overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-06 00:00:00

У зв'язку з необхідністю затрати значного часу для складання повного рішення, суд на підставі ст. ст. 209, 218 ЦПК України, вважає за необхідне відкласти його складання на строк 5 днів, до 12.02.2013 року, при цьому проголосивши його вступну та резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-06 00:00:00

У зв'язку зі складністю складання повного рішення, для чого потрібен значний час, суд вважає за необхідне оголосити вступну та резолютивну частину рішення, а з повним текстом рішення сторони можуть ознайомитися 08 лютого 2013 року після 13 години.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-06 00:00:00

У зв'язку зі складністю складання повного рішення, для чого потрібен значний час, суд вважає за необхідне оголосити вступну та резолютивну частину рішення, а з повним текстом рішення сторони можуть ознайомитися 11 лютого 2013 року після 13 години.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-06 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про визнання [PERSON], [INFO], недієздатною, та призначення опікуна. Заяву мотивує тим, що [PERSON], являється його матір"ю. Вона хворіє з 2008 року на деформуючий артроз та артрит правого гомілково - ступового суглобу, рухова активність втрачена. Разом з тим вона має психічні розлади з вираженою деменцією судинного генезу, та галюцинагенним синдромом. З лютого 2012 року вона знаходиться на обліку в Бердичевському психоневрологічному диспансері. Вона не може обходитись без стороньої допомоги, не розуміє значення свої дій, та не може керувати ними, не може самостійно приймати їжу, одягатися. Визнати [PERSON] недієздатною йому необхідно з метою встановлення над нею опіки. В судове засідання заявник не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримав. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з"явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечує проти задоволення заявлених вимог. Суд, дослідивши письмові докази, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] має діагноз: виражене слабоумство внаслідок органічного ураження головного мозку мішаного генезу. Згідно акту судово психіатричної експертизи [PERSON] до контакту не доступна, ступінь наявних у неї психічних розладів настільки виражена, що позбавляє її здатності на даний час усвідомлювати значення своїх дій, та керувати ними, потребує стороннього догляду( а.с.31-32). У відповідності до ч. 1 ст. 241 ЦК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Згідно ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно подання органу опіки Райгородоцької сільської ради вважає за доцільне призначити опікуном над [PERSON] - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-06 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Зважаючи на складність у викладені повного рішення суду повязану з обґрунтуванням доводів сторін, суд вважає за необхідне проголосити вступну та резолютивні частини судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив суд: стягнути з ТОВ «БМУ-617» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 6329 грн. 82 коп. В обгрунтування позову посилався на те, що з 1977 року по вересень 2012 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ТОВ «БМУ-617». 01.05.2008 року згідно наказу № 51-к від 30.04.2008 року його було переведено на посаду охоронця. 07.09.2012 року відповідно до наказу № 21-к від 07.09.2012 року його було звільнено з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України. В день звільнення, всупереч вимогам закону, відповідачем не було здійснена виплата заробітної плати, що належала йому на день вказаного звільнення. Так, згідно довідки ТОВ «БМУ-617» сума несплаченої йому заробітної плати станом на 11.12.2012 року становить 6329,82 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 224 та ч. 2 ст. 225 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволеню з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач працював у ТОВ «БМУ-617» на посаді охоронця, що вбачається з наданої ним копії трудової книжки. Відповідно до наказу №21-к від 07.09.2012 року [PERSON] було звільнено з посади охоронця на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв»язку із виходом на пенсію. Згідно довідки, виданої ТОВ «БМУ-617» заборгованість вказаного підприємства із заробітної плати перед позивачем станом на 11.12.2012 року складає 6329,82 грн. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Оскільки при звільнені [PERSON] не було виплачено заробітну плату у розмірі 6329,82 грн., суд приходить до висновку, що вона підлягає стягненню у примусовому порядку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 10000 грн. щомісячно на утримання їх дитини [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач не цікавиться вихованням дитини, не дає грошей на її утримання, в добровільному порядку угоди про сплату аліментів між ними не досягнуто. У зв'язку з цим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному і просять позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнала частково, просить стягувати з відповідача аліменти в користь позивача на утримання сина у розмірі 500 грн. щомісячно, мотивуючи це тим, що відповідач на даний час ніде не працює. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятку випадків передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено: сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.08.2011 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO] /а.с.4/. Позивач з дитиною проживають окремо від відповідача, зазначена обставина визнана учасниками судового засідання у судовому засіданні, а тому в силу ст. 61 ЦПК України. Оскільки відповідач не надає матеріального утримання на дітей добровільно, то це слід робити у судовому порядку, як цього вимагає позивач. Зі змісту ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" випливає, що у 2013 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня для дітей віком до 6 років становить 972 грн. В силу вищевказаним норм законодавства обов'язком батька є забезпечення нормальних умов життя для своє дитини. Враховуючи наведене, суд, беручи до уваги, що позивач є працездатним, інших осіб на своєму утриманні немає, вважає, що стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини саме в розмірі 600 грн. щомісячно відповідатиме інтересам сторін. Крім стягнення аліментів з відповідача слід стягнути відповідний розмір судового збору в доход держави.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом яким просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачем 09.10.2001 року, посилаючись на те, що сімя фактично не існує, шлюб носить формальний характер із-за непорозуміння та різні погляди на життя, внаслідок чого вони припинили сімейні відносини, відновити нормальні сімейні відносини неможливо, так як вказане суперечить його інтересам. В судове засідання позивач не зявився надавши письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляду справи без його участі. Відповідач у попередньому судовому засіданні позов визнала, просить суд його задовольнити, оскільки з відповідачем не проживають разом тривалий час. Після розірвання шлюбу відповідач просить залишить їй шлюбне прізвище [PERSON]. Відповідно до ст. 130 ЦПК України ухвалення рішення в попередньому судовому засіданні у разі визнання позову проводиться в порядку встановленому ст.174 ЦПК України. За ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов знайшов своє підтвердження в суді, так як примирити сторони і зберегти сім"ю неможливо, а тому підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони проживають в зареєстрованому шлюбі з 09 жовтня 2001 року, від спільного проживання мають дочку [PERSON], [INFO]. Сторони не спілкуються між собою, сімейних відносин не підтримують, а тому позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, так як подальше збереження сім"ї суперечить його інтересам. Тому позов підлягає задоволенню. Вищенаведене підтверджується поясненнями відповідача, свідоцтвом про шлюб. Згідно ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 ЦПК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право відновити своє дошлюбне прізвище, або надалі іменуватися цим прізвищем. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-06 00:00:00

