Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з приміщення, що входить до належних [PERSON] 34/100 часток житлового будинку № 36/2 по вул. Защука в м. Миколаєві, мотивуючи тим, що дане нерухоме майно належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 20. 12. 2011, відповідач проживає у вказаному приміщенні без належних правових підстав, що порушує права позивача як власника. У добровільному порядку відповідач звільняти дане житлове приміщення не бажає, чинить перешкоди у здійсненні її прав як власника. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду за захистом. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] набула права власності на 34/100 часток житлового будинку № 36/2 по вул. Защука в м. Миколаєві на підставі договору дарування від 20. 12. 2011, за яким [PERSON] подарувала, а позивач прийняла в дар 34/100 часток зазначеного будинку. У спірному житлі проживає та зареєстрований відповідач [PERSON]. В теперішній час позивач має намір здійснювати свої правомочності як власник майна у повному обсязі, однак відповідач створює їй перешкоди тим, що житлове приміщення не звільняє, виселятися відмовляється, чим порушує її права як власника квартири. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідач [PERSON] не є членом сімї колишнього власника квартири, оскільки як встановлено рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва суду від 29. 11. 2011 (що вступило в законну силу, і обставини встановлені судом не підлягають доказуванню при розгляді даної справи), з осені 2010 року і до смерті (22. 03. 2013) своєї матері [PERSON] відповідач з нею (колишнім власником) однією сімєю не проживав. З новим власником спірної частини будинку відповідач угод про найм майна не уклав, членом її сімї позивача (нового власника) не є, а на прохання позивача звільнити приміщення відповідає відмовою. За договором дарування від 20. 12. 2011, за яким позивач [PERSON] набула у власність 34/100 часток житлового будинку, сторони не обумовлювали прав третіх осіб на проживання (користування) вказаним нерухомим майном. Позивач зверталася до правоохоронних органів з приводу відмови [PERSON] звільняти належне їй житлове приміщення, однак їй рекомендовано вирішувати данне питання у судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що відповідачем використовується належна позивачу [PERSON] 34/100 часток житлового будинку № 36/2 по вул. Защука в м. Миколаєві без відповідної правової підстави, а тому позовні вимоги [PERSON] про виселення суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою: вул. Защука, 36/2 в м. Миколаєві слід зазначити таке. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у звязку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку). За такого, зазначені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач підлягає виселенню у примусовому порядку. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений судовий збір у розмірі 107, 30 грн.

Outcome: approved