Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-18 00:00:00

В липні 2009р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку недійсним, визнання права на спільну сумісну власність та визнання права власності на ? частку житлового будинку з відповідною часткою прилеглих до нього господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вулиця Лиманська, № 2-В, вимоги якої в процесі розгляду справи уточнювала та остаточно просила поновити строк позовної давності для звернення до суду з таким позовом, визнати договір купівлі-продажу жилого будинку, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вулиця Лиманська, № 2-В, укладений 02 жовтня 2007р. між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] недійсним, визнати жилий будинок їх спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на ? частку житлового будинку з відповідною частиною прилеглих до нього господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вулиця Лиманська, № 2-В. Позивачка зазначала, що з 1976р. до 2005р. проживала разом із сином від першого шлюбу [PERSON], однією сімєю без реєстрації шлюбу із [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. 05.09.1978р. у них народився син [PERSON], батьком якого записаний [PERSON] У 1980 році вони за спільні кошти та власною трудовою участю розпочали будівництво житлового будинку на земельній ділянці, площею 526 кв. м. по вулиці Лиманський, № 2-В у м. Миколаєві, виділеній під житлове будівництво відповідачу [PERSON] У 1990р. вони учетвером переїхали до спірного будинку та продовжували його будувати до 2005р. Всі ці роки вона та діти своїм трудом заробляли гроші та купляли будівельні матеріали. У 2005р. вона з синами пішли з будинку через те, що [PERSON] приводив жінок до будинку та відмовився прописувати їх до будинку. 30.08.2007р. будинок № 2-В по вулиці Лиманська в м.Миколаєві введений в експлуатацію і за [PERSON] визнано право власності на цей будинок. 05.02.1998р. [PERSON] зареєструвався у спірному будинку та проживає по теперішній час. Її та сина відповідач не пускає та не реєструє у будинку. Весною 2008р. вона дізналася, що спірний будинок належить не [PERSON], а його сестрі [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.2007р., тому вважає, що вона з поважних причин пропустила строк позовної давності для звернення до суду. Вважає, що згідно з ч.5 ст.267 ЦК України у звязку з поважністю причин пропуску строку позовної давності, її порушене право підлягає захисту, а строк позовної давності поновленню. Теперішня власниця будинку [PERSON] заперечує її право на ? частину спірного будинку. Посилаючись на те, що житловий будинок є спільною сумісною власністю її та [PERSON], а тому останній не мав право на відчуження всього майна [PERSON], просила позов задовольнити. У судовому засіданні позивачка та її представник уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили поновити строк позовної давності, а позов задовольнити в повному обсязі на підставі норм ст.ст. 60, 69, 70, 74 СК України, ч. 5 ст. 203, ст. 215, 235, 267 ЦК України та ст. 155 ЖК України. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали та стверджували, що спірний жилий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: м. Миколаїв, вулиця Лиманська, № 2-В побудований тільки ним та за його власні кошти за участю сестер та братів. Всупереч його стверджень, що спірний будинок його власність, позивачка не надала суду жодного належного доказу про те, що вони з нею проживали сумісно, мали спільний бюджет, за спільні кошти та власною трудовою участю будували житловий будинок за адресою: м. Миколаїв, вул. Лиманська, № 2-В у м. Миколаєві. Ніяких грошових коштів на будівництво вказаного жилого будинку позивачка не надавала. На даний час спірний будинок належить [PERSON], через те, що він з сестрою [PERSON] уклали договір купівліпродажу спірного будинку через те, що йому повинні були робити операцію у звязку з видаленням пухлини головного мозку. Ця операція була небезпечною, а сестра пообіцяла йому догляд за ним і матеріальну допомогу у вкрай важкому випадку. Відповідачка [PERSON] в судове засідання жодного разу не зявилася, однак звернулася до суду з заявою про слухання справи за її відсутністю. Третя особа: приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву про слухання справи за її відсутністю, крім того повідомила суду, що спірний будинок на час відчуження під забороною (арештом) не перебував, а також [PERSON] у шлюбі та у фактично шлюбних відносинах на момент придбання будинку не перебував. Суд, дослідивши докази по справі, вислухавши пояснення сторін, показання свідків встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно до договору про виділення у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва, індивідуального будинку на праві особистої власності від 26.04.1979р. [PERSON] була виділена, на праві безстрокового користування, земельна ділянка площею 526 кв.м. за адресою: м. Миколаїв, вулиця Лиманська, № 2-В, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка зареєстрована в бюро технічної інвентаризації під № 80 11.05.1979р. (а.с.145-146 т.1) Будівництво житлового будинку здійснено згідно з рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 02.01.1979р. № 21 «Про відведення земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків» та затвердженої проектної документації. Згідно довідки № 890/01-01-09 від 28.05.2008р. житловий будинок по вулиці Лиманській, № 2-В в м. Миколаєві прийнятий до експлуатації розпорядженням голови адміністрації Корабельного району від 30.08.2007р. за № 186 на підставі акту державної технічної комісії про введення до експлуатації закінченого будівництвом житлового будинку від 27.08.2007р. (а. с. 29 т.1) [PERSON] знаходилась у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1965р. по 18.08.1976р.,(а. с. 103 т.1), від цього шлюбу мала сина [PERSON], [INFO].( а. с. 33 т.1 ) [PERSON] знаходився у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 05.11.1969 р. по 1978р. Від шлюбу дітей не має. ( а. с. 143 т.1 ) 05.09.1978р. народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження 1-ФП №463875, виданого 09.12.1978р. міським відділом РАГС м. Миколаєва. ( а.с. 12 т.1) Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16.08.2007 року встановлено, [PERSON] ніколи не проживав разом з батьком [PERSON] у спірному будинку. Рішенням встановлено, що всупереч волі власника будинку [PERSON], [PERSON] у період хвороби відповідача [PERSON] вселився у спірний будинок без дозволу власника, що підтверджуються доказами, які свідчать про систематичні конфлікти між ними, на ґрунті яких [PERSON] завдавав [PERSON] тілесні ушкодження, в тому числі середньої тяжкості тілесні ушкодження та завдавав матеріальну шкоду. (а. с. 136-137 т.1) Судом встановлено, що право власності на жилий будинок № 2-В по вулиці Лиманська у м. Миколаєві на теперішній час зареєстровано за сестрою [PERSON] - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 02.10.2007 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 3048 від 02.10.2007р. та зареєстрованому в Миколаївському МБТІ 05.10.2007р.( а.с. 111-112 т.1 ), яка, так як і [PERSON], заперечують право [PERSON] на ? частину спірного будинку у звязку із спільним проживанням однією сімєю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Позивачка стверджує, що вона проживала з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1976р. по 2005р., вели спільне господарство, мали спільний бюджет та за спільні кошти будували у цей період, спірний будинок. Цей факт підтвердили також допитані судом свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в більшості були сусідами позивачки по вул.Лесковій, 28, а не по вул.Лиманський. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у період проживання сторін однією сімєю та будівництва спірного будинку були неповнолітніми, а тому не могли памятати про такі обставини. Тому суд не бере до уваги ці свідчення. Надані позивачем фотографії також не свідчать про те, що сторони вели спільний побут та проживали однією сімєю. Що стосується копій грамот, листівок, медичних карток то вник відсутні дати видачі. Листування, поздоровлення, відповідні довідки із зазначенням адреси позивача, не можуть бути розцінені як докази того, що сторони проживали спільно однією сімєю, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач був спочатку зареєстрований та проживав з 20.11.1978р за адресою: м.Миколаїв, вулиця Мастерська, № 60, а з 05.02.1998р. був перепрописаний за адресою: м. Миколаїв, вулиця, Лиманська, № 2-В. Позивачка була зареєстрована за адресою: [INFO] з 09.01.1979р., яку вона отримала на родину з трьох осіб, як мати одиначка з двома синами. Надані позивачкою докази а саме квитанції, накладні, рахунки про придбання будівельних матеріалів за період з 1990-1993р.р.( а.