Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що вона з 16 вересня 1994 року і по теперішній час працює майстром-перукарем у Товаристві з обмеженою відповідальністю Красуня. Заробітна плата у товаристві з обмеженою відповідальністю «Красуня» на посаді майстра-перекаря становить 1600,00 гривень за місяць. Відповідач, повністю не виплатив належну їй заробітну плату за травень місяць та 15 днів червня 2012 року. Заборгованість за травень місяць 2012 року склала 1600 гривень та за 15 днів червня 2012 року 800 гривень, чим порушено її законне право на оплату праці. У звязку з неправомірними діями відповідача вона почала хвилюватися, нервуватися та отримувати психологічний дискомфорт, оскільки відповідач поводиться незаконно та порушує її законні права, тому відповідачем завдано їй моральну шкоду, яку оцінює у 3000 гривень. Всього просить стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату в сумі 2 400 гривень та завдану моральну шкоду у розмірі 3000 гривень. У судове засідання позивачка не зявилася, про час і місце слухання судового розгляду повідомлялась належним чином, згідно поданої 16.08.2012 року заяви просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення та пояснив, що оплата праці позивачки здійснюється за відрядною системою оплати праці, її середній заробіток становить 1176,15 грн, а не 1600 грн., як зазначено в позовній заяві. Заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] на момент розгляду справи відсутня. Розрахунок проводився несвоєчасно, оскільки у підприємства не було коштів. Щодо завданої моральної шкоди, то посилання на неправомірні дії відповідача у звязку з невиплатою заробітної плати, представник вважає надуманими, оскільки вина підприємства у затримці розрахунку відсутня. Крім того, позивач просить стягнути моральну шкоду за невиплату заробітної плати, однак вона була виплачена. У зв`язку з цим, просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Як вбачається з копії трудової книжки (а.с. 47-48) позивач працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю Красуня з 1994 року на посаді майстра-перукаря. Між сторонами існують трудові правовідносини, які регулюються законодавством про оплату праці, що грунтується на Конституції України і складається з Кодексу законів про працю України, Закону України Про оплату праці, Закону України Про колективні договори і угоди та інших актів законодавства України. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. При відрядній системі оплати праці заробіток нараховується за виконаний обсяг роботи, вироблену продукцію за відрядними розцінками, обчисленими виходячи з установлених тарифних ставок і норм виробітку або часу. В позовній заяві позивачем вказується, що розмір її заробітної плати складає 1600грн. за місяць. Однак, в підтвердження вказаної обставини не було надано жодного доказу. В спростування вказаної позивачем розміру заробітної плати відповідач надав положення про оплату праці найманих працівників на відрядній формі оплати праці в ТОВ «Красуня», яке затверджене генеральним директором [PERSON] та погоджене трудовим колективом в особі [PERSON], з якого вбачається, що заробітна плата на підприємстві не є сталою, а залежить від виконання працівником місячного плану здачі виручки та вираховується за визначеною формулою (тобто, встановлена відрядна система оплата праці). З наданих представником відповідача розрахунково-платіжних відомостей працівника за травень та червень місці 2012 року, вбачається, що заробітна плата позивача у ці місяці становила 1104грн. та 1303,32грн. відповідно. З проведеними обовязковими відрахуваннями заробітна плата позивача склала в травні 985,9грн., а в червні 1149,72грн. Крім того, згідно довідкив ТОВ «Красуня» №28 від 16.07.2012 року, середній розмір заробітної плати [PERSON] становить 1176,15гр. (а.с. 42). В позовній заяві позивачем вказується, що відповідач заборгував заробітну плату повністю в сумі 1600грн. за травень 2012 року та не сплатив 800грн. за 15 днів червня місяця 2012 року. З відбитку штемпеля на поштовому конверті вбачається, що позовна заява позивачем була надіслана до суду 19.06.2012р., отримана судом 20.06.2012 року, підписана заява позивачем 19.06.2012р. З наданих відповідачем платіжних відомостей на видачу заробітної плати №35, №42, №47 та №48 вбачається, що підприємством проводилася виплата заробітної плати готівкою, яку отримували працівники, в т.ч. [PERSON], про що свідчать підписи в відомостях (а.с. 50,51). Так, згідно платіжної відомості №35 заробітна плата за 1 половину травня 2012 року була виплачена 26.05.2012р., а згідно платіжної відомості №42 заробітна плата за травень місяць була виплачена 19.06.2012р. Таким чином, суд приходить до висновку, що на дату звернення з позовною заявою до суду, позивачу була виплачена заробітна плата за травень місяць 2012 року і їй було про це відомо. Також, згідно платіжної відомості №47 заробітна плата за першу половину червня місяця була виплачена позивачу 25.06.2012р., а повністю за даний місяць 11.07.2012р. про що свідчить підпис [PERSON] у платіжній відомості №48. Проте, в своїй заяві від 16.08.2012р. позивач підтримала позовні вимоги повністю, хоча їй мало бути відомо про виплату заробітної плати. Суд вважає, що згідно ч.3 ст.27 ЦПК України, позивач повинна була повідомити суд про такі виплати, однак, цього зроблено не було. Таким чином, твердження позивача щодо наявності заборгованості по заробітній платі за травень 2012 року та 15 днів червня 2012 року спростовуються наданими представником відповідача письмовими доказами. Оскільки заборгованість по заробітній платі Товариства з обмеженою відповідальністю Красуня перед позивачем на час розгляду справи виплачена, позовна вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 2 400 гривень задоволенню не підлягає. Згідно ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. З матеріалів справи вбачається, що працівникам заробітна плата відповідачем виплачується два рази на місяць, при цьому періодичність платежів 19.06.2012р, 25.06.2012р. та 11.07.2012р. не перевищувала 16 днів. Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях фізичної особи, у звязку з протиправною поведінкою щодо неї. Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог та заперечень. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 гривень суд вважає, що позивачем не доведено належними доказами наявність обставин погіршення стану її здоровя, завдання їй душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вжиття додаткових зусиль для організації свого життя в результаті дій відповідача. Крім того, обставини, які склалися довкола виплати заробітної плати, є обєктивними та повязані з відсутністю коштів у відповідача, що підтверджується також банківськими виписками з рахунку відповідача. Тому вимога в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 гривень задоволенню також не підлягає. На підставі ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, ст.24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: dismissed