Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-24 00:00:00

27.02.2012 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до Головного управління юстиції у м. Києві, 3-тя особа: Одинадцята Київська деражавна нотаріальна контора про усунення перешкод в користуванні власністю, посилаючись на те, що вона [PERSON] є власником квартири під номером 14 у будинку 3/9 по вул. Мукачівська м. Києва на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно із розпорядженням Фонду комунального майна Мінського району м. Києва № 12784 від 13.12.1994р. Окрім позивачки, власником вказаної квартири перебувала ще й [PERSON], мати позивачки, яка померла 24.10.2010р. при оформліленні свідоцтва про прийняття спадщині на Ѕ частини вищевказаної квартири виявилось, що квартира під № 14 по вул. Мукачівська, буд. 3/9 м. Києва перебуває під арештом та заборонено її відчуження. Реєстрацію арешту та заборони відчуження квартири, у Єдиному реєстрі заборони відчуження обєктів нерухомого майна здійснено Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою 18.10.2004р. о 10:46:26 за № 1386169. Арешт було накладено 06.12.2000р. на підставі постанови районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції в м. Києві від 27.11.2000р. за №248/11, винесеної на виконання виконавчого листа № 2-1805, виданого 21.11.2000р. Мінським райсудом м. Києва про стягнення з [PERSON] боргу накористь ДПІ у Мінському районі м. Києва в сумі 1419,59 грн. Відповідно до листа Відділу ДВС Оболонського районного управління юстиції у м.Києві від 11.04.2011р. вих. № 2835, у ВДВС дійсно перебував на виконанні вищевказаний виконавчий лист, однак, 31.07.2001 року виконавче провадження було завершено на підставі п. 2 статті 40 Закону України Про виконавче провадження. Таким чином, з 31.07.2001р. арешт квартири [ADDRESS] припинив свою чинність, тому запис про заборону відчуження та арешт під реєстраційним № 1386169 внесеним до Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна, здійсненого Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою 18.10.2004р. мав бути вилучений. Але, з невідомих позивачці причин, постанова державного викоконавця про завершення виконавчого провадження та скасування арешту на вищевказану квартиру від 31.07.2000р. до Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна не внесена, у звязку з чим арешт та заборона на відчуження квартири [ADDRESS] не скасовано по теперішній час і прододовжує діяти. Згідно із листом ВДВС Оболонського управління юстиції у м Києві від 11.04.2011р. № 2835 станом на 11.04.2011р. інші виконавчі документи про стягнення з [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають, тому відсутні законні підстави подальшого перебування квартири під № 14 по вул. Мукачівська, буд. 3/9 м. Києва під арештом та забороною відчуження. Позивачка, як власник майна, має законне право користуватись та розпоряджатись на свій розсуд квартирою під № 14 по вул. Мукачівська, буд. 3/9 м. Києва, але арешт та заборона відчуження, які діють по теперішній час без законних на те підстав, позбавляють її цих прав. В судове засідання позивачка не зявилась до суду подала подала заяву в якій просить суд розглянути справу у її відсутності та задовольнити її позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представники відповідачів в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи є розписки, про причини неявки суду не повідомили. Від третьої особи до суду надійшов лист з проханням розглянути справу у відсутності їх представника, заперечень проти позовної заяви не мають. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло, а третя особа просить суд розглянути справу без участі її представника. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як слідує з свідоцтва про право власності на житло від 13.12.1994 р., квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON] та членам її сімї : [PERSON] /в рівних долях/. (а.с.7). Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] померла 24.10.2010 року (а.с. 8). Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, також, що ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Разом з тим, відповідно до витягу з реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с. 9), станом на 13.07.2011 р., квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] під обтяженнями, зокрема: -обтяження зареєстроване 18.10.2004 р. за № 1386169. Підстава обтяження постанова, 1248/11 від 27.11.2000, Районним відділом ДВС Мінського районного управління юстиції, ВХ.1523. Відповідно до постанови державного виконавця районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції в м. Києві від 27.11.2000 р. за №248/11, винесеної на виконання виконавчого листа № 2-1805, виданого 21.11.2000р. Мінським райсудом м. Києва про стягнення з [PERSON] боргу накористь ДПІ у Мінському районі м. Києва в сумі 1419,59 грн. було накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 10). Згідно листа Відділу ДВС Оболонського районного управління юстиції у м.Києві від 11.04.2011р. вих. № 2835, у ВДВС дійсно перебував на виконанні виконавчий лист Мінського районного суду м. Києва від 21.11.2000 по справі № 2-3222 про стягнення з [PERSON] на користь ДПІ у Мінському районі м. Києва боргу у розмірі 1419,59 грн., однак, 31.07.2001 року виконавче провадження було завершено на підставі п. 2 статті 40 Закону України Про виконавче провадження. Наслідками завершення виконавчого провадження згідно Закону є припинення чинності арешту майна боржника, скасування інших здійснених державним виконавцем заходів примусового виконання рішення. (а.с. 11). Арешт майна, належного позивачу порушує її право власності, гарантоване Конституцією України, а тому, враховуючи те, що арешт даного майна є припиненим суд приходить до переконання про відсутність підстав для збереження обтяжень даної квартири та відповідно наявність підстав для задоволення предявлених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved