Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення богу за договором позики та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 27 жовтня 2010 року [PERSON] за договором позики під розписку позичив у нього 150000 гривень, які зобовязався повернути до 31.12.2011 року. Однак, до теперішнього часу [PERSON] суму позики не повернув, ухиляється від її повернення, хоча він неодноразово звертався з проханням до нього повернути вищевказану суму, тому вважає, що [PERSON] повинен йому сплатити також суму процентів за період з 01.01.2012 року по 11.09.2012 року в розмірі 8086,02 грн.; три відсотка річних за час прострочення виконання зобовязання за період з 01.01.2012 року по 11.09.2012 року в розмірі 3143,83 грн.; індекс інфляції за час прострочення виконання зобовязання за період з 01.01.2012 року по 01.09.2012 року в розмірі 1052,40 грн.; завдану [PERSON] своїми незаконними діями моральну шкоду в розмірі 7000 грн.; судовий збір в розмірі 1693 грн. та витрати, повязані з наданням правової допомоги в розмірі 10000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] змінив позовні вимоги шляхом відмови від позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на його користь завданої ним незаконними діями моральної шкоди в розмірі 7 000 грн., інші позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що відповідач позичив у нього грошові кошти в розмірі 150 000 грн., про що склав відповідну розписку. До теперішнього часу борг не повернув і незаконно користується його грошима. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково та пояснив, що він згоден з розрахунком процентів, трьох відсотків річних та індексу інфляції за час прострочення виконання зобовязання відповідачем, оскільки законом така відповідальність передбачена. Дійсно, відповідач [PERSON] позичав у позивача [PERSON] гроші в розмірі 150000 грн., про що склав відповідну розписку. Витрати, повязані з наданням правової допомоги в розмірі 10 000 грн. нічим не підтверджені, тому він вважає, що ця позовна вимога не підлягає задоволенню. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що згідно з копією розписки від 27.10.2010 року відповідач [PERSON], в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], взяв в борг у позивача [PERSON] грошову суму в розмірі 150 000 грн., яку зобовязався повернути до 31.12.2011 року. Факт написання даної розписки у судовому засіданні визнаний представником відповідача [PERSON] та не ніким оспорюється. Таким чином, з матеріалів справи та пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, встановлено, що відповідач свої зобовязання за договором позики перед позивачем не виконав і суму боргу у передбачений строк не повернув. За таких обставин, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON], згідно з розпискою від 27.10.2010 року, а тому вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики від 27.10.2010 року у сумі 150 000 грн. Крім того, перевіривши правильність обчислення процентів, суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем, та визначеним у відповідності до ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки Національного банку України, а тому вважає, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь процентів за період з 01.01.2012 року по 11.09.2012 року також підлягає задоволенню у сумі 8\~086 гривень 02 копійки. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляції, суд вважає, що вони підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач [PERSON] вважає, що оскільки відповідач [PERSON] прострочив виконання взятих перед ним зобовязань по поверненню суми позики, тому окрім суми боргу він має також сплатити відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Суд погоджується з даними вимогами позивача, оскільки вони ґрунтуються на законі та в судовому засіданні були визнані представником відповідача [PERSON] у повному обсязі. Перевіривши правильність розрахунку 3 % річних та інфляції, суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем, а тому вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 3 % річних за час прострочення виконання зобовязання за період з 01.01.2012 року по 11.09.2012 року у сумі 3 143 гривні 83 копійки та індексу інфляції за час прострочення виконання зобовязання за період з 01.01.2012 року по 01.09.2012 року у сумі 1 052 гривні 40 копійок, підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, повязаних з оплатою правової допомоги у сумі 10 000 грн., суд вважає, що вони не підлягають задоволенню у повному обсязі оскільки позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження понесення ним цих витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № КП645/1 від 11.09.2012 року про сплату судового збору у сумі 1 693 гривні 00 копійок. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 622 гривні 82 копійки.

Outcome: partial