Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог (а.с.44), просить визнати за нею право власності на 1/2 гаражного боксу №68 в Автогаражному кооперативі №18 Галич, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Пирогівка, 42. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 17 липня 1988 року до 06 серпня 2009 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON]. За час шлюбу ними набуто гаражний бокс №68 в Автогаражному кооперативі №18 Галич, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Пирогівка, 42. З довідки АКК №18 Галич за №305 від 15.03.2004р. вбачається, що [PERSON] є членом АГК №18 Галич і пайовий внесок за гаражний бокс виплачено повністю. А відтак, з моменту повної сплати пайового внеску, [PERSON] набув право власності на гаражний бокс. Враховуючи те, що право власності набуте відповідачем [PERSON] за час його перебування з нею у шлюбі, вона є співвласником даного гаражного боксу. З відповіді ОКП ЛОР БТІ та ЕО від 24 травня 2012 року їй стало відомо, що гаражний бокс №68 в Автогаражному кооперативі №18 Галич, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Пирогівка, 42, зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради згідно з розпорядженням №126. Всупереч вимогам ч.2 ст.369 ЦК України, головою АГК №18 Галич в неї не відбиралась згода на вихід на той час її чоловіка [PERSON] з членів АГК №18 Галич, а відповідач [PERSON] не повідомляв її про намір відчужити та переоформити гаражний бокс, не брав у неї згоди на продаж вказаного гаражного боксу відповідачу [PERSON] Окрім цього, зазначає, що гаражний бокс є нерухомим майном, а тому маючи намір відчужити гаражний бокс [PERSON] повинен був належно оформити право власності на нього та відчужити шляхом укладення нотаріально посвідченого договору. У зв'язку з наведеним, її незаконно позбавили права власності на 1/2 частину гаражного боксу №68 в Автогаражному кооперативі №18 Галич, а тому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину гаражного боксу. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просять суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] та її представник позов заперечили, вважають такий безпідставним та таким, що до задоволення не підлягає, настоюють на застосуванні судом строку позовної давності тривалістю у три роки. Відповідач [PERSON] додатково пояснила, що являється племінницею [PERSON] та добре знайома з позивачем по справі. У 2005 році [PERSON], перебуваючи у шлюбі з позивачем [PERSON] та за її ж проханням та згодою, у зв'язку з скрутним матеріальним становищем в сім'ї, продав їй гаражний бокс №68 в Автогаражному кооперативі №18 Галич за 5000грн.. Вона придбавала вказаний гаражний бокс для того, щоб тримати в ньому придбаний нею автомобіль марки ВАЗ 2109. На момент придбання гаражний бокс був в жахливому стані, нею було витрачено близько 15000грн. на його ремонт на відновлення. Гаражний бокс вона придбала шляхом виходу із членів кооперативу [PERSON], її вступу у члени кооперативу, уклавши з [PERSON] угоду про переоформлення гаражного боксу. В подальшому нею було оформлено усі необхідні правовстановлюючі документи, технічний паспорт, свідоцтво про право власності та реєстрацію права власності в ОКП ЛОР БТІ та ЕО. Відповідач [PERSON] позов заперечив, пояснив, що з 17 липня 1988 року до 06 серпня 2009 року перебував з позивачем у шлюбі. У 2005 році у зв'язку з скрутним матеріальним становищем в сім'ї, за проханням позивача та її ж згодою, продав спірний гаражний бокс [PERSON] за 5000грн. Ствердив, що половину з отриманих від продажу гаражу коштів віддав позивачу, а решта були витрачені на потреби сім'ї, зокрема на придбання донькам комп'ютеру, оплату послуг викладача, оскільки в цей період старша донька поступала у вищий навчальний заклад, на придбання доньці випускного плаття та на витрати пов'язані з випускним вечором старшої доньки. Ствердив, що позивачу було достовірно відомо, що це за кошти, звідки, кому, за яку суму та яким шляхом було продано гаражний бокс. Представник третьої особи Автогаражного кооперативу №18 Галич позов заперечив, пояснив, що [PERSON] заборгованості по сплаті пайових внесків не мав, а потім продав належний йому гаражний бокс [PERSON], уклавши угоду по переоформленню гаражного боксу. [PERSON] прийняли в члени кооперативу та закріпили за нею гаражний бокс №68, потім розпочалася приватизація та [PERSON] оформила право приватної власності на гаражний бокс. Свідок [PERSON], старша донька [PERSON] та [PERSON], пояснила, що в 2005 році проживала разом з батьками в одній квартирі, в сім'ї була потреба в фінансах, матір сказала, що їй необхідні гроші, батько запропонував продати гараж, матір підтримала пропозицію. Гараж продали двоюрідній сестрі. Половину з отриманих від продажу гаража коштів батько дав матері на її особисті потреби, а за решту придбав їй з сестрою комп'ютер, оплачував їй репетитора перед вступом у вищий навчальний заклад, дав гроші на плаття на випускний вечір та на інші пов'язані з цим витрати. Ствердила, що матір достовірно знала про продаж гаража, знала кому та за якому суму він продається, оскільки це питання обговорювалось батьками в їхній з сестрою присутності, матір не заперечувала щодо продажу гаража. Свідок [PERSON], молодша донька [PERSON] та [PERSON], пояснила, що коли їй було 12-13 років, її старша сестра закінчувала школу, мав бути випускний, сім'ї необхідні були кошти на вступ сестри в навчальний заклад для продовження навчання, додому необхідний був комп'ютер. Пригадує розмови батьків, які обговорювали питання про те, де взяти гроші. Тоді, батько продав гараж, який був в аварійному стані, їхній двоюрідній сестрі [PERSON] Пам'ятає, що частину від отриманих з продажу гаража коштів батько дав матері, а решта пішли на комп'ютер, сестри випускний та її вступ у вищий навчальний заклад. Зазначила, що в цей період вона була ще досить малою та не втручалася в розмови батьків, а тому чіткої розмови коли батько брав в матері згоду на продаж гаража не пам'ятає, однак вона з сестрою знали, що батько продає гараж [PERSON], а тому думає, що матір також знала. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи та зясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що в період з 17 липня 1988 року по 30 червня 2009 року позивач [PERSON] перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON]. В період з 25 січня 1991 року по 23 грудня 2005 року [PERSON] був членом Автогаражного кооперативу №18 Галич та за ним було закріплено гаражний бокс №68 (а.с.24). Згідно довідки Автогаражного кооперативу №18 Галич від 15 березня 2004 року, [PERSON] є членом Автогаражного кооперативу №18 і йому належить гаражний бокс №68 в цьому кооперативі, станом на 15.03.2004р. заборгованості за ним немає, пайовий внесок за гаражний бокс виплачено повністю (а.с.9). Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду № 5 від 28 червня 1991 року Про практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних із діяльністю гаражно - будівельних кооперативівчлен ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому у користування, набуває власності на це майно і вправі розпоряджатися ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчинювати, щодо нього інші угоди, що не заборонені законом (ст. 15 Закону Про власність). Внесені подружжям в період шлюбу пайові внески, а після повного внесення паю - наданий в користування гараж є спільною сумісною власністю подружжя. Судом встановлено, що 28 грудня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі укладено угоду про переоформлення автогаражного боксу №68 в АГК Галич, затверджену головою автогаражного кооперативу, за умовами якої [PERSON] продав гаражний бокс №68, ща належав йому на правах кооперативної власності, а [PERSON] купила гаражний бокс №68, який належатиме їй на правах кооперативної власності. Гаражний бокс №68 оцінений оціночною комісією і складає на 28.12.2005р. суму 4730грн. (а.с.47). Як вбачається з пояснень відповідачів [PERSON] та [PERSON], гаражний бокс №68 в Автогаражному кооперативі №18 Галич фактично було продано за 5000грн., що стверджується відповідною розпискою від 28.12.2005р. (а.с.48). Згідно з виписки з протоколу №15 загальних зборів членів автогаражного кооперативу Галич від 28 грудня 2005 року, [PERSON] виключено із членів автогаражного кооперативу Галич, а [PERSON] включено у члени кооперативу (а.с.49). 20 лютого 2006 року Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради, згідно з розпорядженням від 20.02.2006р. №126, [PERSON] видано свідоцтво про право власності №С-01065 на гаражний бокс №68 в автогаражному кооперативі №18 Галич (а.с.4). Так, згідно листа голови АГК Галич від 08.02.2006р. 24 грудня 2005 року член гаражного кооперативу Галич [PERSON] подав заяву з проханням виключити його з членів гаражного кооперативу та переоформити його гаражний бокс №68 на племінницю [PERSON] 28 грудня [PERSON] була прийнята у члени кооперативу і не неї було переоформлено гаражний бокс №68. Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи на гаражний бокс №68 в АГК Галич, 23 січня 2006 року автогаражним кооперативом №18 Галич [PERSON] видано довідку про те, що вона є членом автогаражного кооперативу та їй належить гаражний бокс №68 в цьому кооперативі, станом на 23.01.2006р. заборгованості немає, пайовий внесок виплачено повністю. 13 березня 2006 року [PERSON] звернулася до Львівського ОКП БТІ та ЕО з відповідною заявою про реєстрацію прав власності на нерухоме майно та 10 квітня 2006 року за нею зареєстровано право власності на спірний гаражний бокс, що стверджується відповідним витягом №10346661 від 10.04.2006р. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до част.1 ст.70 СК Україниу разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно зі ст. 63 СК Українидружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Так, згідно з роз'ясненнями, що містяться у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжядо складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Таким чином, під час поділу спільно нажитого майна подружжя, сторони можуть просити розділити лише те майно, яке перебуває у власності останніх. Судом ж встановлено, що на час розгляду справи гаражний бокс №68 в Автогаражному кооперативі №18 Галич на праві власності колишньому чоловіку позивача - відповідачу [PERSON] не належить, а відтак до складу майна, що підлягає поділу між подружжям включатися не може. Так, відповідно до ст.65 СК України, при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, згода другого з подружжя має бути подана письмово та має бути нотаріально посвідчена. У п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжязазначено, що у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби, або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач звертаючись до суду з уточненими позовними вимогами про визнання за нею права власності на 1/2 гаражного боксу, який на даний час на підставі свідоцтва про право власності належить відповідачу [PERSON], всупереч вищенаведеним нормам матеріального права не ставить питання правомірності набуття права власності відповідачем [PERSON], не заявляє вимог про визнання правочину щодо відчуження гаражного боксу недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, або ж застосування наслідків нікчемності вказаного правочину, не заявляє вимог щодо врахування вартості відчуженого гаражного боксу при поділі спільного майна подружжя, грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно. Судом встановлено, що на час розгляду даної справи гаражний бокс №68 в Автогаражному кооперативі №18 Галич на підставі свідоцтва про право власності №С-01065 від 20 лютого 2006р. виданого Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради, згідно з розпорядженням від 20.02.2006р. №126, належить [PERSON] (а.с.4). Зазначене також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10346661 від 10.04.2006р. (а.с.6). Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вище викладене, з урахуванням встановленого ст.11 Цивільного процесуального кодексу України принципу диспозитивності цивільного судочинства, за наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтовані на нормах матеріального права, а тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. \~ \~ На підставі ст.ст.60, 63, 65, 70 Сімейного Кодексу України, ст.ст.321, 328, 368, 369, 372 ЦК України, ст.ст.15, 16 Закону України Про власність від 07.02.1991 року, та

Outcome: dismissed