зважаючи на складність у викладанні повного рішення, пов'язаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити вступну та резолютивну частини рішення, складання повного рішення відкласти до 08.02.2013 року.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-06 00:00:00

24.01.2013 року прокурор Коропського району в інтересах держави в особі Нехаївської сільської ради звернувся до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, яка відкрилась 09.12.2003 року після смерті [PERSON]. В обгрунтування своїх вимог прокурор зазначив, що 30.04.1997 року жительці с. Нехаївка, Коропського району Чернігівської області, [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЧН № 0292919 розміром 2,33 га, вартістю паю 29019 грн. 02 коп, який оформлявся в одному екземплярі та зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 30.04.1997 року за № 527. Державний акт на право власності на земельну ділянку, визначену сертифікатом не оформлено. 09.12.2003 року [PERSON] померла. Після її смерті, за повідомленням Коропської районної державної нотаріальної контори спадкова справа не заводилась, а тому прокурор просить визнати спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] на земельну частку (пай) розміром 2,33 умовних кадастрових гектарів відумерлою та передати право на дану земельну ділянку територіальній громаді Нехаївській сільській раді Коропського району. У судовому засіданні прокурор заяву підтримав та просить задовольнити. Представники заінтересованих осіб у судове засідання не з»явились, при цьому подали заяви про розгляд справи за відсутності їхніх представників. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи суд приходить наступного висновку. Судом встановлено, що 09.12.2003 року померла [PERSON], якій відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) належало право на земельну частку (пай) розміром 2,33 умовних кадастрових гектарів, вартість паю 29019,02 грн. Спадкова справа [PERSON] за місцем її смерті не заводилась, заяви про відмову від спадщини та про прийняття спадщини від спадкоємців не надходили. Інше спадкове майно відсутнє. Згідно ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 278 ЦПК України суд встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або не прийняли спадщину, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини. Враховуючи, що після смерті [PERSON] спадкоємці за заповітом та за законом відсутні, спадщина на земельну частку (пай) не прийнята, з часу відкриття спадщини сплив однорічний строк, суд вважає, що є підстави для визнання спадщини [PERSON] відумерлою та передати її територіальній громаді Нехаївської сільської ради Коропського району.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-06 00:00:00

22 жовтня 2012 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог посилається на те, що з 20.06.2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі зі відповідачем. Шлюб перший. Має неповнолітню дитину доньку Анастасію, [INFO], яка була усиновлена відповідачем. Шлюбно-сімейні стосунки із відповідачем припинені з 16 жовтня 2012 року, до чого призвела відсутність порозуміння, різні погляді на сімейні відносини та обовязки. Вважаючи, що шлюб розпався остаточно, просила розірвати шлюб, залишивши їй прізвище «Пічугіна». Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 листопада 2013 року за клопотанням відповідача подружжю надавався строк для примирення терміном два місяці Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримла. Відповідач [PERSON] також у судове засідання не прибув, надавши заяву визнання предявленого. Просив вирішувати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 20 червня 2008 року, актовий запис № 79. У даному шлюбі мають неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, враховуючи той факт, що наданий судом строк для примирення подружжя не надав дієвого впливу та вважаючи, що вжито всіх можливих заходів у відповідності до ст. 111 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить вимогам чинного законодавства та моральним засадам суспільства, не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. Крім того, у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у розмірі 107,30 гривень На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-06 00:00:00

17 січня 2013 року заявники звернулись до суду із заявою про встановлення факту належності документу. В обґрунтування вимог зазначили, що з 17 лютого 1978 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. У свідоцтві про укладення шлюбу було допущено помилку у зазначенні їх прізвища, а саме у свідоцтві зазначено прізвища як «Штифановський» та відповідно «Штифановська», в той час як за паспортним даними їх дійсними прізвищами є «Штефановський» та відповідно «Штефановська». Зазначені розбіжності є перешкодою для виникнення у них взаємних майнових та немайнових прав і обовязків. Просили встановити факт належності їм даного свідоцтва про шлюб. Заявники до судового засідання не зявилися, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, якими заявлені вимоги підтримали. Представник заінтересованої особи у судове засідання також не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Вирішення справи покладав на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-БВ № 330975, виданим Божиковецькою сільською радою Деражнянського району Хмельницької області від 17 лютого 1978 року, [PERSON], [INFO], уродженець селища Шелехово Деражнянського району Хмельницької області, уклав шлюб із [PERSON], [INFO], уродженкою [INFO], про що вчинено актовий запис № 4. Після укладено шлюбу чоловікові присвоєно прізвище «Штифановський», дружині - «Штифановська». Як вбачається із паспорту громадянина України серії ВЕ № 620015, виданого Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області від 26 листопада 2002 року, заявник [PERSON] народився 24 жовтня 1957 року у селищі Шелехово Деражнянського району Хмельницької області, а також з [INFO] перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], [INFO]. Разом із тим, як вбачається із паспорту громадянина України серії ВЕ № 620014, виданого Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області від 14 лютого 2002 року, заявник [PERSON] народилася 14 жовтня 1956 року у місті Маріуполі Донецької області, а також з [INFO] перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], [INFO]. Загальновідомим є той факт, що місто Маріуполь Донецької області до 1989 року йменувалося містом [PERSON] області. Отже, досліджені в ході судового розгляду докази, у своїй сукупності, дають змогу свідчити про те, що заявники [PERSON] і [PERSON] та зазначені у свідоцтві про укладення шлюбу [PERSON] і [PERSON], є одними і тими самими особами, а тому суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні заяви та встановленні факту належності даного документу по суті предявлених вимог. Відповідно до ст. 235 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-06 00:00:00

У листопаді 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності. В заяві вказувала, що на підставі рішення № 26 виконкому м. Полтави від 06.01.1987 року її батько перебуваючи у складі членів автогаражного колективу Сади, за власний рахунок побудував гараж № 15 в ряду 6. Згідно технічної документації гараж № 15 у ряді 6 по вулиці Ярошенко,25-Г загальною площею 23,1 кв..м.. У 2007 році її батько [PERSON] помер і з цього моменту гаражем користувалася матір, а після її смерті у 2009 році вона почала користуватися даним гаражем. Прохала визнати за нею право власності на вищевказаний гараж . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити,посилаючись на обставини вказані в позові. Представники Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, Автогаражного колективу Сади, ПП Полтавського БТІ Інвентаризатор в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав. Судом встановлено, що рішенням № 26 виконавчого комітету Полтавської міськради виділено [PERSON] будівництва гаражу земельну ділянку площею по вулиці Ярошенка 25-Г у м. Полтаві Відповідно до ст. 331 Цивільного Кодексу України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ із своїх матеріалів, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає і моменту завершення будівництва (створення майна). У відповідності з ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. Згідно довідки № 541 від 06 жовтня 2012 року Автогаражного колективу Сади позивачка [PERSON] (замість померлого [PERSON] є членом авто гаражного колективу . Разом з тим суд не приймає до уваги вищевказану довідку ,оскільки вона всупереч вимогам ст.58 ЦПК України є неналежним доказом, так в ній відсутня інформація щодо номеру рішення, замість якої вибувшої особи її було прийнято, номер рішення про виключення цієї особи із членів кооперативу ( враховуючи час побудови гаражу і дію Закону України Про власність). Оскільки позивачем не надано належних та переконливих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed