Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-27 00:00:00

ПАТ « КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.07.2007 між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого з 04.02.2011 є ПАТ «КБ «Надра») та відповідачем було укладено Кредитний Договір № 08/07/2007/980 К983, відповідно до умов [PERSON] надав відповідачу кредит на споживчі цілі на загальну суму 13 300,00 грн., із розрахунку 3.0% на місяць строком з 16.07.2007 по 15.07.2010, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості. Відповідно до [PERSON] відповідач був зобовязаний щомісячно у встановлені строки здійснювати погашення заборгованості за кредитом та сплачувати проценти за користування кредитним коштами. Оскільки, [PERSON], не виконує належним чином взяті на себе кредитні зобовязання, позивач просив суд стягнути з нього суму заборгованості у розмірі 21\~908,43 грн. Відповідач подала зустрічний позов до ПАТ «КБ «Надра» про встановлення нікчемності довіреності від 22.03.2007 та кредитного договору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримала, проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Відповідач в судові засідання не зявлялася, її представник подав заперечення проти позову, в яких просив відмовити в задоволенні вимог за первісним позовом. В судове засідання 28.03.2013 відповідач та її представник не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не відомо. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини. 16.07.2007 між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та відповідачем було укладено Кредитний Договір № 08/07/2007/980 К983, відповідно до умов [PERSON] надав відповідачу кредит на споживчі цілі на загальну суму 13 300,00 грн., із розрахунку 3.0% на місяць строком з 16.07.2007 по 15.07.2010, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості. Відповідно до [PERSON] відповідач був зобовязаний щомісячно у встановлені строки здійснювати погашення заборгованості за кредитом та сплачувати проценти за користування кредитним коштами. З умовами договору [PERSON] була ознайомлена, нею він підписаний. Відповідно до п. 1.2 Статуту Публічного акціонерного товариства « Комерційний Банк «Надра» воно є правонаступником Відкритого Акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра». Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 18.04.2011, сума заборгованості відповідача складає 21\~908,43 грн., а саме: непогашений кредит 10\~423,00 грн.; несплачені відсотки 9\~740,98 грн.; несплачена пеня за прострочення строків виконання зобовязань 1\~384,45 грн.; несплачений штраф за прострочення строків сплати мінімального необхідного платежу 360,00 грн. Строк і умови повернення кредиту та сплати відсотків визначені п. 2.1 2.5 [PERSON]. В зустрічному позові відповідач посилається на те, що від банку кредитний договір підписаний [PERSON] на підставі довіреності від 22.03.2007, яка видана в порядку передоручення, але не посвідчена нотаріально. Відповідач просить визнати довіреність та кредитний договір нікчемними. Вимоги щодо визнання довіреності нікчемною не ґрунтуються на нормах матеріального права та не відповідають способу захисту порушеного права, передбаченому ст. 16 ЦК України. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 за № 9 розяснено, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом; вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Суду не надано доказів наявності спору щодо нікчемності довіреності від 22.03.2007, а тому для задоволення вимог щодо встановлення її нікчемності відсутні підстави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. З вимогами про встановлення нікчемності правочину може звернутися особа, права якої порушуються самим фактом укладення правочину. Як вбачається з матеріалів справи банком виконані умови договору, тобто права відповідача не порушено. Права відповідача також не порушені підписанням кредитного договору [PERSON], а тому вимоги про встановлення нікчемності кредитного договору не підлягають задоволенню. Статтями 525, 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в строк, вказаний в договорі, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідачем в односторонньому порядку порушені умови зазначеного договору. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пунктом 4.1 [PERSON] встановлено, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту, а також у випадках прострочення строку виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій, у встановлений [PERSON] строк, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості суд вважає, що він відповідає умовам договору. Посилання представника відповідача на те, що щомісячний платіж повинен був складати 577,52 грн. не може бути прийнято судом, оскільки в п. 2.3.1 договору сторонами визначено розмір мінімального щомісячного платежу в сумі 614,65 грн. Пунктом 4.2 [PERSON] встановлено, що у разі прострочення строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню Кредиту більш ніж на 2 дні Позичальник сплачує Банку фіксований штраф у розмірі 30 грн. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За змістом ст. 549, 611 ЦК України пеня та штраф є видами цивільно-правової відповідальності за порушення зобовязань. Умовами договору встановлено порядок сплати кредиту, а саме шляхом внесення сум не менших ніж мінімальний платіж. Невиконання боржником грошового зобовязання щодо повернення кредиту та внесення мінімального платежу з простроченням на 2 дні та більше є одним і тим же правопорушенням, яке полягає у невиконанні або неналежному виконанні взятого на себе за договором зобовязання. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач просить стягнути з відповідача двічі штрафні санкції у вигляді пені та штрафу за одне й те ж правопорушення, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 360 грн. належить відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи те, що суду не надано доказів заподіяння банку збитків, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені з 1384,45 грн. до 400 грн. та стягнути з відповідача пеню в розмірі 400 грн. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом належить відмовити. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 214,6 грн., що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial