Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі- продажу дійсним та визнання права власності на квартиру за договором купівлі продажу. В позові зазначив, що 28.01.1998 року було укладено біржовий договір купівлі продажу нерухомості за № 859 відповідно до якого [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS]. Дана угода містить усі істотні умови договору. Угода була підписана сторонами, зареєстрована в ЗМБТІ 12.05.1999 року про що свідчить реєстраційне посвідчення № 35324. Окрім того в день підписання договору та проведення розрахунку відповідачем позивачу було передано ключі та технічний паспорт на квартиру. Позивач просить визнати договір купівлі - продажу дійсним та визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] за договором купівлі продажу № 859 від 28.01.1998 року. В судове засідання представник позивача не зявилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. В судове засідання відповідач не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та день слухання справи сповіщався належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у звязку з наступним. Судом встановлено, що 28.01.1998 року було укладено біржовий договір купівлі продажу нерухомості за № 859 відповідно до якого [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS]. Зазначений договір був зареєстрований 28.01.1998 р. відповідно до ст.. 15 Закону України «Про товарну біржу»від 10.12.1991 р. № 1956-XII на ЗБТБ в журналі реєстрації біржових угод з нерухомості. Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.01.2009 р. сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, а саме: предмету договору, ціни, терміну передачі квартири. Частина 2 ст. 15 Закону «Про товарну біржу»передбачає, що зареєстровані на біржі угоди не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до пункту 1.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерство юстиції України від 07.02.2002 р. №7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 р. № 1692/5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 р. за №157/6445, обов'язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам. Частиною 1 ст. 227 ЦК Української РСР, який діяв на момент укладення договору, було встановлене нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку (квартири), якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Крім письмової форми та нотаріального посвідчення, ч. 1 ст. 657 ЦК України вимагає також здійснення державної реєстрації договорів купівлі-продажу житлового будинку (квартири). Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Частиною 2 ст. 220 ЦК України, який діє у теперішній час, передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 128 ЦК Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. При цьому, ч.ч. 1, 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позову, оскільки між сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, що підтверджуються письмовими доказами.

Outcome: approved