Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-17 00:00:00

У листопаді 2012р. фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди. Позивач зазначав, що о 9 годині 20.05.2012р., відповідач [PERSON], керуючи автомобілем «Mitsubishi», реєстраційний номер BE 5534 АР, рухаючись по проспекту Жовтневому, в районі будинку № 311/4, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого допустив контактування з зупиненим попереду автомобілем „Geely, реєстраційний номер BE 5165 ВА, під керуванням [PERSON], який належить йому на праві власності. Внаслідок порушення вимог п. п. 2.3 »6», 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, його автомобіль отримав механічні ушкодження. В результаті ДТП його автомобілю завдано механічні ушкодження, вартість відновлювально-ремонтних робіт склала 4314 грн.90 коп., які сплачено страховою компанією відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності водія [PERSON] Згідно розділу 4 Умов договору страхування транспортного заходу ПраТ «СК Український стандарт» та п. 11.1 Договору № 0114-0115 Договору добровільного страхування транспортного засобу, згідно з яким при настанні страхового випадку за ризиком ДТП в разі наявності вини третьої особи, він зобовязаний сплатити страховій компанії 1% від повної вартості застрахованого автомобіля франшизу у розмірі 752 грн.50 коп., яку сплатив 27.09.2012р. Далі зазначав, що внаслідок пошкодження автомобіля, він не отримав доходи, які б міг реально отримати за звичайних обставин, оскільки був позбавлений можливості здійснювати підприємницьку діяльність, послуги таксі. За його підрахунками, розмір упущеної вигоди складає 4446 грн. Крім цього вказав, що з вини відповідача йому спричинена моральна шкода, компенсацію якої він оцінив в 5000 грн. Також просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 214,60 грн. та витрати за послуги адвоката у сумі 1000 грн. Посилаючись на вказані обставини і те, що відповідач добровільно не бажає відшкодовувати йому завдані збитки, просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив стягнути з відповідача 5198 грн.50 коп. майнової шкоди, 5000 грн. моральної шкоди, 1000 грн. витрат за послуги адвоката та судові витрати у розмірі 321 грн.90 коп., а разом 11420грн. 40 коп. Відповідач та його представник позов визнали частково, не згодні з недоотриманим позивачем доходом у розмірі 4446 грн., вважаючи цей розрахунок втрат надуманим, а розмір неотриманого прибутку нічим не обґрунтований. Що стосується вимог про стягнення 5000 грн. моральної шкоди, вважають, що такі вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки викладені позивачем обставини не відповідають дійсності. На їх думку витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації встановлюється законом, тому суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, які надані сторонами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що о 9 годині 20.05.2012р., відповідач [PERSON], керуючи автомобілем «Mitsubishi», реєстраційний номер BE 5534 АР, рухаючись по проспекту Жовтневому, в районі будинку № 311/4, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого допустив контактування з зупиненим попереду автомобілем „Geely, реєстраційний номер BE 5165 В А, під керуванням водія [PERSON], що належить позивачу [PERSON] Внаслідок порушення відповідачем вимог п п. 2.3 «б»; 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, транспортний засіб позивача отримав механічні ушкодження. Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02.07.2012р. водія [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а. с. 31) Постанова в зазначеній справі набрала законної сили, а тому у відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалена постанова суду з питань, чи мало місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому суд вважає встановленим факт, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON], який порушив Правила дорожнього руху. Згідно з Полісом № АА/4046821 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, укладеного 31.08.2011р. з ПАТ Страхова компанія «Металург», цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована з 31.08.2011р. по 30.08.2012р. Обовязковий ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну склав 50 000 грн. (а. с. 56) Відповідно до п. 22.1, ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних засобів при настанні страхового випадку Страховик відповідно до його лімітів відповідальності відшкодовує в установленому даним