с.79-92 т.1 ) суд також не бере до уваги, оскільки замовниками цих матеріалів була не [PERSON], а інші особи. Твердження позивача про те, що в 1982 році її мати [PERSON] подарувала їй автомобіль ВАЗ-2105, який начебто був проданий нею за 6947 руб. родині Євдокимових і ці кошти пішли на будівництво першого поверху спірного будинку в судовому засіданні не нашли свого підтвердження. Допитані судом свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. підтвердили суду, що сторони ніколи не проживали однією сімєю та не вели спільного господарства. Будинок будував за свої кошти та кошти, які надавали рідні сетри та брати, а в період з 1976р. по 2005р. [PERSON] проживав з іншими жінками однією сімєю. Ствердження свідків щодо непроживання [PERSON] з [PERSON] також підтверджується висновком дільничого Корабельного РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області про розгляд звернення [PERSON] (а.с.129 т.1); відповіддю з Корабельного РВ ММУ №59/15526 від 22.10.2006р (а.с.128 т.1); актом від 04.03.2008р. про мешкання гр.[PERSON] з [PERSON]Г.(а.с.131 т.1); актом від 10.01.2007р. про мешкання з [PERSON] (а.с.132). Суд вважає, що позивачка не надала жодних достовірних та належних доказів того, що вона проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON], вела з ним спільне господарство, мала спільний бюджет та спільною працею і за спільні кошти будувала з ним спірний будинок. Крім того на момент виникнення у відповідача [PERSON] права власності на спірний будинок з 30.08.2007р., як поясняла позивачка, вона не проживала з відповідачем. Також судом встановлено, що сторони не укладали між собою письмового договору щодо правової причини набуття майна в період їх спільного проживання без реєстрації шлюбу. Через те, що будівництво спірного будинку здійснювалося у період з 1980р. по 2007р., а право власності забудовника [PERSON] виникло після прийняття будинку в експлуатацію, тобто з 30.08.2007р., зазначені правовідносини до 01.01.2004 р. регулювалися ст.112 ЦК УРСР (в редакції 1963р.), а з 15.04.1991р. ст. 17 Закону України «Про власність». Законодавство, що діяло на час введення в дію Закону України «Про власність» не передбачало виникнення права спільної сумісної власності у осіб, які проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Такі особи за певних умов, в тому числі доведеності сторонами угоди про створення спільної власності, характеру участі, розміру витрат на будівництво, згоди виконкому місцевої влади на зміну договору про надання земельної ділянки під забудову, мали право на визнання права на частку у спільній власності, пропорційної його особистої участі, на підставі Постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 14.05.1976р.№2 Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. норми Сімейного Кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004р.. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми Сімейного Кодексу застосовуються в частині лише тих прав і обовязків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обовязки визначаються на підставах, передбачених Сімейним Кодексом України. Відповідно до вимог ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь якому іншому шлюбі поширюються положення глави 8 цього Кодексу, який набрав законної сили з 1 січня 2004 року. Відповідно до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна з сторін повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд встановив, що [PERSON] не надала жодних доказів внесення особистого вкладу у створення спільної власності у період 1980-2005р.р., тому у задоволенні позову вважає необхідним відмовити. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання договору купівлі продажу жилого будинку № 2-В по вул. Лиманський в м. Миколаєві, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 02.10.2007р.- недійсним з підстав, що відповідач не мав право на відчуження всього будинку, а тільки 1\\2 частки з підстав ч.5 ст.203,215,235,267 ЦК України, то вони також не підлягають задоволенню через те, що вони є безпідставними. Згідно ч.2-4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом незалежно від спливу позовної давності, яка застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі є підставою для відмови у позові. Позивачка просила суд поновити строк позовної давності через те, що вона пропустила строк з поважних причин, т.я. діззналася, що спірний будинок [PERSON] продав тільки у 2008р., а звернулася до суду у 2009р., тому заява позивача про поновлення строку є безпідставною. На підставі викладеного, суд вважає позов безпідставним та не доказаним, а тому у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed