Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-30 00:00:00

Позивач 02.11.2012 року звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою, в якої просить суд змінити розмір аліментів, визначених відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси про стягнення аліментів на користь [PERSON], на утримання [PERSON] та [PERSON], та стягувати аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення повноліття, а також звільнити його від сплати заборгованості по аліментам. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 25 жовтня 2012 року. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. та обґрунтовував їх тим, що рішенням від 15 листопаду 2012 року з нього стягнути аліменти на його доньку від другого браку [PERSON] , [INFO], у розмірі 1200 грн., щомісячно, що ускладнило і без того тяжке матеріальне становище, а крім того вважає, що необґрунтованим є розрахунок заборгованості по аліментам, якій зробила державний виконавець. Відповідач, та її представник, у судовому засіданні, заперечували проти позовних вимог [PERSON] вважаючи їх недоведеними у судовому засіданні належними доказами. Третя особа перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Міністерства юстиції України, у судове засідання не зявились, та надали заяву про розгляд справи в їх відсутності, поклавши розгляд справи на думку суду. Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін та проаналізував надані учасниками процесу докази і матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав: Як встановлене у судовому засіданні Київській районний суд [PERSON] розглянувши 21 лютого 2005 року цивільну справу №2-2077/05 за позовом [PERSON] до [PERSON], стягнув з останнього на користь позивачки, на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі Ѕ частини зі всіх видів заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 27.01.2005 року. Виконавчий лист по вищевказаному рішенню суду було предявлено до виконання 28.03.2005 року. У звязку з тим, що [PERSON] не виконував зобовязання щодо належної сплати аліментів, та не мав постійної роботи, державним виконавцем першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] на підставі даних Головного управління юстиції про середньомісячну заробітну плату одного робітника по м. Одесі, була встановлена заборгованість по сплаті аліментів, станом на 01.10.2012 року у сумі 27724,5 грн. У судовому засіданні, з боку позивача, було заявлене, що фактично вимоги [PERSON], яка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1200 гривень є фіктивними, так як між [PERSON] та [PERSON] є домовленість згідно якою, остання з донькою проживають у квартирі матері позивача, а [PERSON] не платить аліменти. Позивач на запитання суду відповів, що він не збирається оскаржувати рішення суду про стягнення аліментів на користь [PERSON] не зважаючи на те. Що при розгляді справи суд не був повідомлений про існування інших аліментних зобовязань відповідача, не бажає вирішувати питання щодо справедливого розподілу своїх зобовязань відносно всіх аліментних відносин, та вважає за необхідне зменшити розмір аліментів лише відносно утримання [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України. Стаття 195 СК України проголошує, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідно до ч.2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У даному випадку суд вважає не доведеним з боку позивача у судовому засіданні які саме обставини, які мають істотне значення, явились підставою для виникнення заборгованості по аліментам. Позивач на оскаржував розмір заборгованості та дії державного виконавця, яка обчислила вказану заборгованість. Існування фінансової кризи не є, на думку суду, достатньою підставою, для того щоб працездатна людина. Не приймала відповідних дій для працевлаштування ( позивач не надав жодного доказу підтверджуючого що він робив спроби працевлаштуватися або хоча б звертався до центрів зайнятості). Стосовно вимог про зменшення розміру аліментів на утримання [PERSON] та [PERSON], суд при вирішенні спору приймає до уваги поведінку самого позивача, якій знаючи про існування вказаних зобовязань , в якості підстави зменшення надає суду нове рішення суду про інші стягнення по аліментам, розмір яких є значно більшим ніж вин пропонує виплачувати дітям від першого браку, а у судовому засіданні не приховуючи заявляє про домовленість з [PERSON], та фіктивність вимог. Крім того, позивач, не може зрозуміло пояснити, чому він пропонує нерівномірні розмири аліментних зобовязань різним дітям та відмовляється від вирішення питань співмірності утримання всіх неповнолітніх дітей. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed