Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-29 00:00:00

В січні 2013 року ПАТ «Ерсте Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач вказує на те, що 23 січня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», представником ПАТ «Ерсте Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/5865/5/09356. Згідно договору [PERSON] надав [PERSON] кредит у розмірі 19990,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі від 11,5 % до 8,5 % річних терміном до 22 січня 2015 року. 26 квітня 2010 року між Банком та [PERSON] укладено додаткову угоду. Забезпеченням зобовязань відповідачки [PERSON] перед банком виступає договір поруки від 23 січня 2008 року № 014/5865/5/09356/2, укладений між банком та [PERSON] і [PERSON], згідно якого поручитель несе солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором. Відповідачі зобовязання за вказаним договором належним чином не виконують, у звязку з чим станом на 9 січня 2013 року існує заборгованість перед банком в сумі 79138 грн. 85 коп., що еквівалентно 9901,02 дол. США. Посилаючись на викладене, а також на положення ст.ст., 526, 536, 549, 554, 610, 612, 625, 1048, 1054 ЦК України, позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідачів в солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 79138 грн. 85 коп., що еквівалентно 9901,02 дол. США., а також сплачені позивачем судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та просив про його задоволення. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, пояснила суду, що вона намагалася укласти з позивачем договір реструктуризації заборгованості, проте їй було відмовлено. Крім того, умови договору про надання кредиту в іноземній валюті порушують принципи справедливості, та грошовою одиницею в Україні є гривня. З матеріалів справи вбачається, що 23 січня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», представником ПАТ «Ерсте Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/5865/5/09356. Згідно договору [PERSON] надав [PERSON] кредит у розмірі 19990,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі від 11,5 % до 8,5 % річних терміном до 22 січня 2015 року. 26 квітня 2010 року між Банком та [PERSON] укладено додаткову угоду № 2, згідно п. 1.7.1 якої повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником щомісячно 15 числа кожного місяця, згідно з графіком погашення. Забезпеченням зобовязань відповідачки [PERSON] перед Банком є договір поруки від 23 січня 2008 року № 014/5865/5/09356/2, укладений між Банком та [PERSON] і [PERSON], згідно якого поручитель несе солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором. Відповідно до п.5.1 кредитного договору позичальник зобовязався використати кредит на зазначені в договорі цілі і забезпечити повернення одержаного кредиту, сплату нарахованих відсотків та інших платежів на умовах, передбачених цим договором. Відповідно п. 9.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та комісій позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу. Відповідачі зобовязання за вказаним договором належним чином не виконують, у звязку з чим станом на 9 січня 2013 року існує заборгованість перед банком в сумі 9901,02 дол. США, що еквівалентно 79138 грн. 85 коп., в тому числі: 8763,37 дол. США, що еквівалентно 70045 грн. 62 коп. заборгованості за кредитом; 358,02 дол. США заборгованості за відсотками, що еквівалентно 2861 грн. 65 коп.; 779,63 дол. США. пені, що еквівалентно 6231 грн. 59 коп. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому [PERSON] держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. [PERSON] законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі-Декрет КМУ). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщенням залучених коштів від свого імені на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст.5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій [PERSON] банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операції з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету. Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджено Постановою правління НБУ №275 від 17 липня 2001 р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за №730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу [PERSON] банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторгівельні операції з валютними цінностями; операції з готівкою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюється в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставах укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів(резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України. З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, а отже й отримання коштів по їх поверненню. У Банка - відповідача наявна банківська ліцензія та дозвіл, видані [PERSON] банком України на здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а тому суд приходить до висновку, що надання відповідачем кредиту в іноземній валюті не суперечить діючому законодавству. Крім того, підпунктом «в» п.4 ст.5 Декрету КМУ передбачено наявність індивідуальної ліцензії на надання одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. В той же час на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. №483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких [PERSON] видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції за валютними цінностями). До того ж, як вбачається з матеріалів справи, при укладенні кредитного договору позивачем було надано відповідачам інформацію щодо умов кредитування та про орієнтовну сукупну вартість кредиту. За таких обставин суд вважає, що позов Банку є обґрунтованим та на підставі ст.ст. 526, 536, 543, 549, 553, \~610-612, 614, 623, 651, 1050 ЦК України підлягає задоволенню. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у рівних частках з кожного з відповідачів.

Outcome: approved