Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-05 00:00:00

14 липня 2008 року між [PERSON] і ВАТ „Ві Ей Бі Банк" було укладено кредитний договір №147/2402/08. В зв"зку із набуттям чинності Законом України „Про акціонерні товариства" та приведенням установчих документів у відповідність із чинним законодавством України найменування банку було змінено на ПАТ „Всеукраїнський акціонерний Банк „Ві Ей Бі Банк", яке є правонаступником ВАТ. Відповідно до умов цього договору банк надав відповідачу кредит в сумі 70 500 Євро. За користування кредитними коштами було встановлено плату в розмірі 13,5% річних, а за супроводження кредитної справи - щомісячна плата в розмірі 0,5% від суми залишку заборгованості. За домовленістю між сторонами, додатковою угодою №2 від 22.11.2008 року до кредитного договору №147/2402/2008 р. від 14.07.2008 року за користування кредитними коштами було встановлено плату в розмірі 18% річних, а за супроводження кредитної справи - щомісячна плата в розмірі 0,5% від суми заборгованості. Додатковим договором №3 від 08.09.2009 року до Кредитного договору розмір номінальної процентної ставки за користування кредитними коштами було змінено до 15%. Додатковим договором №5 від 28.01.2011 року до кредитного договору сторони виклали договір в новій редакції, зафіксувавши суму заборгованості в національній валюті - гривні, визначивши ставку за користування кредитними коштами на рівні 21% річних. Було визначено максимальний ліміт заборгованості в національній валюті України на рівні 843 183 грн. 47 коп. [PERSON] взяла на себе зобов"язання щомісячно до дати, встановленої в графіку погашення заборгованості за кредитом та відсотками, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням в сумі, не меншій чергового погашення відповідної суми, встановленої в кредитному договорі. В якості забезпечення належного виконання Кредитного договору банком було прийнято в іпокету нерухоме майно відповідно до іпотечного договору від 14.07.08 року, посвідченого нотаріусом Бахмацького районного нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер №3154, яке належить Бахмацькому РСТ ( з відповідними змінами, які вносилися 25.12.2008 року, 08.09.2009 р, 28.01.2011 року), та укладено договір поруки від 14.07.2008 року із [PERSON] (з відповідними змінами від 22.11.08 року, 08.09.2009 року та 28.01.2011), який зобов"язався солідарно відповідати перед банком в повному обсязі за виконання [PERSON] умов кредитного договору. Умови кредитного договору [PERSON] належним чином не виконувалися. Після внесення останніх змін до Кредитного договору [PERSON] сплачувалися лише частково відсотки за користування кредитними коштами. Заборгованість по тілу кредиту жодного разу не погашалася. Станом на 15 червня 2012 року загальна сума заборгованості за кредитним договором від 14.07.2008 року складає 1.046.644 гривні 37 копійок. У лютому 2012 року банк-позикодавець звернувся до суду з позовною заявою про примусове стягнення з відповідачів - [PERSON] і [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку станом на 27.02.2012 року в розмірі 1.048.644 грн. 37 копійок, посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] не належним чином виконувала умови кредитного договору. Заборгованість складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 843.183 грн. 47 коп; простроченої заборгованості по сплаті процентів - 167 604 грн. 13 коп; штрафу за неналежне виконання умов кредитного договору - 37 856 грн. 77 коп. Сума заборгованості була визначена на підставі даних бухгалтерського обліку банку. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором банк також просив звернути стягнення на іпотечне майно, яке належить Бахмацькому РСТ, і з метою збереження предмету іпотеки передати предмет іпотечного договору в управління банку (а.с.3-7). В червні 2012 року банк звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог в якій просив стягнути із [PERSON] і [PERSON] в солідарному порядку станом на 15.06.2012 року заборгованість за кредитним договором в сумі 1.046.644 грн. 37 коп, так як станом на 27.02.2012 року [PERSON] було сплачено 2.000 грн, які на цей період не були враховані. Ці кошти спрямовано на часткове погашення прострочених процентів. А також звернути стягнення на майно, яке належить Бахмацькому РСТ та є предметом іпотечного договору від 14.07.08 р, а саме, на магазин площею 256,2 кв.м. по [ADDRESS]; і на магазин „[INFO]", площею 262,7 кв.