Законом порядку оцінену шкоду, яка заподіяна в результаті ДТП життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно з розділом 4 Умов добровільного страхування транспортного засобу та п. 11.1 Договору № 0114-9115-2914 від 24.08.2011р. добровільного страхування транспортного засобу, укладеного між [PERSON] та ПАТ СК «Український стандарт», при настанні страхового випадку за ризиком «ДТП» (п. 6.1) в разі наявності вини третьої особи, [PERSON] зобовязаний сплатити страховій компанії 1% від повної вартості застрахованого автомобіля франшизу від страхової суми автомобілю- 75 250 грн. (а. с. 33-37). Як вбачається з квитанції від 27.09.2012р., [PERSON] сплатив страховій компанії 752 грн. 50 коп. (а. с. 38- 39) У відповідності до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок зіткнення декількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, якщо вона доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі ст. 22.1 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Стаття 22.3 вказаного Закону встановлює, що різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема є доходи, які особа, могла б реально отримати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. З Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємства серії ВОЗ № 325378 (а.с. 12) вбачається, що [PERSON] є фізичною особою підприємцем, зареєстрований 28.02.2008р., а згідно свідоцтва платника єдиного податку від 15.06.2012р. використовує автомобіль ОЕЕЬУ СК-2 МІ17151А, реєстраційний номер [NUMBER] (а. с. 15), як таксі (а. с. 13). На таку діяльність видана ліцензія № 561226 Міністерства транспорту та звязку України (а. с. 14). Відповідно до ліцензійної картки № 664972 [PERSON] дозволено виконувати внутрішні перевезення пасажирів на таксі. Судом встановлено, що у звязку із пошкодженням автомобілю позивач не працював у вересні 2012 року 11 днів. Згідно з наданим позивачем розрахунком упущеної вигоди, її розмір складає 4446 грн. (405грн.х1 Ідн.) ( а. с. 57 ) При визначенні розміру збитків суд приймає до уваги Книгу обліку доходів та витрат № 1036 ( а.с. 16-27, 58), податкову декларацію за 2012р. (а. с. 28-29), згідно з якими доходи [PERSON] від підприємницької діяльності склали за серпень 2012р. - 21665 грн., а середній дохід - 699грн., за 19 днів вересня 2012р. - 12344грн., а середній - 650грн., за 11 днів вересня 2012р. - 3005грц., а середній - 273грн., за жовтень 2012р. - 22697грн., а середній - 732 грн., за листопад 2012р.- 18935 грн., а середній дохід - 631грн. Таким чином з серпня по листопад 2012р. середній дохід складає 678 грн. (699+650+732+631):4міс. Різниця доходу (в роботі та ремонті автомобілю) складає 405грн. (678-273). Тому упущена вигода складає 4446 грн. (405грн.х11 дн.), яка і підлягає відшкодуванню з відповідача. Таким чином? суд вважає, що є законні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача майнової шкоди у сумі 5198,50 грн. (4446+752,50 грн.) Вирішуючи питання про відшкодування компенсації за заподіяну моральну шкоду, суд виходить з вимог ст.1167 ЦК України, відповідно до якої, моральна шкода, заподіяна громадянину діями іншої особи або організацією, які порушили його законні права, відшкодовується особою або організацією, що заподіяла шкоду. Позивач пред'явив вимоги про стягнення з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн., посилаючись на те, що певний час він не міг користуватися пошкодженим автомобілем, чим було порушено його нормальний ритм життя та роботи, погіршилися стосунки у родині, не мав можливості платити кредит за машину. Суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 1000 грн., оскільки це є достатнім для поновлення його порушеного права на відшкодування моральної шкоди з урахуванням глибини душевних страждань, ступені вини відповідача та обставин справи. Що стосується позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що вони не підлягають задоволенню. Так, статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження наданої позивачу правової допомоги. Судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги і її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав. Виходячи з викладеного, підстав для задоволення вимоги [PERSON] про відшкодування витрат на правову допомогу немає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у відповідності до пропорційно задоволених витрати за вимоги майнового та немайнового характеру, які сплатив позивач при подачі позову у сумі 321,90 грн. (214,60+ 107,30).

Outcome: partial