Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом в якому зазначила, що вона відповідно до укладеного договору купівлі-продажу квартири, укладеного між нею та гр. [PERSON] від 19 січня 2013 року стала власником квартири [ADDRESS]. Маючи намір використовувати квартиру для власного проживання, позивач не може заселитися до своєї квартири, оскільки фактично там мешкає відповідач [PERSON] зі своєю донькою [PERSON], які також перебувають на реєстраційному обліку квартири. Позивач, як власник квартири, ніколи не надавала згоди на використання належної їй квартири для проживання відповідача та її реєстрації в квартирі. Проживання та реєстрація в належній позивачу на праві власності квартирі сторонніх осіб, а саме відповідача та її доньки, обмежує позивача у здійсненні права власності, передбаченого ст. 319 Цивільного кодексу України - володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном (квартирою) на власний розсуд. Не зважаючи на це, відповідач відмовляється виселитися з квартири та знятися з реєстрації за адресою: [ADDRESS], в добровільному порядку, тому позивач звернулась до суду з даним позовом, яким просить суд постановити рішення про усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження квартирою № 18 в будинку № 5 по вул. Гагаріна в м. Біла Церква шляхом визнання [PERSON] та її доньки [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири, виселення [PERSON] та її доньки [PERSON] з квартири та зняття їх з реєстраційного обліку зазначеної квартири. В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали позовні вимоги, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві, просять суд позов задовольнити. Відповідач та її представник, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявились, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило, тому суд розглянув справу у відповідності до ст.169 ЦПК України, про що не заперечували сторони, які зявились у судове засідання. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради діючи в інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO] у судовому засіданні позовні вимоги позивача не підтримала та зазначила, що місцем проживання дитини є місце проживання батьків. Позбавивши відповідача [PERSON] права на користування спірною квартирою суд фактично позбавить цього права і її дитину. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги позивача, просить суд позов задовольнити. При цьому представник зазначив, що його довіритель та відповідач у справі [PERSON] перебуваючи у шлюбі за взаємною згодою і волевиявленням 10.08.2012 року продали вказану квартиру гр. [PERSON] уклавши з нею договір купівлі-продажу квартири у встановленому законом порядку. При цьому житлові права дружини та доньки довірителя не були порушені оскільки він надав можливість та право на їхнє проживання у належній йому та його матері квартирі в [ADDRESS], а також для їхнього проживання орендує 3-х кімнатну квартиру в [ADDRESS]. Крім цього, відповідач [PERSON] являється власником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. У даному цивільному спорі відповідач [PERSON] порушує права позивача, як власника квартири, тому просить суд позов задовольнити повністю. Суд, заслухавши осіб, які приймають участь у справі, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. По справі встановлено, що позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 19 січня 2013 року між нею та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 44, а також в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, індексний номер 71780 від 19.01.2013 року ( а.с. 7-9). Вказаний договір та реєстрація права власності на час розгляду справи не оспорений сторонами договору і є чинним. Позивач та члени її сімї знялись з реєстраційного обліку за попереднім місцем проживання і зареєструвались у встановленому порядку в зазначеній квартирі, що підтверджується додатками до позову довідок ф.16 ( а.с. 14-16) та довідкою ф-3 ( а.с.25). Крім позивача та членів її сімї в даній квартирі зареєстровані та проживають відповідач [PERSON] та її неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], які не являються членами сімї власника квартири позивача [PERSON] і яка не надавала згоду на проживання в квартирі відповідача та її дочки. Відповідач [PERSON], проживаючи у квартирі разом із своєю дочкою [PERSON] та перебуваючи на реєстраційному обліку квартири, яка належить [PERSON], обмежує позивача у здійсненні права власності, володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном (квартирою) на власний розсуд. Зазначені обставини змусили позивача звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право у особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Дані норми права врегульовані ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. У відповідності до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином , за правилами даної норми закону власник за допомогою негаторного позову може вимагати усунення будь-яких порушень його права користування та розпорядження власним майном . Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. При вирішені даного цивільного спору суд враховує ту обставину, що відповідач та її неповнолітня дитина являються членами сімї колишнього власника вказаної квартири [PERSON], який за згодою відповідача [PERSON] відчужили зазначену квартиру гр. гр. [PERSON] уклавши з нею договір купівлі-продажу квартири у встановленому законом порядку, що підтверджено наданою суду копією вказаного договору від 10.08.2012 року ( а.с. 85-87). Суд також враховує доводи та надані суду письмові докази представника третьої особи [PERSON], що житлові права дружини та доньки довірителя не були порушені оскільки колишній власник квартири надав можливість та право на їхнє проживання у належній йому та його матері квартирі в [ADDRESS], а також для їхнього проживання орендує 3-х кімнатну квартиру в [ADDRESS]. Крім цього, відповідач [PERSON] являється власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 43, 50-52). У відповідності до ст. ст. 156 Житлового кодексу України та ст. 405 Цивільного кодексу України право користування житлом набувають члени сім'ї саме власника квартири; виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування цією квартирою та обсяг цих прав залежать від виникнення у власника права власності на житло, а відтак припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сім'ї на користування цим житлом. Передбачаючи право власника квартири на її відчуження, закон не передбачає при цьому перехід прав і обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника квартири. Збереження права користування житлом передбачене лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником житла, і лише за умови збереження права власності на житло цього ж власника, тобто лише за умови незмінності власника майна. Зважаючи на те, що право власності на квартиру [PERSON] згідно зі ст. 346 ЦК України припинилось 10 серпня 2012 року в звязку з відчуженням власником свого майна (продажем квартири [PERSON]В.), відповідно припинилось і право відповідача [PERSON] та її доньки як членів сім'ї [PERSON] на користування квартирою. Проживання та реєстрація в належній [PERSON] на праві власності квартирі сторонніх осіб відповідача та її доньки, обмежує позивача у здійсненні права власності, передбаченого ст. 319 Цивільного кодексу України володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном (квартирою) на власний розсуд. У зв'язку з цим, виселення колишнього власника жилого приміщення із відчуженого ним приміщення призводить до втрати членами його сім'ї права на проживання у цьому жилому приміщенні. На даний час колишній власник квартири [PERSON] знятий з реєстрації за адресою спірної квартири та не проживає у ній. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи наведене суд вважає, що стороною позивача доведені ті обставини, що з припиненням права власності попереднього власника [PERSON] на жиле приміщення члени його сім'ї, тобто відповідач по справі [PERSON] та її донька [PERSON], [INFO], також утрачають право користування цим приміщенням і підлягають виселенню із зняттям з реєстраційного обліку, тобто позов підлягає до повного задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору в сумі 114,70 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved