Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-10 00:00:00

12 жовтня 2011 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про захист, честі гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною, та стягнення моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивачки позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі, а саме визнати недостовірною інформацію викладену [PERSON], в заяві від 13 липня 2011 року, направленої на адресу: Радника Президента України керівнику головного управління з гуманітарних та загально-політичних питань Адміністрації Президента України [PERSON], а саме: «Депутат [PERSON], пользуясь своими полномочиями и властью, данной ей народом, а также связями в среде исполнительных органов Одесского городского совета, стала всячески препятствовать в приватизации земельного участка, ссылаясь на то, что якобы, ни она ни ее муж [PERSON] не согласны с приватизацией мной земельного участка площадью 0,890 га, аргументировав данное обстоятельство суммой в 50000 условных единиц, которые я должен им заплатить за получение согласования»; «все это время путь прохождения документов сопровождался давлением и препятствием со стороны депутата городского совета [PERSON], которая используя свои связи и власть устраивала скандалы и разборки в юридическом департаменте и управлении земельных ресурсов»; стягнути з [PERSON] у відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] 80000 гривень. Представник відповідача позов не визнав. У судовому засіданні пояснив, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа, щодо приватизації земельної ділянки, яка перебуває у користуванні [PERSON] 13 липня 2011 року [PERSON] направив на адресу: Радника Президента України керівнику головного управління з гуманітарних та загально-політичних питань Адміністрації Президента України [PERSON] лист, в якому звернувся з приводу незаконних дій [PERSON] Однак на думку представника [PERSON] суд не може розцінювати дану заяву, як розповсюдження недостовірної інформації, оскільки, по-перше там були викладені оціночні судження, по-друге, звернення було адресовано щодо діяльності публічної особи [PERSON], як депутата Одеської міської ради від Партії регіонів. Вислухавши пояснення представників позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 13 липня 2011 року [PERSON] направив на адресу: Радника Президента України керівнику головного управління з гуманітарних та загально-політичних питань Адміністрації Президента України [PERSON] лист, в якому зазначив: «Депутат [PERSON], пользуясь своими полномочиями и властью, данной ей народом, а также связями в среде исполнительных органов Одесского городского совета, стала всячески препятствовать в приватизации земельного участка, ссылаясь на то, что якобы, ни она ни ее муж [PERSON] не согласны с приватизацией мной земельного участка площадью 0,890 га, аргументировав данное обстоятельство суммой в 50000 условных единиц, которые я должен им заплатить за получение согласования»; «все это время путь прохождения документов сопровождался давлением и препятствием со стороны депутата городского совета [PERSON], которая используя свои связи и власть устраивала скандалы и разборки в юридическом департаменте и управлении земельных ресурсов». Згідно зі ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Частиною 4 ст. 32 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право на свободу думки і слова, межею якої є право іншої особи на повагу до її гідності та честі. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність і честь фізичної особи є недоторканою. Згідно з ч. 1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Відповідно до ст.277 ЦК України фізична особа, особисті майнові права якої порушені внаслідок поширення про неї та (або) членів її родини недостовірної інформації має право на відповідь, а також на спростування цієї недостовірної інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Поширенням неправдивої інформації вважається ознайомлення з нею хоча б однієї особи. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення цією особою, зокрема норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад порушення принципів моралі, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті, тощо). Обєктивною стороною складу даного цивільного правопорушення є одночасно наявність двох складових елементів недостовірність поширеної інформації та її направленість на порушення особистих немайнових прав потерпілої особи (негативний зміст). Відповідно до ст. 297 ЦК України фізична особа вправі звернутися до суду з позовом про захист честі та гідності. Частина 3 ст. 277 ЦК України встановлює презумпцію недостовірності негативної інформації: «негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка їх поширила, не доведе протилежного». Тобто будь-яка негативна інформація про особу повинна вважатися судом недостовірною, якщо поширювач інформації не доведе, що ця негативна інформація відповідає дійсності. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Постановою Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи»передбачено, що відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення та дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Проте суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію, та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову. Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що направлення заяви на адресу Радника Президента України керівнику головного управління з гуманітарних та загально-політичних питань Адміністрації Президента України [PERSON] є поширенням інформації, оскільки до компетенції даної посадової особи не входить повноваження перевіряти правомірність або неправомірність поведінки певної фізичної особи, а тому є предметом розгляду судом та є підставою для судового захисту порушеного права. Крім того судом не приймаються до уваги твердження представника відповідача, що дана заява була направлена в результаті розгляду Київським районним судом м. Одеси спору щодо приватизації земельної ділянки, оскільки як було встановлено, у судовому засіданні [PERSON] не була стороною у даній цивільній справі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Представник відповідача у ході розгляду справи не представив жодного доказу, що інформація, яка викладена в заяві [PERSON] відповідає дійсності. Також дана інформація не може бути визнана судом, як оціночні судження, оскільки фактично висвітлює [PERSON], як особу яка зловживає своїм службовим становищем, здійснює протиправну поведінку та взагалі скоїла злочин, пов'язаний з вимаганням грошових коштів. Таким чином у судовому засіданні безперечно встановлено, що [PERSON] поширив щодо [PERSON] неправдиву інформацію, яка порочить його честь та гідність, та враховуючи принцип розумності та справедливості визначає розмір моральної шкоди у розмірі 1000 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial