Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-08 00:00:00

До Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області з позовом звернувся [PERSON] та прохав ухвалити рішення, яким стягнути з фізичної особи [PERSON] на його користь вартість матеріальних збитків в сумі 13300грн. та моральну шкоду в сумі 10000грн. На обґрунтування заявлених вимог повідомив, що в серпні 2011року він по телефону він домовився з [PERSON] знайти на ринку якісний двигун, який був у вжитку та встановити його на свій автомобіль. За вищенаведену послугу він погодився заплатити [PERSON] попередню оплату 1000доларів США, що в еквіваленті дорівнює 8000грн. і по закінченні ремонту 1300грн. Підтвердженням їх домовленості є приїзд в серпні 2011року відповідача [PERSON] до нього на СТО, де він в присутності свідків, які працюють на СТО, згідно домовленості, віддав [PERSON] 8000грн. Біля кооперативу «Магістраль» він передав, а [PERSON] прийняв автомобіль для заміни двигуна та надасть гарантійний талон на нього. Через 4 місяці, з порушенням всіх строків і домовленостей, новий двигун був установлений на його автомобіль і в листопаді він забрав свій автомобіль, при цього ще заплатив 1300грн за заміну двигуна. Потім він забрав у відповідача старий двигун, але старий двигун був розібраний, цінні запчастини були вкрадені і продані, або замінені на такі, які не піддаються ремонту. В перший день двигун вийшов з ладу, тому що двигун був неякісний, датчик масла замкнутий і показував нереальний тиск в масляній системі двигуна. [PERSON] відмовився йому, як споживачу, надати чек про продажу двигуна, квитанції про надані послуги, а також акт виконаних робіт і гарантійний талон на ремонт. На його звернення [PERSON] не реагує, відмовляється від зустрічі, а тому він вимушений звернутися до суду. В зв*язку з тим, що відповідач [PERSON] скривається від нього, він не міг написати йому письмову претензію на якість ремонту. Відповідач [PERSON] порушив вище наведене Законодавство України, працює в підпільній майстерні. В його майстерні відсутнє сертифіковане обладнання для діагностики, професійні працівники, дозвіл місцевої влади на розміщення майстерні. Судовим експертом ФОП [PERSON] було проведено огляд двох двигунів та складений протокол. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, прохав суд позов задовольнити. В судовому засіданні пояснив, що дійсно надав відповідачу гроші в сумі 8000грн. на придбання двигуна, дійсно відповідач придбав для нього двигун. Заміну двигуна проводили на фірмі відповідача. Дійсно заміну двигуна проводив не відповідач, а особа на їм*я [PERSON] та якому він віддав гроші за заміну двигуна, для подальшої передачі їх відповідачу. Після заміни двигуна, він користувався машиною дуже короткий термін часу, тому, що двигун вийшов з ладу. Він звернувся до відповідача з вимогою повернути кошти, на що відповідач відмовився. Вимушений звернутися до суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні з позовом не погодився, вважає його необґрунтованим, та пояснив, що дійсно знайомий з позивачем та знаходиться з ним в родинних стосунках , дійсно до нього звертався позивач з проханням допомогти придбати двигун на його автомобіль. Дійсно він, за кошти позивача, придбав та передав позивачу двигун. Дійсно позивач прохав його допомогти знайти майстра по встановленню двигуна. Заміну двигуна він не здійснював, майстерні не має, а лише має гараж. Ніяких гарантій на двигун він не давав, тому що це був не новий, а бувший у користуванні двигун. Йому відомо, що заміну двигуна позивачу проводила інша особа, після заміни двигуна позивач протягом тривалого часу використовував даний автомобіль. Щодо двигуна який, як стверджує позивач, надав йому на зберігання, пояснив, що це також двигун, який був в користуванні.В якому він був стані, йому не відомо. Будь- яких обстежень цього двигуна не проводилось. Позивач сам привіз його та залишив його в гаражі, хто міг пошкодити його, та чи дійсно він був пошкоджений йому не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач є його тестем, дійсно йому відомо що влітку 2011року позивач ремонтував свій автомобіль. З відповідачем не знайомий. Хто проводив заміну двигуна, йому невідомо. Кому надавались кошти, йому також невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працює у позивача. З відповідачем не знайомий, але бачив його, коли останній приїжджав до них на фірму. Передачу грошей не бачив, але йому відомо, що двигун був у користуванні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно відповідач приїжджав до його господаря, дійсно позивач намагався поміняти двигун. Кому надавались гроші йому не відомо, хто проводив заміну двигуна, йому також невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що допомагає відповідачу вести бухгалтерію. Ніякого двигуна на відповідача не оформлювала, ні в 2010 ні в 2011роках. Їй відомо, що дійсно відповідач допоміг відповідачу придбати двигун, бувший в користуванні, хто проводив заміну двигуна їй не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з відповідачем знаходиться у дружніх стосунках, з відповідачем не знайомий. Дійсно на прохання позивача відповідач придбав двигун, але хто демонтував двигун йому невідомо. Особу, яка проводила заміну двигуна, він не знає. Будь яких договірних відносин між позивачем та відповідачем не було. Вислухавши позивача, відповідача, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. Відповідно до положень ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд зазначає, що відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або держави чи суспільні інтереси. Юридична заінтересованість позивача у цивільному процесі зобов'язує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що його права порушені і вони можуть бути захищені у визначений ним спосіб. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тому суд не може захистити порушене право у спосіб, який не передбачено законом. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права ,свободи та інтереси фізичних осіб,права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦПК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав -це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначається в ст. 16 ЦК України. Статтею 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Як правило , власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві відповідно до вимог ст.ст. 3,11,31 ЦПК України, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов'язком суду ( стаття 4 ЦПК України ). Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивачеві належить й право визначення предмета і підстав позову. Таким чином позивач не надав суду доказів того, які правовідносини виникли між ним та відповідачами. Сторони дають пояснення по події, що між ними відбулася, які перебувають в протиріччі між собою. Так позивач стверджує, надав гроші відповідачу на придбання двигуна, після чого інша особа провела заміну двигуна, за що позивач розрахувався. Доказів, того, що саме відповідач провів заміну двигуна та отримав кошти не надано. Відповідач визнав, що отримував кошти на придбання для позивача двигуна, але не більше, будь-яких договірних відносин між ними не існувало. Факт спричинення шкоди позивачу відповідач заперечує. Позивачем не надано суду доказів того, що саме дії [PERSON] призвели до необхідності ремонту двигуна автомобіля. Враховуючи, що позивачем не доведено, що діями відповідача йому спричинена матеріальна шкода не підлягають до задоволення і вимоги про відшкодування моральної шкоди. Позов в частині заявлених вимог до [PERSON] ґрунтується на припущеннях позивача. Будь-яких доказів того що між ними виникли правостосунки ,не надані. Відповідно до принципу змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, передбаченими в ст.10, ст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed