Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-11 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач за первісним позовом покликається на те, що 03.08.2007р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (надалі за текстом - Позивач) та громадянином України [PERSON] (надалі за текстом - Відповідач) укладено Договір кредиту №629/3-138, відповідно до умов якого Позивач зобов'язався надати Відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 14 300,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних за перший рік, та кінцевим терміном повернення заборгованості до 03.08.2017р. Позичальник перестав виконувати свої зобов'язання за Договором кредиту в частині погашення Кредиту із нарахованими процентами починаючи з 19.11.2006р. Станом на 16.07.2012р. розмір заборгованості Позичальника перед Позивачем у зв'язку із невиконанням Договору кредиту в частині погашення Кредиту із нарахованими процентами становить 12975,55 доларів США, а саме: 11014,82 доларів США заборгованості за Кредитом та 1960,73 долари США заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами. Таким чином, станом на 16.07.2012р. розмір заборгованості по сплаті пені Позивача у зв'язку із порушення ним строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом становить 3022,99 грн., а саме: 2063,68 грн. розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту та 959,31 грн. розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків. В обґрунтування позовних вимог позивач за зустрічним позовом покликається на те, що відповідно до п. 6.1 договору кредиту, всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути в звязку з укладанням та виконанням положень цього Договору вирішуються шляхом переговорів між Сторонами на рівні їх уповноважених представників. Вважав, що у силу фінансових труднощів він домовиться з банком про розстрочення чи відстрочення сплати боргу, як варіант отримання дозволу на реалізацію предмета іпотеки або інші варіанти на рівні переговорів представників. Однак позивач порушив умови договору та безпосередньо звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором кредиту. За таких обставин подальші договірні відносини не мають свого змісту та вважає, що договір кредиту № 629/3-138 від 03.08.2007 року слід розірвати. Також, вважає що порушення врегулювання спору є істотною умовою, оскільки при укладенні договору та можливій майбутній ситуації з затримкою платежів, він розраховував на якісь компромісні рішення сторін по врегулюванню боргу. Крім цього, позивач в обґрунтування зустрічного позову покликається на те, що з моменту укладення договору він сумлінно виконував свої обовязки за вищезазначеним кредитним договором. Однак у звязку з світовою фінансовою кризою він не зміг виконувати свої обовязки за договором у повному обсязі. Відбулась важлива зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, і які сторони не могли передбачити. При укладенні договору кредиту сторони однозначно виходили з того, що така зміна обставин не настане, він ніяк не міг усунути ці причини, виконання договору в таких умовах порушує майнове співвідношення сторін і він позбавлений того інтересу, на який розраховував при укладенні договору, немає підстав ризик зміни обставин переносити на нього. Так як банк вимагає повернення кредиту в повному обсязі, у звязку з суттєвою зміною обставин, він вважає, що кредитний договір повинен бути розірваний, оскільки при достроковому стягненні всієї суми кредиту та відсотків за судовим рішенням, договір є фактично вичерпаним, кредитні правовідносини припиняються і переходять у площину виконання судового рішення, а у боржника виникає нове зобовязання з виконання судового рішення. Вимагаючи дострокового стягнення суми кредиту в умовах фінансової кризи, відповідач фактично змінює зміст договору щодо прав та обовязків сторін та його строку дії. Право на дострокове стягнення суми кредиту передбачено умовами договору, але воно тягне за собою таку суттєву зміну прав та обовязків сторін, що втрачається сенс договору. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» первісні позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені в первісному позові обставини, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечив, та просить суд позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволити, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити. Крім цього, представником позивача за первісним позовом подано заперечення на зустрічний позов, в яких він покликається на те, що позовну заяву [PERSON] вважаємо необґрунтованою та безпідставною, з огляду на те, що обґрунтовуючи свою позовну заяву, [PERSON] посилається на те, що ПАТ «Укрсоцбанк» порушено умови договору. Дані твердження є хибними і такими, що не відповідають чинному законодавству України. Жодного істотного порушення договору банком не було здійснено, оскільки згідно Договору кредиту №629/3-138 від 03.08.2007 року АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» надав [PERSON] кредит в сумі 14300,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних за перший рік, та кінцевим терміном повернення заборгованості до 03.08.2017р. Як вбачається із матеріалів даної справи, між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредиту, оскільки, вказаний договір містить предмет договору, суму кредиту, строк і порядок повернення кредиту, розмір процентів, строк дії договору, підписаний сторонами. Відповідно, банк виконав усі умови передбачені договором. Посилання [PERSON] на порушення банком п.6.1. Договору кредиту №629/3- 138 від 03.08.2007 року, є безпідставним, оскільки даним договором передбачено (п.п. 3.3.9., 4.5.) право банку вимагати дострокового повернення кредиту, погашення нарахованих процентів, комісій, та сплатити можливих штрафних санкцій. Відповідно, між сторонами відсутній будь який спір чи непорозуміння, а наявне невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, що дає банку право відповідно до ст.ст. 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. З, 4 ЦПК України звернутися з позовом в суд. Зміна або розірвання кредитного договору у зв'язку із істотною зміною обставин, що передбачено ст. 652 ЦКУ, зобов'язує позичальника довести наступне: 1) при зміні договору посилання на істотну зміну обставин можливе лише у тому разі, коли сторони при укладенні договору визначили такі обставини як істотні; 2) обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, у чому саме вони змінились і чому зміна обставин є істотною. Вимагаючи розірвання договору на цій підставі, позивач, з урахуванням положень процесуального законодавства щодо обов'язку доказування, повинен довести, зокрема впевненість сторін у момент укладення договору в тому, що така зміна обставин не настане; 3) одночасно наявність чотирьох умов, перелічених у ч. 2 ст. 652 ЦК, у розрізі конкретної ситуації, акцентуючи, яким чином виконання договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) враховуючи те, що за істотної зміни обставин зміна договору за рішенням суду допускається у виняткових випадках (ч. 4 ст. 652 ЦК), необхідно також довести наявність однієї з двох наступних умов: 1) розірвання договору повинно суперечити суспільним інтересам або 2) може потягнути для сторін (чи однієї з них) шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Разом з тим, [PERSON] в позовній заяві не наведена жодна із підстав. Зростання курсу долара США валюти кредиту, не є підставою для розірвання кредитного договору, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті. Банком виконано вимоги Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» - попереджено споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за договором несе споживач. Доказом цього є Запит на отримання кредиту від 23.07.2007 p., в котрому позивач своїм підписом визнав, що отримав від банку повну, достовірну та вичерпну інформацію, власне, про особу та місцезнаходження Банку та про всі умови отримання, користування та повернення кредиту, щодо якого цей Запит на отримання кредиту підписаний Позичальником та поданий на розгляд у Банк. Більше того, позивач засвідчив про відсутність у нього будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої йому Банком інформації, як про особу і місце знаходження банку, так і про умови отримання, користування та повернення кредиту, (копія запиту додається). І відповідно, укладаючи договір в іноземній валюті, позичальник зясовує, на яких умовах він укладається, а відтак з власної ініціативи на момент отримання коштів визначає для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не мають безпідставно змінюватися на вимогу позичальника. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] зустрічні позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені в зустрічному позові обставини, позовні вимоги за первісним позовом визнав повністю, і суду пояснив, що [PERSON] визнає суму заборгованості за кредитним договором і буде її погашати. З моменту укладення договору [PERSON] сумлінно виконував свої обовязки за вищезазначеним кредитним договором. Однак своєчасним розрахункам з позивачем перешкодила світова економічна криза. Відбулась важлива зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, і які сторони не могли передбачити. [PERSON] не міг передбачити, що офіційний курс долара США по відношенню до гривні може миттєво вирости від 5,05 грн. до 7,99 грн. за 1 долар США. На момент укладення договору [PERSON] отримував заробітну плату в розмірі, достатньому для виконання вимог укладеного кредитного договору. З настанням економічної кризи його матеріальне становище погіршилося і належно виконувати умови договору він не зміг. Так як банк вимагає повернення кредиту в повному обсязі, у звязку з суттєвою зміною обставин, він вважає, що кредитний договір повинен бути розірваний, оскільки при достроковому стягненні всієї суми кредиту та відсотків за судовим рішенням, договір є фактично вичерпаним. Право на дострокове стягнення суми кредиту передбачено умовами договору, але воно тягне за собою таку суттєву зміну прав та обовязків сторін, що втрачається сенс договору. Заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, представника позивача за зустрічним позовом, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом та позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають до задоволення виходячи з наступного. З запиту на отримання кредиту від 23.07.2007р. вбачається, що [PERSON] подав заявку АКБ «Укрсоцбанк» на отримання кредиту в розмірі 14300,00 доларів США. Крім цього, у заявці зазначено, що власним підписом на цій заявці на отримання кредиту позичальник свідчить той факт, що банк надав йому повну, достовірну та вичерпну інформацію, власне, про особу та місцезнаходження Банку та про всі умови отримання, користування та повернення кредиту, щодо якого цей Запит на отримання кредиту підписаний Позичальником та поданий на розгляд у Банк. Разом з тим, власним підписом на цій заявці на отримання кредиту позичальник свідчить про відсутність у нього будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої йому Банком інформації, як про особу і місце знаходження банку, так і про умови отримання, користування та повернення кредиту (копія запиту додається). Як вбачається з кредитного договору №629/3-138 від 03.08.2007р., Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» надає [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 14300,00 доларів США, що виражається за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору у розмірі 72215,00 грн., із сплатою 13,5 % річних за перший рік, та кінцевим терміном повернення заборгованості до 03.08.2017р. Кредит видається на споживчі цілі. Відповідно до іпотечного договору від 03.08.2007р., зареєстрованого в реєстрі за №2548, [PERSON] передав в іпотеку Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» у якості забезпечення виконання ним зобовязання за кредитним договором №629/3-138 від 03.08.2007р., наступне майно: земельну ділянку площею 0,1198 га, що знаходиться в с. Розгірче, Стрийського району, Львівської області. Як вбачається з повідомлення АКБ «Укрсоцбанк» від 26.02.2009р. №16-15/629-778, банк звертає увагу [PERSON] на прострочення ним заборгованості за договором кредиту №629/3-138 від 03.08.2007р., та про покладення обовязку щодо дострокового повернення кредиту. Зі змісту претензії АКБ «Укрсоцбанк» №08.4-05/289 від 05.10.2009р., [PERSON] не виконує умови кредитного договору №629/3-138 від 03.08.2007р., і станом на 05.10.2009р. заборгованість перед банком становить 13023,00 дол. США, яку банк просить [PERSON] погасити. Відповідно до розрахунку вимоги банку від 17.07.2012р. у звязку з неповерненням кредитної заборгованості за кредитним договором №629/3-138 від 13.09.2007р. та заяви №19.1-04/470 від 02.11.2012р., загальна сума заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитом і відсотками складає 12975,55 доларів США (що в еквіваленті на 16.07.2012р. становить 103713,57 грн.), пеня 3022,99 грн. Як вбачається з довідки про доходи [PERSON] від 11.02.2013р. №9, він дійсно працює у ЛСДЮШОР з боксу «Берізка» на посаді тренер-викладач, і за період з травня по липень 2007р. сума його загального доходу склала 4409,77 грн. З довідки ПАТ «Укрсоцбанк» №19.01.-06/1409 від 12.02.2013р. та службового розпорядження НБУ від 03.08.2007 № 417/294 «Про офіційний курс гривні до іноземних валют», станом на 03.08.2007р. курс долара США становив 505,00 грн. за 100 доларів США; станом на 12.02.2013р. становить 799,30 грн. за 100 доларів США. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (сплатити гроші). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Як вбачається з вимог ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, регулювання договірних цивільних відносин здійснюється як самостійно їх сторонами, так і за участю держави відповідно до положень Цивільного кодексу України. Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у пункті 3 статті 3 Кодексу. Разом з тим зазначена свобода є обмеженою межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Конституційний Суд України виходить також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує собливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Крім цього, в даному рішення зазначається, що Конституційний Суд України бере до уваги також положення актів міжнародного права. Так, у пунктах 1, 2 Резолюції Генеральної [PERSON] ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 року N 39/248 зазначено такі цілі: сприяти країнам у встановленні або подальшому забезпеченні належного захисту свого населення як споживачів; сприяти створенню структур виробництва і розподілу, здатних задовольняти потреби і запити споживачів; заохочувати високий рівень етичних норм поведінки тих, хто пов'язаний з виробництвом і розподілом товарів та послуг для споживачів; сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою всіх підприємств на національному і міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах; заохочувати створення ринкових умов, що надають споживачам більший вибір при нижчих цінах. При цьому уряди повинні розробляти, укріплювати та продовжувати активну політику захисту інтересів споживачів. Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної [PERSON] Європи від 17 травня 1973 року N 543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача. У Директиві 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року щодо несправедливих видів торговельної практики зазначається, що фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов'язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і, таким чином, ефективного вибору. Для підтримання впевненості споживачів загальна заборона несправедливих видів торговельної практики однаковою мірою повинна застосовуватися до тих із них, що виникають як за межами контрактних відносин між торговцем та споживачем, так і під час виконання укладеного контракту (пункти 9, 13, 14 преамбули зазначеної Директиви). За змістом Директиви 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів важливим для забезпечення довіри споживачів є пропонування ринком достатнього ступеня їх захисту. При цьому в зазначеній Директиві відповідні права споживачів регламентуються на доконтрактній стадії, а також на стадії виконання кредитної угоди. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті. Відповідно до п. 13 Постанови, відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У звязку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до п. 15 Постанови, при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон повязує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Відповідно до п. 16 Постанови, саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому суди повинні зясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обовязок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором несе споживач. При розгляді таких справ суди повинні враховувати, зокрема, висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг). Відповідно до п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від предявлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.6.1 Договору від 03.08.2007р., всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути у звязку із укладенням та виконанням положень цього Договору вирішуються шляхом переговорів між сторонами на рівні їх уповноважених представників. Відповідно до п.1.1.2 Договору, кінцевий терміном повернення заборгованості до 03.08.2017р. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що у звязку з укладеним договором кредиту №629/3-138 від 03.08.2007р., між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] виникли договірні відносини, спрямовані на набуття цивільних прав та обов'язків. Позичальник [PERSON] порушив умови кредитного договору, належним чином не виконуючи взяті на себе зобовязання, чим самим допустив заборгованість перед позивачем станом на 16.07.2012р. в розмірі 12975,55 доларів США за кредитом та відсотками, що становить в еквіваленті за курсом НБУ в національній валюті станом на 16.07.2012р. 103713,57 грн., пеня в розмірі 3022,99 грн. Заборгованість по даний час не погашена. Беручи до уваги те, що [PERSON] взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконує, а також враховуючи, що його представник позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» визнав повністю, тому суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» підлягають до задоволення. Крім цього Кредитор в порушення вимог п.6.1 вказаного Договору, не зважаючи на остаточний термін повернення заборгованості до 03.08.2017р., без проведення переговорів із позичальником, безпосередньо звернувся до суду про стягнення всієї суми заборгованості, включаючи заборгованість за кредитом, та відсотки за користування кредитом. Суд вважає дані порушення договору істотними, оскільки позивач не представив суду жодних доказів того, що позичальнику були скеровані чи вручені будь які пропозиції, вимоги чи попередження щодо вирішення спору у звязку із виконанням договору шляхом переговорів. Також суд вважає, що з часу укладення договору і по час звернення позивача до суду із позовом до відповідача, істотно змінились обставини, якими сторони керувались при укладенні договору, оскільки позичальник [PERSON] в момент укладення договору кредиту, враховував і керувався своїми можливостями виконання зобовязань, а саме доходами у виді зарплати (середньомісячна зарплата позичальника 1469.92грн.), та курсом національної валюти по відношенню до долара США,( 1дол. США 5.05грн.). Згідно графіку погашення заборгованості позичальник повинен сплачувати щомісячно по 119.17 дол. США, що становило 601.80 грн., тобто 41% його зарплати. Позичальник не міг передбачити настільки різкого здешевлення національної валюти по відношенню до долара США, тим самим передбачити можливі валютні ризики. Зміна обставин зумовлена світовою економічною кризою, яка стала причиною різкого здешевлення національної валюти по відношенню до долара США, яка становить на час звернення до суду кредитора, 1 дол. США - 7.99 грн. , яку [PERSON] не міг усунути після її виникнення при всій турботливості та обачності, які від нього вимагались. Виконання договору порушить співвідношення майнових інтересів сторін і позбавить [PERSON] того, на що він розраховував при укладені договору, оскільки [PERSON] при укладенні договору розраховував на свою заробітну плату, яку він отримував на момент укладення договору, розмір якої був стабільним і дозволяв справно виконувати покладені на нього договором обовязки та жити на решту коштів, і якщо б позичальник міг передбачити такі зміни, він не уклав би даний договір, або уклав би на інших умовах про що в судовому засіданні ствердив представник [PERSON] Позичальник в повній мірі не може виконувати умови кредитного договору виходячи із вищенаведеного і не може тільки він нести ризики зміни обставин. За наведених обставин, враховуючи порушення відповідачем за зустрічним позовом вимог п. 6.1 Договору, та

Outcome: approved