Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-24 00:00:00

КС «Мелон» звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. В позові зазначено, що 09 березня 2010 року між КС «Мелон» та відповідачем було укладено договір споживчого кредиту № С149. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит в сумі 5000 гривень, з терміном погашення до 09 вересня 2011 року та відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 55 % строком на 18 місяців. Однак, відповідач свої зобов'язання за кредитом виконує не належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту, яка до теперішнього часу не погашена. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 4071 гривня 95 копійок та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 214 гривень 60 копійок. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, крім того, лист, яким направлялась судова повістка, був повернений до суду із відміткою про відсутність відповідача за зазначеною адресою, тому суд відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважає, що відповідач була повідомлена належним чином, визнає її неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, свідчення свідків, вивчивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів, передбачених договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і виплати проценти. Як встановлено в судовому засіданні, згідно заяви відповідача було прийнято в члени кредитної спілки «Мелон». 09 березня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір споживчого кредиту № С149. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит в сумі 5000 гривень, з терміном погашення до 09 вересня 2011 року та відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 55 % строком на 18 місяців. При укладенні договору відповідач прийняла на себе зобов'язання повернути кредит до 09 вересня 2011 року та сплачувати відсотки за користування кредитом. Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами в строк, в розмірі та в валюті, які визначені в договорі. На виконання кредитного договору позивач здійснив видачу кредитних коштів відповідачу в сумі, визначеній у кредитному договорі, у повному обсязі, тим самим позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем за кредитним договором. В забезпечення виконання договору, було укладено договір поруки № С149 від 09 березня 2010 року з [PERSON] та [PERSON]. Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працювала на посаді керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон». В її посадові обов'язки входило формування документів для оформлення кредиту. Для отримання кредиту необхідно надати паспортні дані та довідку з місця роботи. За яких обставин укладався кредитний договір та договори поруки, вона не пам'ятає, лише пригадує, що [PERSON] вже двічі брала кредит, підписувала при цьому документи. Документи на поручителів давала сама [PERSON]. Вона не пам'ятає, хто підписував договір поруки, поручителів не було, також їй не відомо, хто за них підписував договір. Може лише сказати, що [PERSON] та [PERSON] раніше були членами КМ «Мелон». Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працює директором ПП «Архбуд», на підприємстві працювала [PERSON], а [PERSON] в ПП «Архбуд» не працював, він допомагав в магазині по господарству. В довідках про доходи [PERSON] та [PERSON] стоїть його підпис, чий ще там підпис, йому не відомо. Такі довідки могли видаватись з багатьох підстав, якщо була потреба. В довідках не зазначено, для чого вони видані, довідки можуть видаватися за усною чи письмовою вимого, про видачу довідок ніде не реєструється. За яких обставин видавались довідки, він не пам'ятає. Вважає, що за головного бухгалтера ніхто інший, окрім головного бухгалтера, не міг розписуватись. Таким чином, зі свідчень допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що дійсно відповідач отримала в КС «Мелон» кредит. Суд вважає, що відсутні підстави не довіряти свідченням допитаних в судовому засіданні свідків, їх свідчення не суперечать одне одному, жодного суперечливого факту в судовому засіданні надано не було. За умовами п.п. 3.2.2 договору споживчого кредиту, позичальник зобов'язаний погашати кредит та сплачувати проценти в порядку, встановленому розділом 4.2 цього договору. Пунктом 4.2 договору передбачений щомісячний графік погашення кредиту та виплати процентів. Однак, в порушення умов договору споживчого кредиту відповідач систематично не виконувала належним чином зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ними, а саме сплачуючи відсотки за користування кредитом з порушенням терміну їх сплати, має прострочену заборгованість, що згідно вимог ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язань. Згідно п. 9.4 договору споживчого кредиту, при порушенні строків сплати кредиту та (або) процентів більше ніж на три дні, процентна ставка подвоюється до моменту повного погашення простроченої заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості, доданого до позову, відповідач станом на 10 жовтня 2012 року має заборгованість 4071 гривня 95 копійок, яка складається з наступного: сума в розмірі 1161 гривня 24 копійок заборгованість за тілом кредиту; сума в розмірі 2886 гривень 71 копійок заборгованість за відсотками. Вказана сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, наданого позивачем. Таким чином, в зв'язку з тим, що відповідач порушила умови договору, взяті на себе зобов'язання виконує неналежним чином, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов кредитного договору, суд вважає необхідним суму заборгованості стягнути з відповідача. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором споживчого кредиту в розмірі 4071 гривня 95 копійок та судового збору в розмірі 214 гривень 60 копійок.

Outcome: approved