зелена, 12 м. Львів. - Введення желеподібної рідини [PERSON] привело до утворення гельіндукованих гранульом, що є проявом хронічної запальної реакції, крім цього викликає ішемізацію тканин, що могло привести до поганого заживлення післяопераційної рани, могло сприяти інфікуванню рани. Введення в статевий член гелю з ціллю модифікації та розміру, а також з ціллю ендокавернозного фалопротезування не регламентовано жодним документом і не входить в перелік дозволених МОЗ України методів ендофалопротезування. - Заживлення післяопераційної рани як результат ендофалопротезування у 2007 року протягом тривалого часу могло привести до додаткового інфікування тканин статевого члена та прогресування інфекції. Тривала рана, а в даному випадку на фоні змінених тканин після введення гелю є фактором, що може сприяти інфікуванню тканин. - При відсутності ефекту від консервативної терапії видалення протезу показано як рекомендують як представники європейської асоціації урологів, так і вітчизняні фахівці. Це регламентовано наказом МОЗ України № 330 від 18.06.2007 року «Про вдосконалення урологічної допомоги населенню України». - У хірургічній та урологічній практиці дренування ран через контрапертуру та трубковий дренаж при її інфікуванні, наявності серозних та гнійних виділень являється загально прийнятою практикою. Наявність обмеженого вогнища гнійного запалення є показом для його дренування через хірургічний розріз. - Повторне встановлення ендопротезу після заживлення післяопераційної рани та обробки фалопротезу антибіотиком та уроантисептиком можливе. Відповідно до наказу МОЗ України № 330 від 18.06.2007р. «Про удосконалення урологічної допомоги населенню України»: «...інфекція потребує видалення протезу, призначення антибіотиків та повторної імплантації через 6-12 місяців. Проте видалення та одночасна повторна реінплантація після рясного промивання тіл члена розчинами багатьох антибактеріальних препаратів є успішним у 82% випадків». - У хворого [PERSON] були сприятливі умови до інфікування післяопераційної рани, враховуючи її погане заживлення протягом тривалого часу умовно патогенною флорою. - У медичних картах стаціонарного хворого присутні згоди, підписані власноручно [PERSON] на всі оперативні втручання, що були проведені йому в урологічному відділенні ЛОКЛ. - У матеріалах справи є документ підписаний [PERSON] з проханням на проведення йому повторного ендофалопротезування, не дивлячись на високий ризик інфікування післяопераційної рани. - На основі вивчення матеріалів справи судово-медична комісія не може констатувати факт, що лікар [PERSON] застосовував експериментальні речовини для санації рани [PERSON] Експертній комісії невідомі речовини, які можуть «гель перетворити у гній». - [PERSON] затьоки, очевидно, підтримували хронічний запальний процес у [PERSON] і підлягали хірургічному видаленню. - Наявність гелевих імплантатів в зоні операції, які викликали запальний процес, диктувала необхідність проведення антибіотико-профілактики та тривалої антибактеріальної терапії в післяопераційному періоді [PERSON] - Тактика лікування [PERSON] в урологічному відділенні ЛОКЛ відповідала вимогам діючих наказів, а саме наказу МОЗ України № 431 від 03.07.2006р. «Про затвердження протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «сексопатологія»та наказу МОЗ України № 330 від 18.06.2007р. «Про удосконалення надання урологічної допомоги населенню України». - Законодавством та наказами МОЗ України не регламентовано отримання інформованої, фіксованої письмової згоди на виконання перев'язок у хірургічній та урологічній практиці. - Лікар [PERSON] не мав права відмовити у перев'язці [PERSON] По проханню, вимозі хворого, у тому числі і [PERSON], лікар [PERSON] зобов'язаний надати належну медичну допомогу у межах своєї компетенції, в тому числі, виконати перев'язку. Вказані вище висновки не спростовуються поясненнями позивача [PERSON] та показаннями свідка [PERSON], допитаної у судовому засідання, оскільки останні не є спеціалістами в галузі медицини та не можуть адекватно й безсторонньо оцінити якість та ефективність наданих позивачу медичних послуг. З огляду на вищенаведене, оскільки у судовому засіданні не доведено наявність причинного зв’язку між станом та перебігом захворювання у позивача та діями працівників відповідача при наданні йому необхідної медичної допомоги, а також наявності ознак службової недбалості у їх діях, яка б призвела до негативних наслідків у перебігу захворювання позивача чи іншим негативним чином вплинули на стан його здоров’я, спричинивши цим самим моральних та фізичних страждань, а тому будь-яких правових підстав для задоволення його позову немає.. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed