Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-24 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до ВАТ «Содовий завод» міста Словянська Донецької області, про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів в сумі 8677 грн. 59 коп., середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в сумі 16003 грн. 05коп. та моральної шкоди в сумі 5000 грн., обґрунтувавши свої вимоги тим, що він працював у відповідача з 23 квітня 1996 року по 05 квітня 1999 року. Наказом №186 від 5.04.1999 року був звільнений за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). При розрахунку йому не виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 2918 грн. 80 коп.. Крім того, незаконними діями відповідача йому була завдана суттєва моральна шкода, яка виразилась у несправедливому до нього відношенні відповідача, він втратив нормальний сон, став роздратованим. Порушення відповідачем його трудових прав привели до втрати його налагоджених і нормальних життєвих звязків, через що він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Завдану йому відповідачем моральну шкоду він оцінює в 5000 грн. Також вважає, що відповідач повинен виплатити на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку з 06 квітня 1999 року по 01 квітня 2013 року в сумі 16003грн. 05коп.. Також, вважає, що відповідач повинен виплатити на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати за весь час затримки розрахунку при звільненні з 1 травня 1999 року по 01 березня 2013 року в сумі 8677 грн. 59 коп.. В судовому засіданні позивач підтримав зазначені вимоги. Відповідача в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час на котре було назначено слухання по справі, при цьому надав заяву про розгляд справи у їх відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так в суді з вірогідністю встановлено, що [PERSON] працював у відповідача з з 23 квітня 1996 року по 05 квітня 1999 року. На час звільнення відповідач заборгував [PERSON] заробітну плату в сумі 2918,80грн., чим порушив вимоги ст. 115 КЗпП України, про своєчасну сплату заробітної платні. Ця обставина визнається відповідачем, що підтверджується наданою довідкою про заборгованість і рішенням суду від 04.07.2012р.. Відповідно до ст. 116 ч. 1 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Стягнення заборгованості із заробітної плати було здійснено за рішенням суду від 04 липня 2012року, однак фактичне розрахування не здійснено. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абзаців 5,6,7,9,10 пункту 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення ст. 233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями статей 117,2371 цього кодексу у трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у ст. 2371 КЗпП України. Спір про відшкодування звільненому працівнику моральної шкоди, завданої затримкою розрахунку при звільненні, є трудовим спором. Строки звернення до суду за відшкодуванням моральної шкоди в зазначеній статті (2371) не встановлено. Конституційний Суд України вважає, що в аспекті конституційного звернення визначені Цивільним кодексом України і КЗпП України підстави та порядок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди слід розглядати у нерозривному зв'язку з положеннями статті 233 Кодексу, у яких встановлено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, зокрема тримісячний строк, який розпочинається з дня, коли працівник дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права. Звільнений працівник, якому з вини власника або уповноваженого ним органу несвоєчасно виплатили належні при звільненні суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди. А тому, Конституційний Суд України, вище зазначеним рішенням вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Хоча рішенням суду від 04.07.2012року з відповідача було стягнуто заборгованість із заробітної плати, однак фактично зазначена сума не сплачена позивачу, а тому в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач по теперішній час фактично з позивачем при звільненні не розрахувався. Розраховуючи суму середнього заробітку, позивач по даній цивільній справі, виходив з вимог постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та довідки наданої відповідачем № 17-6554 від 7.08.2012 року, згідно якої, середня заробітна плата позивача складала 95 грн. 26 коп., а середньоденна таким чином складає 4,54грн.. За період з 06 квітня 1999року по час прийняття рішення кількість робочих днів становить 3525. Тобто за період затримки розрахунку при звільненні , відповідно до приписів ст. 117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток в розмірі 16003грн.05коп. Так, відповідно до п. 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20.12.1997 р. № 1427 із змінами внесеними постановою КМУ № 692 від 23.04.1999 р. компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 р., якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Відповідно до п. 3 вказаного Положення сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Згідно п. 4 зазначеного Положення у разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується. Між тим, позивачем не надано доказів про те, за які конкретно місяці виникла заборгованість по заробітній платі, що є суттєвими обставинами для правильного, вирішення справи, а також того, що зазначена компенсація не була врахована при визначені розміру заборгованості із заробітної плати, тому за таких обставин ця вимога позивача задоволенню не підлягає. Окрім того позивач просить стягнути моральну шкоду. Така шкода відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодовується в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач посилається на те, що він втратив налагоджені і нормальні життєві звязки, через що був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, своєчасно не мав можливості розрахуватися за житлово- комунальні послуги, нести витрати по утриманню будинку, у якому він мешкає, належним чином харчуватись та вдягатись, утримувати свою сімю. Внаслідок чого став нервовим, роздратованим та пригніченим, стан його здоровя погіршився. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що заявлений позивачем розмір завданої моральної шкоди не відповідає характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача. Так позивач звертався із позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати та моральної шкоди у 2012році і рішенням суду від 04 липня 2012року за цими вимогами приймалось рішення. Разом з тим в суді встановлено, що відповідач продовжував порушувати права позивача і за період після 04 липня 2012року та до теперішнього часу. Разом з тим зазначений проміжок часу незначний. А тому на думку суду, хоча порушення законних прав [PERSON] призвели до моральних страждань розмір моральної шкоди має складати 500 грн.. Також, відповідно до ст.ст. 80,88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial