Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-10 00:00:00

У грудні 2011 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі ПАТ «Універсал Банк», Позивач, [PERSON]) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обовязків Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» - 22 червня 2009 року рішенням загальних зборів акціонерів, ВАТ «Універсал Банк» було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», що підтверджується п.1.1. Статуту ПАТ «Універсал Банк». Відповідно до умов кредитного договору № 075-2008-156 від 19.02.2008 року (далі - Кредитний договір-1) [PERSON] отримала у ВАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 297 311,52 дол. США строком до 10.02.2028 року зі сплатою 13,45 % річних за користування кредитом. Відповідно до умов кредитного договору № 075-2008-220 від 19.02.2008 року (далі - Кредитний договір-2) Позичальник отримала у ВАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 81 716,00 дол. США строком до 10.02.2028 року зі сплатою 13,45 % річних за користування кредитом. Таким чином, загальна сума кредиту, що була надана Позичальнику складає 379\~027 (триста сімдесят девять тисяч двадцять сім ) доларів США 52 центи. Позивач виконав свої зобовязання у повному обсязі, а саме - відповідно до п. 2.1.3 Кредитних договорів 1,2 було перераховано кредитні кошти в сумі 379\~027 (триста сімдесят девять тисяч двадцять сім ) доларів США 52 центина рахунок Відповідача №26208000034259, що підтверджується випискою по рахунку Відповідача та заявою на видачу готівки №012В501080500007 від 19 лютого 2008 року. В свою чергу, Позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобовязання згідно кредитних договорів. Пунктом 2.5 Кредитних договорів розмір щомісячного платежу встановлений в Графіку погашення кредиту, що викладений у Додатку №2 до Кредитних договорів (далі - Графік погашення). За домовленістю сторін датою погашення щомісячних платежів сторонами визнано останній робочий день, що передує «10» числу кожного місяця (п.2.4 Кредитних договорів). 10 вересня 2009 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду б/н до Кредитного договору № 075-2008-156 від 19 лютого 2008 року (далі - Додаткова угода-1). Відповідно до Додаткової угоди-1 відсоткова ставка за користування кредитом змінювалась: у період з 10 вересня 2009 року по 08 жовтня 2009 року встановлювалась процентна ставка у розмірі 4,11% річних («базова процентна ставка») за користування кредитом; у період з 09 жовтня 2009 року по 09 вересня 2010 року включно Позичальник зобовязувався сплачувати кредитору плату за користування кредитом у розмірі 14,95% річних. 09 жовтня 2009 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду б/н до Кредитного договору № 075-2008-156 від 19 лютого 2008 року (далі - Додаткова угода-2). Відповідно до Додаткової угоди-2 відсоткова ставка за користування кредитом змінювалась: у період з 09 жовтня 2009 року до 09 вересня 2010 року включно встановлювалась процентна ставка у розмірі 4,11 % річних («базова процентна ставка») за користування кредитом; у період з 10 вересня 2010 року та до 09 вересня 2015 року включно Позичальник зобовязувався сплачувати кредитору плату за користування кредитом в розмірі 17,12% річних, а починаючи з 10 вересня 2015 року - 14,95% річних. 10 вересня 2009 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду б/н до Кредитного договору № 075-2008-220 від 19 лютого 2008 року (далі - Додаткова угода-3). Відповідно до Додаткової угоди-3 відсоткова ставка за користування кредитом змінювалась: у період з 10 вересня 2009 року по 08 жовтня 2009 року встановлювалась процентна ставка у розмірі 4,31% річних («базова процентна ставка») за користування кредитом; у період з 09 жовтня 2009 року по 09 вересня 2010 року Позичальник зобовязувався сплачувати кредитору плату за користування кредитом у розмірі 14,95% річних. 09 жовтня 2009 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду б/н до Кредитного договору № 075-2008-220 від 19 лютого 2008 року (далі - Додаткова угода-4). Відповідно до Додаткової угоди-4 відсоткова ставка за користування кредитом змінювалась: у період з 09 жовтня 2009 року до 09 вересня 2010 року включно встановлювалась процентна ставка у розмірі 4,31 % річних («базова процентна ставка») за користування кредитом; у період з 10 вересня 2010 року та до 09 вересня 2015 року Позичальник зобовязувався сплачувати кредитору плату за користування кредитом в розмірі 17,08% річних, а починаючи з 10 вересня 2015 року - 14,95% річних. В порушення вимог п.5.3.2. Кредитних договорів Позичальник не виконує належним чином взяті на себе зобовязання. Відповідачем було прострочено виконання зобовязань щодо повернення за Кредитним договором-1 кредиту та нарахованих процентів в сумі 59\~789 (пятдесят девять тисяч сімсот вісімдесят девять ) доларів США 21 центи. Відповідачем було прострочено виконання зобовязань щодо повернення за Кредитним договором-2 кредиту та нарахованих процентів в сумі 19\~899 (девятнадцять тисяч вісімсот девяносто девять) доларів США 86 центів. Відповідно до п. 5.2.5. Кредитних договорів 1,2 [PERSON] має право достроково вимагати повернення кредитних коштів у повному обсязі у випадку прострочення сплати чергового платежу понад 2 (двох) місяців і не усунення позичальником порушень протягом 30 календарних днів з дати відправлення Банком повідомлення на адресу позичальника з вимогою усунути порушення. В такому випадку, термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту. 26.07.2011 року на адресу Відповідача було направлено вимоги-попередження про необхідність усунути порушення умов кредитних договорів та сплати процентів за користування кредитами, які повернулись на адресу Банку з відміткою пошти за закінченням терміну зберігання. Відповідачем не було вчинено жодних дій, які б свідчили про намір погасити заборгованість у добровільному порядку. На сьогоднішній день Відповідач не виконує зобовязань за кредитними договорами, у звязку з чим виникла прострочена заборгованість, яка з кожним днем збільшується. Позивач зазначає, що враховуючи порушення зобовязань, передбачених Кредитними договорами щодо сплати процентів та щомісячних платежів за кредитом, у Відповідача виник обовязок повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, незалежно від настання строку виконання зобовязання, а у Позивача виникло право на вимогу виконання зобовязання в повному обсязі. Загальна сума заборгованості Відповідача по Кредитному договору-1 складає 348\~889 (триста сорок вісім тисяч вісімсот вісімдесят девять) доларів США 41 центів, що за офіційним курсом НБУ складає 2 781\~171 (два мільйони сімсот вісімдесят одна тисяча сто сімдесяит один) доларів США 93 центів, а саме: заборгованість по кредиту - 2 325\~981 (два мільйони триста двадцять пять тисяч девятсот вісімдесят одна ) гривня 5 копійок; по відсотках - 452\~772 (чотириста пятсот дві тисячі сімсот сімдесят дві) гривні 83 копійок; підвищені відсотки - 2\~417 (дві тисячі чотириста сімнадцять) гривень 60 копійок. Загальна сума заборгованості Відповідача по Кредитному договору-2 складає 99\~355 (девяносто девять тисяч триста пятдесят пять) доларів США 49 центів, що за офіційним курсом НБУ складає 792\~012 (сімсот девяносто дві тисячі дванадцять) гривень 29 копійок, а саме: заборгованість по кредиту - 641\~289 (шістсот сорок одна тисяча двісті вісімдесят девять) гривень 95 копійок; по відсотках - 150\~055 (сто пятдесят тисяч пятдесят пять) гривень 76 копійок; підвищені відсотки 666 (шістсот шістдесят шість) гривень 58 копійок. Загальна сума заборгованості Відповідача за Кредитними договорами 1,2 складає 448\~244 (чотириста сорок вісім тисяч двісті сорок чотири) доларів США 90 центів, що за офіційним курсом НБУ складає 3 573 184 (три мільйони пятсот сімдесят три тисячі сто вісімдесят чотири) гривні 22 копійки. Позивач за первісним позовом просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 573 184 (три мільйони пятсот сімдесят три тисячі сто вісімдесят чотири) гривні 22 копійки та судові витрати. 24.04.2012 року та 25.04.2012 року [PERSON] подала до Києво-Святошинського районного суду Київської області зустрічні позовні заяви до ПАТ «Універсал Банк», третя особа без самостійних вимоги: [PERSON] про захист прав споживача і визнання кредитних договорів недійсними. Відповідно до яких зазначила, що 19 лютого 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» з одного боку та [PERSON] з іншого боку укладено кредитний договір (далі - Договір) № 075-2008-156 та №075-2008-220 про надання Позивачеві кредитів для задоволення споживчих потреб у сумі 297 311 (двісті дев'яносто сім тисяч триста одинадцять) доларів США, 52 центи строком до 10 лютого 2028 року, та сплати процентів у розмірі 13,45 річних. Окрім того з Відповідачем також було укладено і іпотечний договір № 531 від 19 лютого 2008 року зі змінами, внесеними 09.10.2009 року за договором №1493, посвідчений третьою особою, згідно з якими позивачем було передано житловий будинок загальною площею 282,6 кв.м, розташований у с. Гатне по вул. Кленова, 69а під забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 075-2008-156 від 19 лютого 2008 року. Як зазначає [PERSON], при підписанні оспорюваних кредитних договорів, Відповідачем було порушено законні права Позивача за зустрічним позовом. Кредитний договір №075-2008-156, № 075-2008-220 від 19 лютого 2008 року за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України, інтересам та волі Позивача, порушує його права та законні інтереси. Розділ 1. «Предмет договору» містить п 1.1 згідно якого Відповідач (у тексті кредитного договору - Кредитор) надає Позивачеві (за кредитним договором - Позичальник) кредит у сумі 297 311 (двісті дев'яносто сім тисяч триста одинадцять) доларів США, 52 центи строком до 10 лютого 2028 року під сплату процентів у розмірі 13,45 річних для споживчих цілей, що обумовлено п.1.3. кредитного договору. Пункт 1.1. суперечить ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу України в якій сказано, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Частина 2. ст. 524 ЦКУ дозволяє визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, в такому випадку, згідно ч. 2. ст. 533 ЦКУ, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) [PERSON] у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Предметом кредитного договору можуть бути лише грошові кошти, але в жодному разі не речі. В цьому і полягає одна з головних відмінностей кредитного договору від інших схожих договорів, направлених на передачу майна. Взагалі-то самі по собі грошові знаки також є речами, але не на всі з них закон поширює правовий режим грошей. Так, стаття 192 ЦК України поширює правовий режим грошей лише на грошову одиницю України - гривню. Іноземна ж валюта може використовуватися в Україні лише у окремих випадках, встановлених законом. Зокрема, таким випадком є розрахунки суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності з іноземними контрагентами, які здійснюються в іноземній валюті. Тобто, на іноземну валюту закон поширює правовий режим речі. Що стосується валюти договору споживчого кредиту, як зобов'язання яке виникло на території України та регулюється національним цивільним законодавством, то відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Проте, сторони все ж таки можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті. Але і в цьому разі іноземна валюта не є предметом договору споживчого кредиту. Крім того, згідно з вимогами п. «г» ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк зобов'язаний у письмовій формі повідомити споживача про тип відсоткової ставки. Така ж вимога встановлена п/п 2.1 п. 2 Правил. Невизначення в договорі кредиту типу відсоткової ставки - фіксованої чи/або змінної - свідчить про недосягнення позичальником і банком згоди щодо всіх істотних умов, а отже, про неукладення кредитного договору (п. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 1054 ЦКУ). Ніякого письмового повідомлення про тип ставки Відповідач мені не надавав. [PERSON] зазначає, що порушено істотну умову договору, що стосується його предмету. Договори, які передбачають отримання позичальником суми кредиту в іноземній валюті є такими, що суперечать закону навіть в тому разі, якщо в них визначений еквівалент в національній валюті. Справа в тому, що еквівалент предмету договору споживчого кредиту в національній валюті не може сприйматися як предмет цього договору, оскільки ним є іноземна валюта. Таким чином, предметом договору споживчого кредиту в іноземній валюті є речі (відповідна сума іноземної валюти), а це суперечить ч. 1 ст. 1054 ЦК України, яка визначає, що предметом кредитного договору можуть бути лише гроші - українська гривня. Договори споживчого кредитування в іноземній валюті за своєю юридичною природою не є кредитними договорами, а є класичним прикладом договорів позики, предметом яких можуть бути як грошові кошти, так і інші речі, визначені родовими ознаками. Отже, невідповідність договору споживчого кредиту вимогам закону в момент його укладення тягне за собою недійсність такого договору відповідно до ст. 215 ЦК України. Більш того, ч. 1 ст. 533 ЦК України встановлює правило, за яким грошове зобов'язання має бути виконане виключно у гривнях. Згідно з ч. 1 ст. 99 Конституції України, п. 1 ст. 3 Декрету Кабінету міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", п. 3.3 ст. 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ч. 1 ст. 524 та ч. 1 ст. 533 Цивільного кодексу України грошовою одиницею України є гривня. Отже, Позичальник який отримав споживчий кредит в іноземній валюті має право звернутися до суду з позовом про визнання договору споживчого кредиту в іноземній валюті недійсним. Позивач зазначає, що разом з тим, при визнанні недійсним договору споживчого кредиту в іноземній валюті втрачають своє правове значення й інші правочини, укладені на виконання недійсного договору. Зокрема, такими правочинами можуть бути договори поруки, договори застави, іпотечні договори та інтпі способи забезпечення виконання зобов'язань. Єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Однак у п.1.5. кредитного договору визначено, що погашення платежів за кредитом здійснюється [PERSON] у валюті кредиту, тобто у доларах США. Надання Кредитором [PERSON] грошових коштів (кредиту) та проведення позивачем дій відносно виконання своїх обов'язків в іноземній валюті (в тому числі, оплата процентів за користування кредитом, різного роду комісій) за своєю правовою природою є валютною операцією. Одночасно, статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що валютні операції проводяться на підставі відповідної ліцензії [PERSON] банку України. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що на здійснення валютних операцій [PERSON] України видає генеральні та індивідуальні ліцензії. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. На момент укладання договорів №075-2008-156 та № 075-2008-220 від 19.02.2008 року, курс НБУ становив 505 гривень за 100 доларів, до цього часу такий курс, з незначними коливаннями, тримався в Україні протягом останніх шести років. Як запевняли Позивача за зустрічним позовом, працівники Відповідача, кредит в іноземній валюті - долар, є для нього найбільш вигідним. Вони запевняли, що економіка України розвивається стабільно, а НБУ пильно слідкує за курсом гривні до долару, що кредит в гривнях обтяжений великими процентами і тому в порівнянні з доларовим є невигідним, про ризики, як тепер кажуть - валютні, всупереч Закону України «Про захист прав споживачів», Позивача, не попереджали. Банк порушив право Позивача., як споживача, на інформацію. Позивач, не є фахівцем з права, тому довіряв працівникам Банку, як професіоналам в таких питаннях, переконаний працівниками Відповідача, виходячи з того, що гривня по відношенню до долара не подешевшає, при самому поганому розкладу більше чим на 10, максимум 20 копійок. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що курс гривні до доллару на сьогоднішній день за даними [PERSON] Банку України становить приблизно 798,75 гривень за 100 доларів. Подальше виконання Договору, без сумніву порушило, і далі порушуватиме співвідношення майнових інтересів Банку, і інтересів Позичальника, так як Відповідачу буде повернуто з боку Позивача значно більше, ніж домовлено, в день укладення Договору. Подальше виконання Договору позбавить Позивача того, на що він розраховував при його укладенні - отримання вигідного кредиту для споживчих потреб. [PERSON] зазначає, що оскільки, надання коштів за зазначеним вище кредитним договором, відповідає всім ознакам споживчого кредиту, а саме: Відповідач є банком; Позивач є споживачем, так як є фізичною особою, яка придбаває продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція що набувається, тобто кредит, який є предметом Договору, відповідає ознакам продукції передбаченим Законом «Про захист прав споживачів», остільки правовідносини, породження яких є метою Договору, регулюються Законом «Про захист прав споживачів». Зміст спірного Договору суперечить також і частині 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Хоча у Договорі є п.8.5., однак він носить суто декларативний характер. Відповідач не повідомив Позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсзяі інформації про умови кредитування, як того вимагає закон. На думку Позивач за зустрічним позовом, Додаток №1 до кредитного договорів №075-2008-156 та № 075-2008-220 від 19.02.2008 року не можна вважати виконанням Відповідачем умов п.8.5 кредитного договору та вимог Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки в ньому міститься лише інформація щодо вартості супутніх послуг, і жодного слова не сказано про можливі ризики, форми та інші умови кредитування і сукупну вартість кредитування взагалі. Відповідно до ч. 12. ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів», якщо після укладення договору стане очевидним, що послуги, зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача. Проте Відповідач за зустрічним позовом не попередив Позивача, що його послуги, зважаючи на їз ціну (вартість) явно не задовольнятимуть інтереси і вимоги Позивача, також Відповідач не попередив і про те, що вартість кредиту може істотно зрости, ніж це очікувалось під час укладення договору. Позивачу з боку Відповідача не надано жодної інформацію про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання Позивачем продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей, а саме стійкої вартості оплати за кредит. [PERSON] зазначає, що фактично, ще в момент підписання Договорів Позивача поставлено в невигідне та таке, що порушує його права становище. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що кредитні договори страждають суттєвими пороками невідповідності їх змісту актам законодавства України, ці невідповідності свідомо допущені Банком і націлені проти прав та інтересів Позивача. Так як будь-яка із зазначених умов, є істотною умовою Договору, відповідно вимог законодавства України, вважає, що відповідно до ст. 217 Цивільного кодексу України, недійсність будь-якої із зазначених умов окремо, а разом всіх тим паче, має наслідком недійсності правочину (Договору) в цілому, з усіма правовими наслідками які закон з цим пов'язує. [PERSON] просила суд визнати кредитні договори № 075-2008-156 та № 075-2008-220 2008 року, укладений між Позивачем за зустрічним позовом та Відповідачем не дійсними з моменту його заключення; зобовязати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано і іпотеку житловий будинок загальною площею 282, 6 кв.м., розташований у с. Гатне по вул. Кленова, 69а під забезпечення виконання зобовязань за кредитними договорами № 075-2008-156 від 19 лютого 2008 року та виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договорами іпотеки № 529 від 19 лютого 2008 року зі змінами, внесеними 09.10.2009 року за договором № 1494, уклеєними між Відповідачем та Позивачем, а саме земельну ділянку, загальною площею 0,0613 га, розташованої у с. Гатне по вул. Юності; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та застосувати односторонню реституцію, а саме зобовязати Відповідача за зустрічним позовом повернути Позивачеві сплачені по кредитному договору № 075-2008-156, 075-2008-220, 2008 року відсотки, пеню, штрафні санкції, комісії тощо. Представником ПАТ «Універсал Банк» були подані до суду письмові заперечення проти задоволення зустрічного позову. Позивач просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа без самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] про захист прав споживачів і визнання кредитного договору недійсним у повному обсязі. В судовому засіданні представник ПАТ «Універсал Банк» просив суд задовольнити первісний позов, у задоволенні зустрічного позову відмовити. [PERSON] та її представник заперечували проти задоволення первісного позову в повному обсязі, просили задовольнити зустрічні позовні вимоги. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення позовних вимог Банку і відмову у задоволенні зустрічного позову з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обовязків Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» - 22 червня 2009 року рішенням загальних зборів акціонерів, ВАТ «Універсал Банк» було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», що підтверджується п.1.1. Статуту ПАТ «Універсал Банк» . Відповідно до умов кредитного договору № 075-2008-156 від 19.02.2008 року (далі - Кредитний договір-1) [PERSON] отримала у ВАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 297 311,52 дол. США строком до 10.02.2028 року зі сплатою 13,45 % річних за користування кредитом. Відповідно до умов кредитного договору № 075-2008-220 від 19.02.2008 року (далі - Кредитний договір-2) Позичальник отримала у ВАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 81 716,00 дол. США строком до 10.02.2028 року зі сплатою 13,45 % річних за користування кредитом. Таким чином, загальна сума кредиту, що була надана Позичальнику складає 379\~027 (триста сімдесят девять тисяч двадцять сім ) доларів США 52 центи. Позивач виконав свої зобовязання у повному обсязі, а саме - відповідно до п. 2.1.3 Кредитних договорів 1,2 було перераховано кредитні кошти в сумі 379\~027 (триста сімдесят девять тисяч двадцять сім ) доларів США 52 центина рахунок Відповідача №26208000034259, що підтверджується випискою по рахунку Відповідача та заявою на видачу готівки №012В501080500007 від 19 лютого 2008 року. В свою чергу, Позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобовязання згідно кредитних договорів. Пунктом 2.5 Кредитних договорів розмір щомісячного платежу встановлений в Графіку погашення кредиту, що викладений у Додатку №2 до Кредитних договорів (далі - Графік погашення). За домовленістю сторін датою погашення щомісячних платежів сторонами визнано останній робочий день, що передує «10» числу кожного місяця (п.2.4 Кредитних договорів). 10 вересня 2009 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду б/н до Кредитного договору № 075-2008-156 від 19 лютого 2008 року (далі - Додаткова угода-1). Відповідно до Додаткової угоди-1 відсоткова ставка за користування кредитом змінювалась: у період з 10 вересня 2009 року по 08 жовтня 2009 року встановлювалась процентна ставка у розмірі 4,11% річних («базова процентна ставка») за користування кредитом; у період з 09 жовтня 2009 року по 09 вересня 2010 року включно Позичальник зобовязувався сплачувати кредитору плату за користування кредитом у розмірі 14,95% річних. 09 жовтня 2009 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду б/н до Кредитного договору № 075-2008-156 від 19 лютого 2008 року (далі - Додаткова угода-2). Відповідно до Додаткової угоди-2 відсоткова ставка за користування кредитом змінювалась: у період з 09 жовтня 2009 року до 09 вересня 2010 року включно встановлювалась процентна ставка у розмірі 4,11 % річних («базова процентна ставка») за користування кредитом; у період з 10 вересня 2010 року та до 09 вересня 2015 року включно Позичальник зобовязувався сплачувати кредитору плату за користування кредитом в розмірі 17,12% річних, а починаючи з 10 вересня 2015 року - 14,95% річних. 10 вересня 2009 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду б/н до Кредитного договору № 075-2008-220 від 19 лютого 2008 року (далі - Додаткова угода-3). Відповідно до Додаткової угоди-3 відсоткова ставка за користування кредитом змінювалась: у період з 10 вересня 2009 року по 08 жовтня 2009 року встановлювалась процентна ставка у розмірі 4,31% річних («базова процентна ставка») за користування кредитом; у період з 09 жовтня 2009 року по 09 вересня 2010 року Позичальник зобовязувався сплачувати кредитору плату за користування кредитом у розмірі 14,95% річних. 09 жовтня 2009 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду б/н до Кредитного договору № 075-2008-220 від 19 лютого 2008 року (далі - Додаткова угода-4). Відповідно до Додаткової угоди-4 відсоткова ставка за користування кредитом змінювалась: у період з 09 жовтня 2009 року до 09 вересня 2010 року включно встановлювалась процентна ставка у розмірі 4,31 % річних («базова процентна ставка») за користування кредитом; у період з 10 вересня 2010 року та до 09 вересня 2015 року Позичальник зобовязувався сплачувати кредитору плату за користування кредитом в розмірі 17,08% річних, а починаючи з 10 вересня 2015 року - 14,95% річних. В порушення вимог п.5.3.2. Кредитних договорів Позичальник не виконує належним чином взяті на себе зобовязання. Відповідачем було прострочено виконання зобовязань щодо повернення за Кредитним договором-1 кредиту та нарахованих процентів в сумі 59\~789 (пятдесят девять тисяч сімсот вісімдесят девять ) доларів США 21 центи. Відповідачем було прострочено виконання зобовязань щодо повернення за Кредитним договором-2 кредиту та нарахованих процентів в сумі 19\~899 (девятнадцять тисяч вісімсот девяносто девять) доларів США 86 центів. Відповідно до п. 5.2.5. Кредитних договорів 1,2 [PERSON] має право достроково вимагати повернення кредитних коштів у повному обсязі у випадку прострочення сплати чергового платежу понад 2 (двох) місяців і не усунення позичальником порушень протягом 30 календарних днів з дати відправлення Банком повідомлення на адресу позичальника з вимогою усунути порушення. В такому випадку, термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту. 26.07.2011 року на адресу Відповідача було направлено вимоги-попередження про необхідність усунути порушення умов кредитних договорів та сплати процентів за користування кредитами, які повернулись на адресу Банку з відміткою пошти за закінченням терміну зберігання (копія конвертів та повідомлень про вручення додається). Нажаль, Відповідачем не було вчинено жодних дій, які б свідчили про намір погасити заборгованість у добровільному порядку. На сьогоднішній день Відповідач не виконує зобовязань за кредитними договорами, у звязку з чим виникла прострочена заборгованість, яка з кожним днем збільшується. Позивач зазначає, що враховуючи порушення зобовязань, передбачених Кредитними договорами щодо сплати процентів та щомісячних платежів за кредитом, у Відповідача виник обовязок повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, незалежно від настання строку виконання зобовязання, а у Позивача виникло право на вимогу виконання зобовязання в повному обсязі. Загальна сума заборгованості Відповідача по Кредитному договору-1 складає 348\~889 (триста сорок вісім тисяч вісімсот вісімдесят девять) доларів США 41 центів, що за офіційним курсом НБУ складає 2 781\~171 (два мільйони сімсот вісімдесят одна тисяча сто сімдесяит один) доларів США 93 центів, а саме: заборгованість по кредиту - 2 325\~981 (два мільйони триста двадцять пять тисяч девятсот вісімдесят одна ) гривня 5 копійок; по відсотках - 452\~772 (чотириста пятсот дві тисячі сімсот сімдесят дві) гривні 83 копійок; підвищені відсотки - 2\~417 (дві тисячі чотириста сімнадцять) гривень 60 копійок. Загальна сума заборгованості Відповідача по Кредитному договору-2 складає 99\~355 (девяносто девять тисяч триста пятдесят пять) доларів США 49 центів, що за офіційним курсом НБУ складає 792\~012 (сімсот девяносто дві тисячі дванадцять) гривень 29 копійок, а саме: заборгованість по кредиту - 641\~289 (шістсот сорок одна тисяча двісті вісімдесят девять) гривень 95 копійок; по відсотках - 150\~055 (сто пятдесят тисяч пятдесят пять) гривень 76 копійок; підвищені відсотки 666 (шістсот шістдесят шість) гривень 58 копійок. Загальна сума заборгованості Відповідача за Кредитними договорами 1,2 складає 448\~244 (чотириста сорок вісім тисяч двісті сорок чотири) доларів США 90 центів, що за офіційним курсом НБУ складає 3 573 184 (три мільйони пятсот сімдесят три тисячі сто вісімдесят чотири) гривні 22 копійки. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст.530 ЦК України визначено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У відповідності до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст.550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. У звязку з вищевикладеним первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Стосовно вимог [PERSON] про визнання недійним кредитних договорів, то згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до п. 1 глави 3 розділу ІІ Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженою постановою Правління [PERSON] банку України від 10 серпня 2005р. за N 281, резиденти мають право купувати, обмінювати іноземну валюту з метою виконання зобов'язань (у тому числі власних операцій суб'єктів ринку) за кредитними операціями та платежами за цими операціями (проценти, комісійні винагороди, неустойки тощо) в іноземній валюті на підставі кредитних договорів і т. ін. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, однак ч. 3 цієї статті встановлює, що використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пункт "г" ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" від 19.02.1993 N 15-93 визначає, що використання іноземної валюти на території України як засобу платежу потребує отримання особою індивідуальної ліцензії. Положення про порядок видачі [PERSON] банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління [PERSON] банку України від 14.10.2004 N 483 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 за N 1429/10028, надає право уповноваженим банкам використовувати іноземну валюту як засіб платежу без отримання індивідуальної ліцензії за умови, що банк є ініціатором або отримувачем за валютною операцією. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банки мають право на підставі банківської ліцензії здійснювати банківські операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, при цьому ст. 2 цього закону встановлено, що терміни «кошти» у цьому Законі вживається у значенні «гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент». Даний пункт дозволяє банкам на власний ризик, при наявності ліцензії, проводити операції з кредитування, і не зобовязує банки брати на себе будь-які ризики повязані з цим кредитуванням. Відповідно до п.1, п.2 ч.4 ст.18 Закону України Про захист прав споживачів, положення п.8, п.11, п.13 ч.3 ст.18 Закону України Про захист прав споживачів не застосовуються до операцій із цінними паперами, фінансовими послугами та іншими товарами або послугами, ціна яких залежить від зміни котировок або індексів на біржах чи ставок на фінансових ринках, які не контролюються продавцем; договорів про купівлю/продаж іноземної валюти, дорожніх чеків або про міжнародні грошові перекази, номіновані в іноземній валюті. З цих підстав суд не вважає несправедливими по відношенню до позивача, умови оспорюваних кредитних договорів від 19.02.2008 року щодо повернення позичальником кредиту та сплати процентів за його користування у доларах США, якими ризики знецінення національної валюти покладено на позичальника. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, виходячи з того, що всі умови кредитного договору погоджені обома сторонами на час укладення договору, вибір умов кредитування з боку Позивача за зустрічним позовом був добровільним, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов і власноручно їх підписали, чим взяли на себе зобов'язання виконувати їх належним чином, за недоведеністю наміру Банку ввести в оману [PERSON], позов, за викладеними в ньому підставами, задоволенню не підлягає у звязку з його безпідставністю. На підставі ст.ст.15, 16, 526, 530, 533, 536, 1046, 1049, 1054, Цивільного кодексу України, ст.ст.2, 47, 49 Закону України Про банки і банківську діяльність від 07.12.2000 року №2121-III, ст.5 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19.02.1993 року №15-93, п.1.4, п.1.5 Положення про порядок видачі [PERSON] банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління [PERSON] банку України від 14.10.2004 року №483 та,

Outcome: approved