Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], в обґрунтування якого зазначила, що між нею та відповідачем по справі було укладено шлюб 04.07.2009 року. За час спільного проживання вони втратили повагу один до одного, любов, між ними виникло взаємне непорозуміння та небажання проживати разом, у звязку з різними поглядами на сімейне життя та ведення сумісного господарства, вважає, що сімя остаточно розпалася, вони перестали підтримувати шлюбні відносини, вести спільне господарство, вважає подальше спільне життя неможливим, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею, тому просить розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не зявився, надала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, оскільки позовні вимоги підтримує в повному обсязі, шлюб просить розірвати, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище - Колісник. Відповідач в судове засіданні також не зявився, надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, оскільки позов визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу згоден. Сторони у вказаній справи в судове засідання не зявилися, повідомленні належним чином, надали заяву, в якій просять розглянути справу за їх відсутності без застосування фіксації судового засідання, у звязку з чим справу розглянуто без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ст. 197 ч. 2 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі справи вбачається та сторонами не оспорюється, що 04.07.2009 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб у Центрально-Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис № 317 у книзі реєстрації про одруження (а.с. 8), від якого сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 9), який на час розгляду справи в суді проживає разом з позивачем по справі (а.с. 10). У судовому засіданні встановлено, що сторони з лютого 2012 року подружніх відносини не підтримують та не ведуть спільне господарство, не бажають примиритися і зберегти сімю. Частиною 2 ст. 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Згідно зі ст. 24 ч. 1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 ч. 1 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ст. 56 чач. 3, 4 СК України) Відповідно до ст. ст. 111, 112 Сімейного кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, та вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони не підтримують подружніх відносин тривалий час, на примирення не згодні, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх спільної дитини, яка залишилась проживати разом з позивачем по справі. Викладене приводить суд до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України, оскільки в судовому засіданні було зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, почуття любові та взаємоповаги зникло, а подальше спільне проживання суперечить їх інтересам та їх дитини.

Outcome: approved