Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-14 00:00:00

Позивач у листопаді 2010 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з Відповідача-1, Відповідача-2, Відповідача-3 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 600, 00 грн. З Відповідача-2, Відповідача-3 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 174036,71 грн. за кредитними договорами № 2007ПМ-141 від 14.11.2007 р., № 2008-ПМ-2 від 10.01.2008 р., № 2008-ПМ-27 від 02.04.2008 р. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до кредитного договору № 2008-ПМ-27 від 02.04.2008 р. [PERSON] отримав кредит у сумі 44\~000, 00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків, кредитного договору № 2007-ПМ-141 від 14.11.2007 р. отримав кредит у сумі 5\~000,00 дол. США. зі сплатою за користування ним відсотків, кредитного договору № 2008-ПМ-2 від 10.01.2008 р. отримав кредит у сумі 20\~000, 00 дол. США. зі сплатою за користування ним відсотків, проте у порушення умов договорів свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до Відповідача-2, що випливають зі згаданих договорів, були забезпечені шляхом укладання з Відповідачем-3 [PERSON] та Відповідачем-1 ПАТ Акцент-банкдоговорів поруки: № 2008-ПМ/27 від 02.04.2008 р., № 2007-ПМ/141 від 14.11.2007 р., № 2008-ПМ/2 від 10.01.2008 р., № 167 від 20.10.2010 р. у звязку з чим вони є солідарними Відповідачами за предявленим до стягнення боргом. З урахуванням викладеного Позивач просив стягнути солідарно з Відповідача-2, Відповідача-3 на користь банку заборгованість за кредитними договорами 174036,71 грн. та судові витрати у розмірі 1950,00 грн. та також стягнути з Відповідача-1, Відповідача-2, Відповідача-3 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 600, 00 грн. У судовому засіданні представник Позивача заявлений позов підтримав, на його задоволенні наполягав. В свою чергу [PERSON], [PERSON] звернулися з зустрічним позовом про визнання договорів поруки № 2008-ПМ/27 від 02.04.2008 р., № 2007-ПМ/141 від14.11.2007 р., № 2008-ПМ/2 від 10.01.2008 р., № 167 від 20.10.2010 р. недійсними. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначала, що в день укладення вищевказаних кредитних договорів були укладені і договори поруки до них: № 2008-ПМ/27 від 02.04.2008 р., № 2007-ПМ/141 від14.11.2007 р., № 2008-ПМ/2 від 10.01.2008 р. відповідно. Просили суд визнати договір поруки № 167 від 20.10.2010р., укладеним між ПАТ КБ ПриватБанкта ПАТ Акцент банкнедійсним з моменту його укладання; визнати недійсними договори поруки № 2008-ПМ/27 від 02.04.2008р.; № 2007-ПМ/141 від 14.11.2007р. № 2008-ПМ/2 від 10.01.2008р. недійсними та стягнути судові витрати. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову ПАТ КБ ПриватБанк та у задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON] слід відмовити виходячи наступного. відповідно до кредитного договору № 2008-ПМ-27 від 02.04.2008 р. [PERSON] отримав кредит у сумі 44\~000, 00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків, кредитного договору № 2007-ПМ-141 від 14.11.2007 р. отримав кредит у сумі 5\~000,00 дол. США. зі сплатою за користування ним відсотків, кредитного договору № 2008-ПМ-2 від 10.01.2008 р. отримав кредит у сумі 20\~000, 00 дол. США. зі сплатою за користування ним відсотків, проте у порушення умов договорів свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до Відповідача-2, що випливають зі згаданих договорів, були забезпечені шляхом укладання з Відповідачем-3 [PERSON] та Відповідачем-1 ПАТ Акцент-банкдоговорів поруки: № 2008-ПМ/27 від 02.04.2008 р., № 2007-ПМ/141 від 14.11.2007 р., № 2008-ПМ/2 від 10.01.2008 р., № 167 від 20.10.2010 р. у звязку з чим вони є солідарними Відповідачами за предявленим до стягнення боргом В подальшому, між ПАТ Акцент-банкта Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк 20.10.2010 р. був укладений договір поруки № 167, предметом якого є порука ПАТ Акцент-банкперед Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанкза виконання [PERSON].В. всіх обовязків за вищевказаними кредитними договорами № 2007-ПМ-141 від 14.11.2007 р., № 2008-ПМ-2 від 10.01.2008 р., № 2008-ПМ-27 від 02.04.2008 р., вказаними у додатку №1 до цього договору. Договір поруки не містить істотних умов: підстави виникнення обовязку боржника, найменування боржника, його адреса, по якому кредитному договору виникає порука і на яку суму та у самому первісному позову відсутня підстава обєднання позовних вимог солідарним обовязком, не зазначено, що включає сума 200,00 грн., яка заявлена солідарно до стягнення з ПАТ Акцент-банк та [PERSON], [PERSON], відсутній її розрахунок. З поясненбь представника відповідачів вбачається, що ні [PERSON], ні його Поручитель [PERSON] взагалі не знали про існування договору поруки № 167 від 20.10.2010 р., доки 31.01.2011 р. вони не отримали копію заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Ні ПАТ Акцент-банк, ні Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанкне представили доказів того, що вони зверталися до [PERSON], [PERSON] з пропозицією підписати договір поруки. Не представили доказів направлення даного договору поруки на адресу боржника, за якого поручитель поручився, зобовязавшись сплатити борг в сумі 200 грн. при сумі кредиту 243250,00 (двісті сорок три тисячі двісті пятдесят грн. 00 коп.) грн. Крім цього зазначала, що і із позовної заяви вбачається, що банк не вимагає стягнення з ПАТ Акцент-банкосновної суми заборгованості за кредитним договором. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1 ст. 203 ЦК України, то відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України укладення даного договору поруки це вчинення недійсного правочину. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином та фіктивний правочин визнається судом недійсним. Згідно з ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином, внаслідок того, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанкуклав договір поруки з ПАТ Акцент-банкбез згоди Поручителя [PERSON], чим збільшив обсяг її відповідальності, тому у звязку з цим з 20.10.2010 р. [PERSON] не несе ніякої відповідальності за невиконання чи належне виконання [PERSON] своїх зобовязань за вищевказаними кредитними договорами. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 Про застосування норм Цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанціїсудам слід неухильно дотримуватись вимог ст.ст.58,59 ЦПК України про належність і допустимість доказів. Відповідно до ч.3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, а відповідачі та його представник як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог та не виконано вимоги чинного цивільно-процесуального законодавства щодо надання суду доказів на підтвердження обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, в звязку з чим, у суду відсутні підстави для визнання обґрунтованими заявлених вимог позивача та наявність підстав для задоволення позову. Стосовно зустрічного позову Відповідачів-2, Відповідачів-3 суд приходить до наступного висновку. Цивільним Кодексом України не передбачено обовязок кредитора та поручителя отримувати згоду боржника чи іншого поручителя за кредитним договором на укладання додаткового договору поруки, повідомляти останніх про його укладання. Коло осіб, які можуть бути поручителями, не обмежене залежно від того, які цивільно-правові угоди раніше укладалися ними з кредиторами. Отже, відсутність згоди [PERSON], [PERSON] на укладання договору поруки між ПАТ Акцент-банкта Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк№ 167 від 20.10.2011 р не є підставою визнання вищевказаного договору поруки недійсним. Крім того, укладення договору поруки між ПАТ Акцент-банк та Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк № 167 від 20.10.2011 р. не збільшує обсяг відповідальності поручителя [PERSON], а отже відсутні підстави для визнання договорів поруки згідно з ч.1 ст. 559 ЦК України № 2008-ПМ/27 від 02.04.2008 р., № 2007-ПМ/141 від14.11.2007 р., № 2008-ПМ/2 від 10.01.2008 р. недійсними. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed