Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу, укладеного 04.05.2012 року між відповідачами - недійсним. В обгрунтування позову зазначила, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем з 1989 року, від якого сторони мають трьох дітей, двоє з яких ще неповнолітні. Неповнолітні діти проживають разом з нею в 1/2 частині будинку по [ADDRESS] , яку відповідач [PERSON] , не зважаючи на рішення суду від 30.01.2012 року по справ 2-3484/11 та двох неповнолітніх дітей вселено в зазначений будинок, 04.05.2012 року незаконно продав [PERSON] Правочин вчинений відповідачами - не направлений на настання правових наслідків вчиненого правочину, тому як [PERSON] фактично продовжує жити та користуватися спірним будинком, а [PERSON] - продовжує жити та працювати в м.Дніпропетровськ та не користується зазначеною частиною домоволодіння. Вважає, що відповідач [PERSON] грубо порушив вимоги ст.ст 65, 154, 155, 161 СК України, ст. 64 ЖК України, позбавивши її та дітей права користування спірним житловим приміщенням та вчинив спірний правочин, який суперечить інтересам дітей, а тому повинен бути визнаний недійсним на підставі вимог ст. 203, ч.І ст.215 ЦПК України. Тому просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 04.05.2012 року. Зобов`язати КП «НМБТІ» ДОР скасувати державну реєстрацію цього договору купівлі-продажу. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги позивача посилаючись на ті ж підстави, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, посилаючись на те, що спірна частина будинку по [ADDRESS] належала [PERSON] на праві особистої власності, тому він реалізувавши своє право, передбачене ст.319 ЦПК України - розпорядився нею і 04.05.2012 року продав її співвласниці - [PERSON] . Посилання позивача на порушення відповідачами норми сімейного та житлового законодавства - вважає необгрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для визнання правочину недійсним Представник служби у справах дітей в судове засідання не з`явився, в своїй заяві просили розглянуги справу за відсутності їхнього представника та просили задовольнити позов [PERSON] Представник ВДВС Новомосковського МРУЮ в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені судом, про причини неявки суд не повідомили. Представник КП НБТІ ДОР в судове засідання не з`явився в своїй заяві просили розглянути справу за відсутності їхнього представника, позов вважають обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сувокупності приходить до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити за наступних підстав, а саме. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 16.09.1989 року, який був розірваний рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 01 березня 2012 року (а с. 31). Від шлюбу позивач та відповідач [PERSON] мають трьох дітей, двоє з яких є неповнолітніми (а.с. 9, 31). 04.05.2012 року [PERSON] продав за договором купівлі-продажу [PERSON] 1/2 будинку по [ADDRESS] , що належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.01.1997 року (а.с. 44-48, 56-60). Вищезазначені факти сторонами не оспорюються. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, суд приходить до переконання, що [PERSON] , мав право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, тобто мав право укладати договір купівлі-продажу спірного будинку. Позивач в своєму позові ставить питання про визнання договору купівлі-продажу 1/2 будинку по [ADDRESS] [PERSON] [PERSON] - недійсним на підставі ч. 1 ст 215, 203 ІДК України, відповідно до яких - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог наступних вимог: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками ( усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Адже суд приходить до висновку, що позивач помилково посилається на те, що [PERSON] порушуючи норми ст.. 65 СК України - уклав договір купівлі-продажу житла без згоди дітей, тому як статтею 65 СК України - передбачено право подружжя на розпоряджання майном, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя; оскільки ні [PERSON] ні діти не були власниками спірного будинку, а тому законом не передбачено надання їхньої згоди на його продож. Також не можуть бути взяті до уваги посилання позивача на те, що оспорюваний правочин вчинений незаконно, тому як порушені норми ст. 155 СК України, яка передбачає здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків, з огляду на наступне. В судовому засідані представник позивача пояснив, що позивачка має власне житло; тому підстав вважати, що діти позбавлені єдиного місця проживання є необгрунтованими. Стаття 161 СК України передбачає яким чином може бути вирішений спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, а тому предметом спору визнання правочину недійсним не охоплюється, а тому посилання позивача на недійсність правочину у зв"язку з порушенням норм ст. 161 СК України - також не можуть бути взяті судом до уваги. Щодо посилань позивача на порушення норм ст. 64 ЖК України - вони також не можуть взяті до уваги - тому як зазначеною нормою регулюються права та обов`язки членів сім`ї наймача. Також судом не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на те, що оспорюваний правочин не направлений на реальне настання подій у зв`язку з тим, що покупець [PERSON] , як проживала в м.Дніпропетровську так і проживає до сьогодні, а [PERSON] - продовжує проживати в спірному будинку, з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України - власник на власний розсуд володіє, користується, розпоряджається своїм майном, посилання на те, що [PERSON] живе та працює в м.Дніпропетровськ, не можуть бути підставою вважати, що оспорюваний будинок не перейшов в її власність. Окрім того відповідно витягу про державну реєстрацію - частина придбаного нею будинку зареєстрована, що відає вимогам ст.. 334 ЦК України. Аналізуючи вищевикладене суд приходить до переконайня. що позовні вимоги позивача необгрунтовані та в їх задоволенні необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed