Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-13 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - [PERSON]) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON]), [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON]), про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частку спільного майна. Зазначила, що з вересня 1996 року по [INFO] постійно проживала однією сім'єю у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON]) за адресою: [ADDRESS], разом вели спільний побут, мали спільний сімейний бюджет. В будь-якому шлюбі ані [PERSON], а ні [PERSON], не перебували. Кожний рік під час спільного проживання, влітку [PERSON] разом з [PERSON] проводили в с. Лютіж Вишгородського району Київської області на земельній ділянці належній [PERSON], де за спільні кошти побудували будинок по [ADDRESS]. Під час спільного проживання між родинами [PERSON] та [PERSON] встановились взаємини, які ґрунтувались на засадах довіри та поваги - сімейні відносини. [PERSON] довіряв [PERSON] - сину [PERSON], опікуватись та керувати автомобілем «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] про що 06.03.2008 року видав йому довіреність посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 25.07.2009 року. Під час перебування в фактичних шлюбних відносинах, [PERSON] та [PERSON] спільно, за спільні кошти була придбана квартира [ADDRESS], та в січні 2008 року був придбаний автомобіль марки «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] 2007 року випуску, кузов [NUMBER], зареєстрований УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 09.01.2008 року. При купівлі вказаного майна власником в обох випадках був записаний [PERSON] [INFO] помер [PERSON], за життя [PERSON] хворів на виразкову хворобу шлунку, [PERSON] лікувала та доглядала [PERSON] перед смертю. Після смерті [PERSON], [PERSON] за власний рахунок провела поховання та поминки. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS], автомобіль марки «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] 2007 року випуску, кузов [NUMBER], зареєстрований УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 09.01.2008 року та інше майно належне спадкодавцю на момент смерті. Спадкоємцями першої черги спадкування за померлим [PERSON] є два його сини - [PERSON] та [PERSON], які не визнають права [PERSON], як співвласниці спірного майна на володіння таким майном. Між тим [PERSON], вважає, що має право на 1/2 частину майна придбаного спільно з [PERSON] за його життя. Між [PERSON] та [PERSON] не було укладено будь - яких договорів, щодо майна придбаного ними спільно. [PERSON] вважає, що вона має право на 1/2 частину майна, що була придбана нею та [PERSON] під час спільного проживання у фактичних шлюбних відносинах за спільні кошти, а саме на:1/2 частину квартири [ADDRESS] та на 1/2 частину автомобіля марки Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] 2007 року випуску, кузов [NUMBER], зареєстрований УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 09.01.2008 року. У зв'язку з тим, що шлюбні відносини [PERSON] і [PERSON] не були зареєстровані в порядку, встановленому чинним законодавством, отримання позивачкою у нотаріуса за місцем знаходження спадкової справи свідоцтва про право власно в спільному майні подружжя є неможливим без встановлення факту спільного проживання. Також через відсутність будь-якого документального підтвердження спорідненості з [PERSON], [PERSON] не може отримати інформацію щодо місця відкриття спадкової справи за померлим [PERSON], що в цілому унеможливлює реалізацію прав [PERSON] на володіння та розпорядження майном набутим спільно та за спільні кошти під час проживання з [PERSON], у зв'язку з чим звернулася за захистом порушеного права до суду. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги з тих же підстав, що викладені у позові та просили суд їх задовольнити. [PERSON] та його представник проти задоволення позову заперечували та просили в позові відмовити. Свої заперечення обґрунтовували тим, що позивачем не доведено факту проживання однією сім'ю, а також, що майно було придбано на спільні кошти. Покази свідків просили суд оцінювати критично, оскільки вони не підтверджують факту проживання однією сімєю. Зазначали, що [PERSON] та [PERSON] були друзями. [PERSON] та його представник проти задоволення позову заперечували, просили в позові відмовити. Свої заперечення обґрунтовували тим, що посилання позивача на докази, що містяться в матеріалах справи є такими, що не доводять той факт, про встановлення якого просить позивач. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення [PERSON] та її представника, представників [PERSON] та [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з'ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 16.09.2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 23.01.1996 року, про що зроблено актовий запис № 32 (а.с. 12). Відповідно до довідки форми № 3, виданої КП «Нивки» за № 654 від 06.06.2012 року - [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 21.11.1995 року по 15.09.2009 року (а.с. 10). Згідно договору дарування квартири від 15.01.2002 року [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 06.10.1995 року. [PERSON] на момент придбання даної квартири в зареєстрованому шлюбі не перебував (а.с. 105). У відповідності до довідки форми № 3, виданої КП «Нивки» за № 653 від 06.06.2012 року - [PERSON] є власником особового рахунку квартири за адресою: [ADDRESS], не зареєстрована (а.с. 11). Згідно договору купівлі - продажу від 25.07.2009 року [PERSON] придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до реєстраційного посвідчення № 005110 від 30.07.2009 року власником вищевказаної квартири є [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] належить автомобіль марки «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER], 2007 року випуску, кузов [NUMBER], зареєстрований УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 09.01.2008 року (а.с. 17). Відповідно до довіреності виданої [PERSON], який уповноважив [PERSON] на право керування автомобілем «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 20). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 42). Як вбачається з довідки № 131-02 від 06.06.2012 року, виданої Національним університетом харчових технологій, [PERSON] дійсно працював в Національному університеті харчових технологій на посаді професора кафедри біотехнології продуктів бродіння і виноробства з 01.11.1965 року по [INFO] (а.с. 18). У відповідності до довідки № 128-02 від 06.06.2012 року, виданої Національним університетом харчових технологій, [PERSON] дійсно працює в Національному університеті харчових технологій на посаді доцента кафедри аналітичної хімії з 01.08.1974 року по теперішній час (а.с. 19). [INFO] помер [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть від 30.03.2012 року, серія [NUMBER], виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с. 8). Відповідно до довідки про смерть [PERSON] помер у 81 віці від виразкової хвороби шлунку з перфорацією (а.с. 9). [PERSON] на підтвердження факту того, що вона несла витрати на поховання [PERSON] надала накладну № 113 від 31.03.21012 року, відповідно до якої нею було придбано: гроб, покривало, церковний набір, платок, рушник, хрест, табличка, свічі, свічі великі, платки носові, вінки, ритуальні послуги (а.с. 39), на підтвердження витрат на лікування [PERSON] надано копії фіскальних чеків (а.с. 32 - 38), а на підтвердження витрат на поминки надала копію фіскального чеку (а.с. 41). Як пояснила у судовому засіданні свідок [PERSON], що вона проживає по сусідству в с. Лютіж з покійним [PERSON] та [PERSON] З м. Києва [PERSON] возив їх в с. Лютіж, а біля нього завжди сиділа [PERSON] Зазначала, що знає [PERSON] та [PERSON] більше 20 років, а також вказувала, що вони вели спільне господарство, будували будинок в с. Лютіж. На всіх святах були завжди разом. Вважала, що будинок будувався за спільні кошти. В будинку було видно присутність руки жінки. Участь в організації похорон [PERSON] здійснювала [PERSON], [PERSON] був дуже хворою людиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] знала дуже давно з 70-х років, ще коли працювали в Лабараторії, а з [PERSON] знайома з періоду коли вони почали жити на [ADDRESS], приблизно 15 років. [PERSON] та [PERSON] проживали спільно, вели спільне господарство, їздили на дачу, садили квіти та рослини. Спільно ними було придбано квартиру, а також вказала, що їй відомо зі слів інших осіб, що [PERSON] доглядала [PERSON] в лікарні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що [PERSON] та [PERSON] знає більше 20 років, знає що вони ведуть спільне господарство тому що неодноразово вони разом купували кущі та рослини для садівництва на земельній ділянці в с. Лютіж, а також вони разом тримали господарство, а також зазначила, що в них сімейні відносини з моменту, як вона їх знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначав, що [PERSON] та [PERSON] він знає з 1999 року, оскільки вони сусіди по дачним ділянкам. Зазначав, що вони проживали разом та вели спільне господарство, крім того вказав, що в них був спільний бюджет, а також вказував, що був у них в квартирі на М.Гречка де було видно, що вони проживають разом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона з [PERSON] та [PERSON] працювала на споріднених кафедрах, знає їх з 1995 року і сприймає їх як чоловіка та дружину. Іноді вона з ними була разом на святах та концертах. З [PERSON] та [PERSON] познайомилась в кабінеті, а [PERSON], який представив [PERSON], як дружину. Була у них в гостях на М. Гречка., у них були виключно сімейні стосунки. Стосунки між ними тривали до моменту смерті [PERSON] Як вбачається з листів та запрошень, досліджених судом, останні адресовані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 22 - 25). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення родинних відносин. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв'язку із втратою годувальника. Враховуючи те, що [PERSON] та її представником в судовому засіданні доведено факт проживання однією сімє'ю, суд вважає необхідним задовольнити її вимоги в цій частині та встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] із [PERSON] з вересня 1996 року по день його смерті [INFO]. В своїх позовних вимогах [PERSON] просила визнати право власності на ? частини квартири [ADDRESS] придбану 25.07.2009 року та автомобіль марки «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER], 2007 року випуску, кузов [NUMBER], зареєстрований УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 09.01.2008 року, з підстав придбання вищезазначеного майна спільно, за спільні кошти та під час перебування в фактичних шлюбних відносинах, а відтак на спірні правовідносини розповсюджується дія норм Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) та Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України). Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь - якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними, а на це майно поширюються положення глави 8 СК України. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Стаття 70 СК України передбачає: у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї; за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення; неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними; присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Постановою Пленуму Верхового Суду України № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено судам, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою, до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувались за рахунок коштів, що бути особистою власністю кожного з них. Як передбачено п. 23 даної Постанови спільною сумісною власністю подружжя, зокрема можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. У відповідності до положень ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від інших осіб. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У відповідності до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно ч. ч. 1 - 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. ч. 1 - 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Пунктом 25 вищезазначеної Постанови передбачено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. В зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку про наявність правових підстав визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] та автомобіля «Mazda 6», 2007 року випуску, кузов [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], зареєстрованого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 09.01.2008 року, а відтак і про задоволення позову в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Одночасно, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині визнання права власності на 1/2 частину автомобіля «Mazda 6», 2007 року випуску, кузов [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], зареєстрованого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 09.01.2008 року, як неподільної речі, та про наявність підстав для визнання за [PERSON] ідеальної частки у розмірі 1/2 частини автомобіля «Mazda 6», 2007 року випуску, кузов [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], зареєстрованого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 09.01.2008 року. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 609 гривень 50 копійок, з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 609 гривень 50 копійок на користь [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial