Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Любимівського комунального підприємства житлово-комунального господарства Михайлівського району Запорізької області про стягнення боргу за договором позики. В позові зазначено, що 04 листопада 2009 року між сторонами було укладено усний договір позики грошових коштів в сумі 15100 гривень, за умовами якого позивач передав відповідачу грошову суму в розмірі 15100 гривень, а відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути вказану суму до 01 червня 2010 року. На підтвердження укладеного договору відповідач видав позивачу гарантійний лист. Однак, до теперішнього часу відповідач грошові кошти повернув лише частково, на загальну суму 4500 гривень, а на неодноразові вимоги позивача повернути решту боргу представники відповідача пояснювали, що коштів повернути борг на підприємстві немає. До теперішнього часу борг в сумі 10600 гривень відповідач не повернув. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики в розмірі 10600 гривень, а також понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 500 гривень та по оплаті судового збору в розмірі 215 гривень. В судове засідання позивач не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, при цьому не заперечує проти розстрочки виплати боргу рівними частинами протягом 11 місяців. В судове засідання представник відповідача не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує та, з урахуванням складного фінансового становища підприємства, просить розстрочити виконання рішення суду строком на 11 місяців. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. [PERSON] вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, не його банківський рахунок. Як встановлено в судовому засіданні, згідно гарантійного листа від 04 листопада 2009 року, відповідачем взято грошову позику в сумі 15100 гривень у позивача та гарантовано позичальнику повернення вказаної грошової позики до 01 червня 2010 року. При укладенні договору відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути грошову позику в термін, встановлений договором. Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення грошової позики в строк, в розмірі та в валюті, які визначені в договорі. На виконання договору позивач передав відповідачу грошову суму в розмірі 15100 гривень, тим самим позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем за договором. В подальшому, в рахунок погашення заборгованості за договором позики відповідачем було сплачено 4500 гривень, а саме: 15 грудня 2009 року 1200 гривень, 22 лютого 2010 року 3000 гривень, 15 квітня 2010 року 300 гривень. Будь-яких інших платежів позивачу від відповідача не надходило. Тому, в порушення умов договору відповідач не виконав належним чином зобов'язання по поверненню грошових коштів, решту боргу в сумі 10600 гривень до теперішнього часу позивачу не повернув, що згідно вимог ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язань. Згідно повідомлення Любимівського комунального підприємства житлово-комунального господарства Михайлівського району Запорізької області від 14 вересня 2012 року, гарантійний лист про надання позики [PERSON] на суму 15100 гривень в Любимівському КПЖКГ не зареєстрований і обґрунтовується підписами директора, бухгалтера і касира (директор [PERSON] та бухгалтер [PERSON] на даний час на підприємстві не працюють; касир [PERSON] займає посаду головного бухгалтера підприємства). Підприємство визнає наявність боргу перед [PERSON] в сумі 10600 гривень і сплатить його в повному обсязі при погашенні заборгованості [PERSON] перед підприємством. Отже, вбачається, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов'язання. Згідно копій гарантійного листа та повідомлення Любимівського комунального підприємства житлово-комунального господарства Михайлівського району Запорізької області від 14 вересня 2012 року, доданих до позову, відповідач має борг перед позивачем в розмірі 10600 гривень. Таким чином, в зв'язку з тим, що відповідач порушив умови договору, взяті на себе зобов'язання виконує неналежним чином, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов укладеного договору позики, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача зазначену суму боргу за договором позики. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики в розмірі 10600 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 215 гривень і витрати на правову допомогу в розмірі 500 гривень. Крім того, з урахуванням складного фінансового становища Любимівського комунального підприємства житлово-комунального господарства Михайлівського району Запорізької області, позиції позивача, який не заперечував проти розстрочки виконання рішення суду, тому, відповідно до ст. 373 ЦПК України, суд вважає можливим розстрочити виконання рішення суду строком на 11 місяців в частині стягнення боргу за договором позики в розмірі 10600 гривень та судових витрат по оплаті судового збору в розмірі 215 гривень і витрат на правову допомогу в розмірі 500 гривень, а всього в сумі 11315 гривень, з щомісячною оплатою в розмірі 1028 гривень 64 копійок.

Outcome: approved