Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія „Оранта про стягнення страхового відшкодування та пені за прострочення у виплаті страхового відшкодування. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 24 квітня 2012року мала місце дорожньо-транспортна пригода (ДТП), в якій було пошкоджено належний їй автомобіль марки Мерседес Е 250, номер державної реєстрації АЕ 4689 ЕТ. Даний факт підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2012 року, відповідно до якої винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON], водія автомобіля марки Мерседес 730 , номер державної реєстрації АР 3709 ВК.Підтвердженням того, що її автомобіль постраждав у ДТП також є довідка від 24.04.2012 року, яка була видана водієві, який керував її транспортним засобом на момент ДТП [PERSON] Оскільки у [PERSON] на час скоєння ДТП був поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховиком якого була Запорізька обласна дирекція НАСК «Оранта»(далі - відповідач), вона у свою чергу звернулась у передбачений законом строк до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування та ряд інших документів для отримання вказаної компенсації. Однак до теперішнього часу відповідач не сплатив страхове відшкодування. Вважаючи, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування відсутні, позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування за договором у розмірі 50 000 грн. і пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 208 500 грн. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та письмові заперечення проти позову. Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Всебічно та повно дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2012 року на вул.Кіяшко в м.Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів [NUMBER], що належить позивачці та під керуванням [PERSON] та MERSEDES BENS 230, реєстраційний № [NUMBER], під керуванням [PERSON] Згідно з постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27.04.2012 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України. 23.01.2012 року ВАТ НАСК „Оранта застраховано цивільно-правову відповідальність внаслідок експлуатації автомобіля транспортного засобу MERSEDES BENS 230, реєстраційний № [NUMBER]. Відповідно до п. 4 цього полісу № АВ/0672189, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, встановлена в розмірі 500 000 грн. Згідно з протоколом (актом) огляду від 03.05.2012 року та висновком спеціаліста № АЕ 4689ЕТ від 22.05.12 р. вартість матеріального збитку з урахуванням зносу завданого позивачці, як власниці автомобіля [NUMBER], становить 61 141,56 грн. Відповідно до страхового акту № ОЦВ-12-6840/1 зазначену ДТП визнано страховою подією. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Вимогами статті 6 Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (надалі Закон про страхування) встановлено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. За статтею 22 Закону про страхування, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону про страхування, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до ст. 37 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, підставами для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку; невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обовязків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоровю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди; одержання страхувальником повного відшкодування шкоди за договором майнового страхування від особи, яка її завдала. Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Виходячи з викладеного, суд вважає, що дії відповідача стосовно відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування є необґрунтованими, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобовязаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Згідно зі п. 36.5. ст. 36 Закону про страхування, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Постановою Національного банку України від 21.03.2012 року за №102 з 23.03.2012 року розмір облікової ставки встановлений на рівні 7,5% річних. Враховуючи обставини необґрунтованої відмови відповідача у своєчасній виплаті страхового відшкодування, позивачу за весь період прострочення, а саме: з 26.04.2012 року по 24.12.2012 року, підлягає до сплати пеня у розмірі 3123, 29 грн.( 50000 грн. х 7,5% х 2:100%:365 дней х 152 дня) , внаслідок чого вимоги щодо стягнення пені у розмірі 208 500 грн. підлягають частковому задоволенню. Відповідно ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 107 грн.30 коп., на користь держави 423 грн.93 коп.

Outcome: partial