Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-06 00:00:00

В серпні 2012 року позивач звернувся до суду із згаданим позовом, в якому просить постановити рішення про зобовязання відповідача вчинити певні дії та відшкодувати моральну шкоду, завдану порушенням його Конституційних прав. Позовні вимоги обґрунтовуються посиланням на порушення відповідачем положень ст..ст.19,32,34,40 Конституції України та ст.ст.8,10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушення яких позивач вбачає у характері дій, вчинених відповідачем шляхом розповсюдження на телеканалі «ГОК» необєктивної інформації, зміст якої вважає таким, що порушує право громадянина на звернення, інформацію та повагу до особистого життя. Відновлення порушеного права позивач вбачає у зобовязанні міської ради через телеканал ГОК «скласти до [PERSON] вибачення за поширення незаконної інформації та неповагу до його особистого життя із компенсацією завдані моральні збитки в розмірі 10\~000 грн.» До суду сторони не зявились, позивач направив заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.17,18). Дослідивши представлені у справі докази, суд встановив наступне: 16 червня 2010 року на телеканалі «ГОК» у програмі «Підсумки. День» транслювався репортаж про засідання комісії з питань найменування (перейнайменування) обєктів внутрішньо міського середовища, увінчення подій та памяті видатних діячів у м. Комсомольську. Під час виступу на засіданні комісії секретар міської ради повідомила : «[PERSON] часто подає позови до суду з приводу мовних помилок, які на його думку допускають засоби масової інформації, або ж сперечається із владою щодо правильності назв вулиць». На цьому ж засіданні секретар міської ради /за посиланням позивача/ поширила необєктивну інформацію про те, що «[PERSON] одержує від міської ради змістовні відповіді» Як зазначає [PERSON], цими словами секретар самочинно та непоправно зайнялася його особистими справами. Крім того, розповсюджена нею інформація, за його посиланням є неточною: «не сказано, як часто звертається позивач до суду, вмотивовано чи невмотивовано, не сказано, що позивач змушений так чинити, оскільки міська рада відбувається відмашками-відписками», з огляду на що дії секретаря вважає помстою за його неодноразову критику на її адресу. Повідомлення секретаря стосовно одержання [PERSON]І змістовної інформації вважає голослівним і нічим не підтвердженим, що має відповідне спростування як зазначає [PERSON] - «на більшість своїх звернень дістав відписки-відмашки, які поки що неуспішно оскаржує у вітчизняних судах» Обгрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON], доводячи протиправність дій відповідача послався на те, що оспорювані дії є порушенням принципів свободи слова та збалансуванням матеріалу на власну користь відповідача.. Вирішуючи справу відповідно до спрямованості завдання цивільного судочинства та специфіки предмету судового розгляду, з огляду на критерії, зазначені в ст.3 ЦК України, суд виходить з наступного: В контексті положень ст.15 ЦК України право на захист порушеного права виникає у особи в разі його порушення, а способи захисту порушеного права прямо передбачені ст.16 ЦК України. Доводячи суду обгрунтованість заявлених вимог, позивач просить винести рішення про захист порушеного права шляхом зобовязання відповідача вчинити певні дії та відшкодувати завдану моральну шкоду. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін та в межах заявлених позовних вимог, суд, провівши аналіз представлених у справі доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про відсутність факту порушення права позивача на звернення, інформацію та повагу до особистого життя з таких мотивів: Фізична особа згідно із ст.275 ЦК України має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Аналіз згаданої норми дає суду підставу дійти висновку, що безперешкодність, як один із основних, гарантованих ст..273 ЦК України принципів здійснення особистих немайнових прав, не завжди може бути використаний фізичною особою в своєчасній та повній реалізації особистих немайнових прав і має місце за наявності вчинених посягань з боку інших осіб. Тобто, право на захист в контексті положень ст..275 ЦК України не є безумовним, і виникає лише за наявності протиправних посягань оспорення, заперечення, невизнання, виникнення загрози порушення чи порушення особистого немайнового права. . Разом з тим, окрім посилання на протиправність дій відповідача, які вважає порушенням принципів свободи слова та збалансуванням матеріалу на власну користь, [PERSON], без надання будь-яких доказів, посилається на ту обставину, що дії відповідача - а саме доповідь секретаря міської ради на засідання комісії з питань найменування (перенайменування0 обєктів внутрішнього міського середовища створюють для нього будь-яку перешкоду для реалізації особистих немайнових прав, в т.ч. права на інформацію та особисте життя. Приймаючи до уваги положення ст.59 ЦПК України щодо допустимості доказів, та враховуючи, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування /в даній ситуації наявності реальної перешкоди для реалізації немайнового права/ суд вважає, що самі по собі пояснення позивача стосовно протиправності дій відповідача, не є тими доказами, які дають суду підставу дійти висновку про обгрунтованість заявлених вимог і задоволення предявленого позову. Питання про розмір та розподіл судових витрат вирішене судом відповідно до положень ст.88 ЦПК України та п.2 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» . На підставі викладеного,

Outcome: approved