Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-06 00:00:00

Позивач звернулась у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою про усунення від спадкування [PERSON] та зміну черговості одержання права на спадкування. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер її брат і батько відповідача [PERSON] . Протягом останніх 10-ти років вона опікувалась та матеріально забезпечувала свого брата, за власні кошти купувала медикаменти, оплачувала курси лікування. Поряд з цим, відповідач не брав ніякої участі у покращенні становища свого батька, не переймався його життям і здоров`ям, не надавав йому жодної допомоги, а відповідно на підставі ч.5 ст. 1224 ЦК України повинен бути усуненим від права на спадкування. Окрім цього посилається на те, що строк позовної давності нею пропущений з поважних причин, оскільки вона є мало обізнаною щодо вимог законодавства України, а відповідач постійно обіцяв вирішити спір мирним шляхом. Позивач в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги пославшись на обґрунтування викладенні в позовній заяві, просила позов задоволити повністю. Представник позивача повністю підтримав позицію довірителя, просив усунути відповідача від права на спадкування майна померлого [PERSON] .. Відповідач позовні вимоги не визнав повністю вказавши, що підстав для усунення його від права на спадкування після смерті його батька немає. Представник відповідача повністю підтримала позицію довірителя пояснивши, що [PERSON] на день смерті не був похилого віку, під час життя не страждав від тяжких хвороб, каліцтва мав змогу сам себе доглядати та забезпечувати, а відповідно не потребував сторонньої допомоги. Просила відмовити у задоволенні позову в зв`язку із його необґрунтованістю і недоведеністю, а також по причині пропуску позивачем строку позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, їх представників та покази свідків, дослідивши докази наявні в матеріалах справи суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Будучи допитаними в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] показали, що [PERSON] до дня своєї смерті інвалідом чи калікою не був, візуально фізичних вад не мав, позивач надавала йому допомогу готувала, приносила продукти харчування. Після смерті брата похоронила його за свої кошти та організувала поминальний обід. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомили, що [PERSON] був фізично здоровим мав змогу самостійно себе доглядати та забезпечувати без сторонньої допомоги, зловживав алкоголем. На день смерті останнього його син, який є відповідачем по справі, був неповнолітнім і проживав з матір`ю однак постійно відвідував батька, проводив з ним значну частину свого вільного часу по можливості допомагав. Відповідно до вимог ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, позивач повинен обґрунтувати та довести перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтвота факт ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги. Крім того, також підлягає доведенню те, чи потребував спадкодавець допомоги саме від того спадкоємця, стосовно якого порушено питання про усунення від права на спадкування, за умови отримання її від інших осіб, та чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. При цьому, під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Суд вважає недоведеним той факт, що [PERSON] перебував у безпорадному стані, тобто був безпомічним, неспроможним своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Так, [PERSON] , [INFO] , який є батьком відповідача та братом позивачки, помер [INFO] у віці неповних 43 років, а відповідно він не являвся особою похилого віку. Також, недоведеними є посилання позивача на безпомічний стан [PERSON] через тяжку хворобу або каліцтво. Як вбачається із показів свідків та визнано сторонами [PERSON] не був калікою або інвалідом. Із наданого позивачем епікризу з історії хвороби №4969 [PERSON] страждав та лікувався в період з 30.09.2002 року по 18.10.2002 року від захворювання у вигляді гострого зовнішнього защемленого геморою, інших доказів наявності будь яких хвороб сторонами не надано. Окрім цього, позивачем не надано жодного доказу того, що спадкодавець потребував допомоги як в цілому,так і від відповідача, який на момент смерті батька був неповнолітнім у віці 15 років. Відсутні також докази того, що [PERSON] звертався про допомогу до відповідача, а останній ухилявся від надання такої допомоги. Натомість судом встановлено, що відповідач із спадкодавцем підтримував належні відносини, постійно відвідував останнього проводив з ним значну частину свого вільного часу. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги та докази перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво суд приходить до висновку про відсутність підстав для усунення відповідача від спадкування, а відповідно і зміни черговості одержання права на спадкування. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи встановлені по справі обставини, суд визнає, що про порушення свого права позивач могла довідатися 30.11.2005 року, тобто з моменту отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказані позивачем причини пропуску строку позовної давності, а саме необізнаність щодо вимог законодавства України та намагання вирішити спір з відповідачем мирним шляхом, суд вважає не поважними. Відповідно до вимог ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки представником відповідача подано клопотання про застосування позовної давності, а судом не визнано поважними причини пропущення строку позовної давності, у позові [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування та зміну черговості одержання права на спадщину також необхідно відмовити за спливом позовної давності. На підставі ст.ст. 257, 261, 267, 1224 ЦК України,

Outcome: dismissed