м. по [ADDRESS]. Встановити спосіб реалізації нерухомого майна, зазначеного в іпотечному договорі, шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації 472 176 грн. 60 коп. і 446 200,0 грн. Передати предмет іпотеки в управління банку. А також стягнути понесені по справі витрати. У серпні 2012 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визнання зобов"язання, що виникло з договору поруки від 14.07.2008 року та додатковими договорами припиненим і про припинення правовідносин договору поруки, і про визнання недійсним договору поруки від 14.07.2008 року, посилаючись на те, що згідно з умовами договору поруки від 14.07.2008 року поручитель зобов"язувався у повному обсязі відповідати за виконання боржником зобов"язань, що випливають із кредитного договору №147/2402/08 та всіх додаткових угод, що були укладені до нього, тобто додаткових угод, укладених на дату підписання договору поруки від 14.07. 2008 року. Разом з тим, зобов"язання поручителя у повному обсязі відповідати за виконання боржником зобов"язань, що випливають з кредитного договору №147/2402/08, та всіх додаткових угод, що були укладені, до нього жодним чином не зазначає його зобов"язання щодо додаткових угод, які будуть укладені в наступному часі, або наступних роках. Відповідно до п.1.1 Договору поруки терміном повернення кредиту за кредитним договором є 13 липня 2018 року. Він, як поручитель зобов"язався відповідати за виконання зобов"язання протягом цього строку, а дострокове повернення кредиту заявлене в позові банку від 27.02.2012 р. № ЧН 32/3-9 вважає суттєвою зміною обставин договору, на яку згоди не давав. Він є чоловіком [PERSON], і за законом вже відповідає усім своїм майном за зобов"язаннями дружини, оскільки майно належить їм на праві спільної сумісної власності, а тому потреби у договорі поруки не має. Крім того, вартість іпотечного майна, зазначеного в договорі іпотеки, є достатньою для погашення боргу перед банком. Він, як голова правління Бахмацького РСТ, на розгляд правління вносив звернення [PERSON], за яку поручалось РСТ своїм майном, та у відповідності до прийнятої постанови надало згоду в частковій реалізації майна в рахунок погашення кредиту. Про це інформовано Банк, але відповіді від Банку станом на 21.08.12 року не одержано. А тому, договір поруки просить визнати недійсним. В судовому засіданні представник банку - [PERSON] позовні вимоги банку підтримав в повному обсязі і просить їх задовільнити. Зустрічні вимоги [PERSON] про визнання договору поруки не дійсним не визнав і пояснив, що він в повному обсязі підтримує письмові заперечення, які містяться в справі на а.с. 187-190 Т. 1. [PERSON] в судове засідання не з"явилась, але про час і місце розгляду справи повідомлялась завчасно, про що свідчить розписка про отримання судової повістки 14.02.2013 року [PERSON] (Т.2 а.с.7). [PERSON], як відповідач по справі за первісним позовом, який виступає у своїх власних інтересах, інтересах відповідачки [PERSON] за довіреністю (а.с.200 Т.1), і в інтересах Бахмацького РСТ, як його керівник, в судовому засіданні позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку з нього і боржника [PERSON] не визнав і пояснив, що згідно із умовами іпотечного договору від 14.07.08 року іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов"язання, що випливає із кредитного договору, передає в іпотеку майно. Відповідно до п.1.2 Іпотечного договору терміном повернення кредиту за кредитним договором №147/2402/08 є 13 липня 2018 року, а згідно із договором №3 про внесення змін до договору, термін користування кредитними коштами продовжено до 13.07.2028 року. Бахмацьке РСТ, як гарант повернення коштів боржником, зобов"язалось відповідати за виконання своїх обов"язків протягом цього строку, а дострокове повернення кредиту вважає суттєвою зміною обставин договору на яку РСТ згоди не давало. 03.02.2012 року РСТ звернулось із листом до банку про можливість часткового погашення кредиту за рахунок заставного майна, але станом на 21.08.12 року відповіді не отримало. З 14.07.2008 року до кредитного договору вносились зміни, про що свідчать 5 додаткових договорів. Кредит видавався в іноземній валюті, а погашення проходило в гривневому еквіваленті, а з часом кредит став повністю гривневим, але за іншим курсом Євро до Національної валюти України. В січні 2011 року, при проведенні взаєморозрахунків, було встановлено, що банком на протязі 2010 року проходило накопичення коштів [PERSON] на рахунку, але списання погашення кредиту банком не проводилось і при складенні додаткового договору №5 від 28.01.2011 року незаконно нараховані відсотки банком списані не були, внаслідок чого завищено розмір заборгованості за кредитом. Заявлена вартість магазинів, переданих в іпотеку банку, не відповідає ринковій вартості, так як в магазинах, які є предметом іпотеки, здійснювався ремонт, а тому, РСТ заявляло клопотання про проведення будівельно-технічної експертизи, але із-за високої вартості експертизи РСТ не змогло оплатити її вартість. Зустрічну позовну заяву він підтримує в повному обсязі і просить визнати договір поруки не дійсним. Згідно із ст.ст. 526,530,525 ЦК України „зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встанговлено договором або законом. Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)". Відповідно до ст.ст. 1050,1054,1049 ЦК України „за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язаний повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частки позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. 14 липня 2008 року між [PERSON] і ВАТ „Ві Ей Бі Банк" було укладено кредитний договір №147/2402/08 (а.с.17-24). Відповідно до умов цього договору банк зобов"язався надати позичальнику [PERSON] грошові кошти в сумі 70 500 Євро на споживчі потреби, терміном до 13 липня 2018 року, зі сплатою за користування кредитними коштами процентів в розмірі 13,5%. За супроводження кредитної справи була визначена щорічна плата в розмірі 0,5% від суми залишку заборгованості. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов"язань щодо погашення кредиту, сплати процентів за його користування, інших платежів, а також можливих штрафних санкцій в договорі було передбачено, що майновий поручитель - Бахмацьке районне споживче товариство в особі керівника - [PERSON], укладає з банком іпотечний договір на об"єкти нерухомості: магазин площею 256,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; і магазин „[INFO]", площею 262,7 кв.м, що знаходиться в [ADDRESS]. В договорі було зазначено, що в якості забезпечення виконання позичальником своїх боргових зобов"язань, банк в день укладення кредитного договору укладає договір поруки із [PERSON] (п.п.1.1, 1.6 кредитного договору). Позичальник взяла на себе зобов"язання здійснювати плату за користування кредитними коштами відповідно до графіку погашення заборгованості за кредитними коштами (Додаток №1 до кредитного договору а.с.25-26) , у визначені в договорі строки. Банк взяті на себе зобов"язання видати позичальникові [PERSON] кредит в сумі 70 500 Євро виконав в повному обсязі, видавши їй таку суму коштів, чого не заперечували в судовому засіданні сторони. На виконання умов кредитного договору від 14 липня 2008 року №142/2402/08 14 липня 2008 року між ВАТ Всеукраїнський акціонерний БАНК „Ві Ей Бі Банк" і поручителем [PERSON] був укладений договір поруки (а.с.56-57), відповідно до якого поручитель взяв на себе зобов"язання солідарно відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] зобов"язань у повному обсязі за кредитним договором №147/2402/08 від 14.07.2008 року. Поручитель погодився з тим, що при зміні боржника, зміні змісту та обсягу забезпеченого порукою зобов"язання, цей договір буде діяти до повного виконання зобов"язань за кредитним договором (п.п.1.1, 1.3 договору). Поручитель зобов"язався в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов"язань перед кредитором погасити протягом 7 днів з моменту отримання повідомлення кредитора про невиконання боржником своїх зобов"язань заборгованість по кредитному договору (п.2.1 договору). На виконання умов кредитного договору 14 липня 2008 року між ВАТ „Ві Ей Бі Банк", як іпотекодержателем і Бахмацьким РСТ, як іпотекодавцем, був укладений іпотечний договір (а.с.62-73), відповідно до якого РСТ виступило як майновий поручитель за [PERSON] Іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов"язання, взятого [PERSON] за кредитним договором, передав, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно: магазин, загальною площею 256,2 кв.м. по [ADDRESS] і магазин „[INFO]",загальною площею 262,7 кв.м. по [ADDRESS] (п.2.1-2.3) Договір посвідчений приватним нотаріусом, реєстровий №3154. В зв"язку із набуттям чинності Законом України „Про акціонерні товариства" та приведенням установчих документів у відповідність із чинним законодавством України найменування банку-позикодавця було змінено на ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк „Ві Ей Бі Банк", яке є правонаступником ВАТ (а.с.89,90,91). За домовленістю між сторонами додатковою угодою №2 від 22.11.2008 року до кредитного договору №147/2402/08 року, за користування кредитними коштами було встановлено плату в розмірі 18% річних, а за супроводження кредитної справи - щомісячна плата в розмірі 0,5% від суми заборгованості (а.с.32). Додатковим договором №3 від 08.09.2009 року до кредитного договору від 14.07.08 року розмір номінальної процентної ставки за користування кредитними коштами було змінено до 15% (а.с.35). Додатковим договором №5 від 28.01.2011 року до кредитного договору від 14.07.08 року сторони виклали договір в новій редакції, зафіксувавши суму заборгованості в національній валюті - гривні; визначивши ставку за користування кредитними коштами на рівні 21% річних. Було визначено максимальний ліміт заборгованості в національній валюті України на рівні 843 183 грн. 47 коп. (а.с.36-44). Взяті на себе зобов"язання за кредитним договором від 14.07.2008 року ( із наступними змінами) [PERSON] належним чином не виконувала. Пункт 2.8 кредитного договору №147/2402/08 від 14.07.2008 року (із відповідними наступними змінами) передбачає, що для визначення сум і підстав виконання боргових зобов"язань або будь-якої їх частини остаточною підставою є дані бухгалтерського обліку банку. Станом на 15.06. 12 року загальна сума заборгованості за кредитним договором від 14.07.2008 року (із відповідними змінами) становить 1.046.644 грн. 37 коп, в тому числі: заборгованість по тілу кредиту складає 843 183 грн. 47 коп; прострочена заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами складає 165 604 грн. 13 коп; штраф за неналежне виконання умов кредитного договору, розрахований відповідно до п.4.4 договору, складає 37 856 грн. 77 коп. Сума заборгованості за кредитним договором підтверджується письмовим розрахунком банку відповідно до ст. 623 ЦК України (а.с.155). Згідно із ст. 553 ЦК України „за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов"язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов"язання боржником". Відповідно до ст. 554 ЦК України „ у разі порушення боржником зобов"язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи, сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки". Відповідно до договору поруки від 14.07.2008 року (а.с. 56-57), укладеного між ВАТ „Ві Ей Бі Банк", - кредитором, з однієї сторони, [PERSON] - поручителем, [PERSON], - боржником, з другої сторони, а також послідуючими змінами до цього договору, внесеними 22.11.08 року, 08.09.2009 року, 28.01.2011 року (а.с.58,59,60-61), п.1.1, поручитель [PERSON] солідарно відповідає перед кредитором за виконання [PERSON], боржником, зобов"язань у повному обсязі за кредитним договором від 14.07.2008 року, який було укладено між кредитором і боржником та додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, згідно із яким боржнику надано кредит в сумі 70 500 Євро на споживчі цілі, із сплатою відсотків, терміном повернення 13.07.2018 року Поручитель погодився з тим, що при зміні боржника, зміні змісту та обсягу (зміна суми кредиту, плати за користування кредитом, суми комісії та інших виплат), забезпеченого цією порукою, зобов"язання за кредитним договором, договір поруки буде діяти до повного виконання зобов"язань за кредитним договором. При отриманні повідомлення банку про наявну заборгованість боржника перед банком поручитель відповідно до п.2.1 Договору не виконав свої зобов"язання, передбачені договором поруки (а.с.84,87). А тому, заборгованість за кредитним договором від 14.07.2008 року, яка утворилась станом на 15.06.2012 року, підлягає стягненню в солідарному порядку із боржника [PERSON] і поручителя [PERSON], в примусовому порядку на підставі судового рішення. Відповідно до ст. 1 абз 3,7,8 ЗУ „Про іпотеку" „іпотека - вид забезпечення виконання зобов"язання нерухомим майном , що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно із яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов"язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов"язання або зобов"язання іншої особи перед іпотеркодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов"язання іншої особи - боржника". Згідно із ст. 7 ЗУ „Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовільнити свою вимогу за основним зобов"язанням у повному обсязі або в частині встановленій в іпотечному договорі, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату неустойки, процентів основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов"язання. Згідно із ст. 11 ЗУ „Про іпотеку" майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов"язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов"язанням". Згідно із ст.ст. 33,35 ЗУ „Про іпотеку" „ у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов"язання іпотекодержатель вправі задовільнити свої вимоги за основним зобов"язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя". П.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року „Про практику застосуванням судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зазначає, що „ при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди моють виходити з того, що відповідно до ст. 11 ЗУ „Про заставу", ст.ст. 1,11 ЗУ „Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до ст. 546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (ст.ст.553-559 ЦК) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо / іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов"язання винятково, в межах вартості предмета застави / іпотеки. У зв"язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена". Іпотекодавець - Бахмацьке РСТ відповідно до іпотечного договору від 14.07.2008 року (а.с.62-73) (з послідуючими змінами, які вносилися 25.12.08 р, 08.09.2009 р, 28.01.2011 року - (а.с. 74-76,77-78,79-80) з метою забезпечення належного виконання зобов"язання, що випливає із кредитного договору, передав, а іпотекодаржатель - банк прийняв в іпотеку, об"єкти нерухомості: магазин зі всіма об"єктами функціонально пов"язаними з цим нерухомим майном загальною площею 256, 2 кв.м, розміщений в [ADDRESS]; і магазин „[INFO]", зі всіма об"єктами, функціонально пов"язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 262,7 кв.м, розміщений в [ADDRESS]. Відповідно до п.2.3.3 Іпотечного договору узгоджена Сторонами загальна оціночна вартість предмету іпотеки становить 918 376 грн. 60 коп, що в еквіваленті на дату укладання Договору іпотеки за курсом Нацбанку складало 119 775, 78 Євро 78 центів (472 176 грн.60 копійок нерухомість №1, і 446 200, 00 грн. - нерухомість №2). Відповідно до п.2.7.1 Іпотечного договору іпотекодавець не має права без попередньої письмової згоди іпотекодержателя вчиняти чи опосередковано сприяти вчиненню нижче зазначених дій: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт предмета іпотеки (зокрема, здійснювати перепланування) чи іншим способом змінювати цільове призначення (користування), предмету іпотеки; Ціна предмета іпотеки сторонами була узгоджена в іпотечному договорі при його укладенні. В судовому засіданні представник Бахмацького РСТ - [PERSON], заперечуючи проти позовних вимог позивача, заначив, що з моменту укладення договору вартість предмета іпотеки на час розгляду справи значно збільшилась, так як в магазині проводився ремонт із покращених будівельних матеріалів. За клопотанням представника РСТ в судовому засіданні ухвалою суду від 24 вересня 2012 року була призначена будівельно-технічна експертиза, але в послідуючому вартість проведення експертизи не була оплачена, і ухвалою суду від 28 січня 2013 року ухвала суду від 24.09.2012 року була скасована. Згідно із ст. 10 ч.3 ЦПК України „кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом". Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що ніякого письмового дозволу для проведення ремонту в приміщеннях, які є предметом іпотеки, із покращених будівельних матеріалів, Банк РСТ не надавав. Представник Бахмацького РСТ в судовому засіданні відповідно до ст. 10 ч.3, ст. 60 ЦПК України відповідних доказів про це не надав. П.9 Постанови Пленуму від 30.03.2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зазначає, що „право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту; стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки / застави; одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель); одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави / іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником; розірвання кредитного договору; на буття права власності на предмет іпотеки, тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст. 20 ЦК, ст.ст. 3 і 4 ЦПК України). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки / застави не є перешкодою для пред"явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред"явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки / застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена". А тому, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права про стягнення заборгованості за кредитним договором із боржника і поручителя (відмінного від майнового поручителя), і про звернення стягнення на кредмет іпотеки, належний майновому поручителю - РСТ, відповідає вимогам закону, умовам укладених договорів поруки і іпотеки. А тому, заявлені позивачем у позовній заяві (а.с. 3-7,150-154) вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується вимог [PERSON], викладених у зустрічній позовній заяві, про визнання договору поруки від 14.07.2008 року (а.с. 166-168) недійсним, то вони задоволенню не підлягають з слідуючих підстав. Згідно із ст. 215 ЦК України „підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені ч.1-ч.3,ч.5,ч.6 ст. 203 ЦК України". Відповідно до ст. 203 ЦК України „зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави, супільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним". В момент укладення договору поруки від 14.07.2008 року ( і внесення відповідних послідуючих змін до нього в письмовому вигляді), вимоги, викладені в ст. 203 ЦК України сторонами були дотримані в повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 626,627 ЦК України „договором є домовленість 2 або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 638 ЦК України визначає, що „ договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди". Жодних пропозицій щодо зміни будь-яких пунктів договору поруки як при його укладенні, так і в подальшому при внесенні в нього відповідних змін зі сторони [PERSON] не було, про що було підтверджено сторонами в судовому засіданні. Статтею 599 ЦК України визначено, що „зобов"язання припиняється виконанням, проведеним належним чином". Випадки припинення поруки, передбачені в ст. 559 ЦК України. Але виходячи із обставин, встановлених в суді, жодна підстава для визнання поруки припиненою в суді не встановлена.

Outcome: dismissed