Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-30 00:00:00

В липні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану на території с. Новоолександрівка вул. Мічуріна № 14, яка призначена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, після померлої 06 вересня 2004 року [PERSON] та померлого 30 жовтня 1999 року [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 06 вересня 2004 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,25 га, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в с. Новоолександрівка вул. Мічуріна, № 14. 31 серпня 2004 року [PERSON] склала заповіт на його імя. У встановлений законом термін він звернувся до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, 03 травня 2012 року отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкодавцем не було отримано правовстановлюючого документу на земельну ділянку, а саме Державного акту на право приватної власності на землю. Тому, він звернувся до суду для визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позові. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просив суд розглядати справу за відсутності їхнього представника. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У судовому засіданні встановлено, що 06 вересня 2004 року померла мати позивача [PERSON] (а.с.8). Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,25 га, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в с. Новоолександрівка вул. Мічуріна, № 14. Судом встановлено, що земельну ділянку [PERSON] одержала у спадок на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори 22 січня 2004 року реєстровий номер 1-121 після смерті [PERSON] померлого 30 жовтня 1999 року (а.с.16). За часи життя, 31 серпня 2004 року [PERSON] склала заповіт, за яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та все те, що буде їй належати на день смерті і на що за законом вона буде мати право, заповідала своєму сину [PERSON] (а.с.17). [PERSON] як спадкоємець за заповітом, у встановлений законом строк, на підставі ст. 1269,1270 ЦК України, звернувся до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на земельну ділянку, державним нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку та рекомендовано звернутися до суду. Виявилося, що [PERSON] не було отримано Державного акту на право приватної власності на землю, що знаходиться в с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області вул. Мічуріна, 14, а в електронному реєстрі прав від 13.08.1996 року існують дані про реєстрацію державного акту № ДП ДН №006774 за [PERSON] на вищевказану земельну ділянку, надану на підставі рішення сесії [PERSON] сільради від 30.11.1993 року для будівництва та обслуговування житлового будинку. Не зважаючи на те, [PERSON] є єдиним спадкоємцем, інших спадкоємців не має, осіб, які б мали право на обовязкову долю в спадковому майні не має, ніхто не оскаржує право [PERSON] на спадщину, він не в змозі отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, а тому і звернувся до суду з даним позовом. Згідно зі ст. 116,131 Земельного Кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень; громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Відповідно до ст. 1223, 1268, 1270 ЦК України право на спадкування мають всі особи визначені у заповіті; спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину, якщо протягом 6-місячного строку подав заяву до нотаріуса про її прийняття. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 06 вересня 2004 року на земельну ділянку площею 0,25 га, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в с. Новоолександрівка вул. Мічуріна, № 14, яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.01.2004 року № 2-121. На підставі викладеного,

Outcome: approved