Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, вказуючи, що 20 квітня 1971 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Під час спільного проживання за спільні кошти, було придбано та розбудовано нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. О. Дашковича (вул. [PERSON]), 39/2. Просить виділити та визнати за ним право власності на торгівельну будівлю з камерою схову для багажу літ. А-1, касу, диспетчерську з довідковою службою автостанції літ. Б-1, навіс з облаштованими місцями для сидіння пасажирів літ. В, що розташовані за адресою: м. Черкаси, вул. О. Дашкевича, 39/2, а [PERSON], виділити за належну їй частину спільного сумісного майна, грошову компенсацію в розмірі 8000,00 грн. Представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав та проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить до наступного. Відповідно до \~ч. 1 \~ст. 61 ЦПК \~України \~обставини \~визнані сторонами і\~іншими особами, які беруть участь у \~справі, не \~підлягають \~доказуванню. \~ Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У ході розгляду справи достеменно встановлено, що 20 квітня 1971 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія ІІ-АМ № 262138. Під час спільного проживання подружжям за спільні кошти було придбано та розбудовано нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. О. Дашковича (вул. [PERSON]), 39/2. Право власності було зареєстровано за позивачем, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 35658673 від 28.09.2012 року. Статтею 368 ЦК України, передбачено, що спільна власність двох осіб без визначення часток кожного з них у праві спільної власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Тобто, вказана нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. О. Дашковича (вул. [PERSON]), 39/2 є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 4 ст. 71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Аналізуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє обєктивне підтвердження, грунтуються на вимогах закону, а тмоу підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved