Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачами по справі проживають в одному будинку, різних квартирах. Відповідачі влітку 2008 року розпочали будівельні роботи щодо встановлення огорожі навколо території своєї земельної ділянки в результаті чого їх збірний бетонний паркан перекриває єдиний підїзд до належної позивачу частини житлового будинку, обмежує доступ автомобілям швидкої допомоги, пожежних автомобілів та інших автомобілів. Будівництво паркану проводилося з порушенням плану розподілу земельної ділянки, а тому позивач просить суд зобовязати відповідачів усунути перешкоди в користуванні належною їй частиною житлового будинку та земельною ділянкою шляхом приведення у відповідність до розподілу земельної ділянки будівництва паркану. В судовому засіданні позивач та її представник згідно довіреності в справі, підтримали позов в повному обсязі. Відповідачі позов не визнали, подали письмові заперечення на позов. Третя особа по справі не направила свого представника до суду, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, подали письмові пояснення до позову та клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, покази свідків, оглянувши фото, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві приватної власності, відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 17.08.2007 р. належить 32\\100 частина житлового будинку №13 по вул. Короленко в м. Біла Церква. Відповідачам належить на праві приватної власності 33\\100 частини жилого будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд за адресою вул. Короленко 13 в м. Біла Церква, відповідно до договору дарування від 23.10.2001року. Тобто, сторони по справі є співвласниками буд. №13 по вул. Короленко. Наведене підтверджується матеріалами даної справи та не заперечується сторонами по справі. Судом встановлено, що позивачу і відповідачам земельна ділянка у власність не надавалася . Державні акти на земельні ділянки їм не виготовлялися. Дане підтверджено листом управління Держкомзему №1-21-4686 від 02.11.2012р. та не заперечується сторонами по справі. В судовому засіданні встановлено, що розподіл земельної ділянки між (попередніми) співвласниками житлового будинку №13 по вул.Короленка в м. Біла Церква був проведений на підставі рішення товариського суду ЖЕК №2 від 31.05.1974 року відповідно до варіанту ІІ можливого розподілу, складеного міжміським бюро технічної інвентаризації згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради депутатів трудящих №232 від 29.04.1974 р, про що було складено відповідний акт від 25.06.1974 р. На даний час діє установлений в 1974році розподіл земельної ділянки. Наведене підтверджується зібраними матеріалами справи. Відповідно до наданої інформації Держкомзему у Київській області на використання земельної ділянки по вул. Короленко 13 встановлено обмеження такого характеру забезпечувати доступ на земельну ділянку відповідним інженерним службам міста для ремонту та обслуговування інженерних мереж. Договір земельного сервітуту за вищезазначеною адресою не реєструвався. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі встановили в 2008 році збірний бетонний паркан. Також, встановленим є те, що до житлового будинку сторін існує єдиний підїзд, який є в їх спільному користуванні і з приводу якого існує спір. Між сторонами, між іншим, існує спір з приводу того, чи то проїзд, чи то прохід існує до їхніх будинків. Позивач зазначає, що відповідно до рішення товариського суду ЖЕК №2 від 31.05.1974р. було встановлено проїзд до спільної частини виїзду співвласників будинку №13 по вул. Короленко, який визначений в їхнє спільне користування, а відповідачі вказують, що зазначеним рішенням в 1974 році було встановлено спільний прохід, а не проїзд, що і вказано в проекті (ІІ варіант) розподілу земельної ділянки, який і було затверджено рішенням товариського суду31.05.1974р. Дійсно, існує розбіжність в зазначених документах, однак, як було встановлено судом цей спір безпідставний, адже, як позивач так і відповідачі користуються зазначеною ділянкою, що є в їх спільному користуванні, як для проходу, так і для проїзду. Крім того, слід зазначити, що не є предметом спору по даній справі оскарження, зміна чи розяснення рішення товариського суду ЖЕК №2 від 31.05.1974р. Позивач в судовому засіданні пояснила, що встановлений відповідачами паркан став перешкодою для вільного проїзду до її будинку автомобілів, а спецавтомобілі ( пожежна, швидка допомога), взагалі, не мають можливості підїхати до частини будинку позивача. Встановленим парканом, було звужено початок заїзду на спільний проїзд. Крім того, відповідач [PERSON] постійно влаштовує сварки, перешкоджає проїзду автомобілів до будинку позивача. Відповідач [PERSON] вказала, що встановлений нею паркан не перешкоджає проїзду автомобіля, але автомобілі не повинні там їздити, так як у них з позивачем в спільному користуванні прохід, а не проїзд. Паркан відповідач встановила на межі своєї земельної ділянки, а землю спільного користування не захвачувала. Відповідачі зазначили, що до позивача приїздить дуже багато автомобілів, які заважають вільному проходу, спричиняють ряд незручностей. Допитані в судовому засіданні свідки позивача - [PERSON],[PERSON], [PERSON] ствердили, що через збудований відповідачами паркан стало незручно проїжджати до будинку позивача, а великий автомобіль, взагалі, не зможе проїхати. Відповідач [PERSON] чинить перешкоди вільному проїзду автомобілів до частини будинку позивача. Допитані в судовому засіданні в якості свідків відповідача [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], суду ствердили протилежне показам свідків сторони позивача, а саме, ствердили, що автомобілі позивача перешкоджають вільному проходу, підїзду до будинку відповідачів, перед вікнами її будинку постійно стоять автомобілі. З оглянутих в судовому засіданні фото, з показів свідків, пояснень самих сторін вбачається, що прохід і проїзд до помешкань сторін є. Суд критично ставиться до пояснень позивача та її представника з приводу того, що до помешкання позивача не може підїхати спец автомобіль, так як суду надані докази протилежного. Так, відповідно до листа управління Держкомзему наданого [PERSON], на використання земельної ділянки встановлено обмеження забезпечувати доступ на земельну ділянку відповідним інженерним службам міста для ремонту та обслуговування інженерних мереж. З пояснень позивача вбачається, що каналізаційна яма від її помешкання знаходиться на прилеглій території дитячого садка і не потребується підїзду автомобіля до неї по спірній території. Відповідно довідки, наданої Станцією юних техніків відповідачам, зазначено, що у випадку пожежі Станція зобовязується відчинити ворота для проїзду машини з їх території. З показів свідків вбачається, що автомобілі, хоч і з труднощами, але проїжджають до помешкань сторін. Також, на думку суду є безпідставними твердження позивача з приводу того, що відповідачі встановили свій паркан на території спільного користування, з порушенням плану розподілу земельної ділянки. Суду не надано доказів зазначеного. Позивачем не подано висновку експерта, спеціаліста, чи будь-якого висновку компетентного органу, який здійснивши геодезичні заміри земельних ділянок дав би заключення щодо порушення плану розподілу земельних ділянок. Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Безпідставним є посилання позивача на ст. 90 ЗК України, оскільки сторони не є субєктами права власності на землю, вони є землекористувачами. Згідно ч.2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. В судовому засіданні не знайшло підтвердження факт спричинення позивачу перешкод в користуванні належною їй частиною житлового будинку та не знайшло підтвердження факту порушення її прав, як землекористувача. Так, судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні відносини, вони не можуть погодити між собою, - що мають в користуванні - проїзд чи прохід. Однак, як було встановлено судом, сторони обоюдно користуються зазначеною ділянкою спільного користування як і для проїзду так і для проходу. І як було встановлено судом, - збудований відповідачами більше трьох років тому паркан перешкоджає, лише, «зручному» проїзду автомобілів, а не перекриває єдиний підїзд до належного позивачу житла. Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю частиною житлового будинку та земельною ділянкою слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed