Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-27 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~12 квітня 2002 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа -Відділ паспортної та міграційної служби Шевченківського відділу міліції Приморського РВ УМВС України в Одеській області про усунення перешкод в користуванні власністю. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 15 березня 2002 року їй належить право власності на 7/50 частин жилого будинку в м. Одесі по пров. Каховському, 4, які складають окрему квартиру № 2. Відповідачі прописані в спірній квартирі, однак більше двох років в ній не проживають і перешкоджають їй в користуванні власністю. У зв'язку з чим, позивачка просила суд усунути порушення її прав власника на вищевказану квартиру та зобов'язати Приморський РВ УМВС України в Одеській області виключити відповідачів з реєстрації за вказаною адресою. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2003 року позовні вимоги [PERSON] задоволені. Зобов'язано [PERSON]. [PERSON] усунути перешкоди в користуванні власністю: квартирою № 2 будинку № 4 по пров. Каховському в м. Одесі, та знятись з реєстрації з вказаної квартири. Зобов'язано Відділ паспортної та міграційної служби Шевченківського відділу міліції Приморського РВ УМВС України в Одеській області зняти [PERSON] та [PERSON] з реєстрації по вказаній адресі. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2004 року (а.с.216) рішення суду від 05.06.2003р. залишено без змін. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Ухвалою апеляційного суду Харківської області, у якості суду касаційної інстанції, від 26 червня 2007р. (а.с.257-259), Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2003 року та Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2004 року, по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], третя особа -Відділ паспортної та міграційної служби Шевченківського відділу міліції Приморського РВ УМВС України в Одеській області про усунення перешкод в користуванні власністю скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.08.2007р. справу до свого провадження приймає суддя Уманець О.В. 17.09.2007р. [PERSON] та [PERSON] звертаються до суду з зустрічними позовними вимогами (т.2 а.с.15-17) до [PERSON], за участю третьої особи, Шостої Одеської державної нотаріальної контори, про встановлення факту знаходження [PERSON] на утриманні [PERSON], встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту визнання права спільної сумісної власності подружжя, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності квартиру, стягнення судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивачі посилалися на те, що з 1936р. їх родина постійно проживала [INFO], де народилася [PERSON]. У 1975р. після смерті бабки, [PERSON], особовий рахунок на квартиру за вищезазначеною адресою було переоформлено (за рішенням виконкому Приморського району №223 від 18 квітня 1975р.) на [PERSON] (родина з двох осіб: [PERSON], та її син, [PERSON]). З 1974р. [PERSON] проживала громадянським браком з [PERSON] який мав квартиру з двох кімнат, площею 28 кв.м. у приватному будинку. На його площі проживав він, його колишня дружина- Сухиня [PERSON], з донькою [PERSON] 1972р.н. в якості колишніх членів родини власника квартири. Прав на володіння квартирою у [PERSON] не було, тому що власник, [PERSON] отримав її на підставі угоди дарування від 18.07.1964р. Неодноразово [PERSON] та мати власника будинку переконували [PERSON] зробити обмін та перепрописатися з сином з [ADDRESS] на [ADDRESS], віддавши їм однокімнатну квартиру з випискою з особового рахунку [ADDRESS]. Зі свого боку [PERSON]І у присутності свідків неодноразово запевняла, що відмовляється від усіх прав у майбутньому на квартиру [ADDRESS] та свої зобов'язання [PERSON] оформила у заяві до райвиконкому у квітні 1975р. У 1975р. було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Рішенням №271 від 06.05.1975р. райвиконкомом Приморського району було відкрито лицевий рахунок на квартиру [ADDRESS] на [PERSON] та її доньку [PERSON]. [PERSON] з її сином [PERSON] зареєструвались на житлову площу [PERSON] . Тобто, [PERSON],як власник квартири, сам розпорядився своїм майном, а саме, квартирою №2 буд.4 по пров.Каховському м.Одеси, давши дозвіл на проведення практичного обміну квартири [PERSON] [ADDRESS] на житлову площу в квартирі, що належить йому, як жінці та члену родини власника. Вони разом із сином, [PERSON], та [PERSON] проживали у [INFO] довгий час як члени сімї (27 років), вели спільне господарство. У 1979р. [PERSON] на свої заощадження провела у [ADDRESS] газопостачання та систему опалення. Обладнала туалет та душ, провівши каналізацію. У 1987р. було проведено капітальний ремонт квартири для обладнання двох роздільних кімнат для проживання після розірвання шлюбу з [PERSON], споруджено стіни, проведено перетирку стін та стель, зроблено підлогу, наклеєні шпалери, виконано столярні, сантехнічні та малярні роботи. У 1990р. позивачі придбали у розстрочку меблі: стінку, м'який куток, диван, якими й сьогодні користуються у квартирі, яким при житті користувався [PERSON] У 1992р. встановлені грати на вікнах та вхідні двері. Всіма цими діями [PERSON] та [PERSON] збільшили вартість квартири. У 2001р. після смерті [PERSON] (23.08.2001р.) його донька, [PERSON], отримала свідоцтво на спадщину після смерті батька на квартиру з господарськими спорудами по пров.Каховському[ADDRESS] Також за два роки до смерті [PERSON] було проведено [PERSON] перепланування двокімнатної квартири [ADDRESS], яка з двокімнатної квартири з двох суміжних кімнат перетворилась на двокімнатну квартиру з двох роздільних кімнат. Це перепланування було зроблено з дозволу [PERSON] у зв'язку із тяжкими матеріальними негараздами [PERSON], яка згодом здала свою кімнату піднаймачам, отримуючи за це грошове утримання. Тобто фактично [PERSON] знаходилась на утриманні [PERSON] Ці ж самі квартиранти проживали у квартирі і після смерті [PERSON], тому що фактично [PERSON] вступила у спадщину після смерті [PERSON], оскільки знаходилася на його утриманні, утворила з ним єдину родину, вела єдине господарство та розпоряджалась квартирою до 2002р., поки [PERSON] не пред'явила права власника. Згідно Житлового Кодексу України позивачка була членом родини наймача, хоча і перебувала з ним у розлученні, прописана на даній житловій площі. Після смерті [PERSON] [PERSON] вважає, що вона фактично вступила у володіння спадковим майном, що згідно Цивільного Кодексу 1963р. свідчить про прийняття нею спадку. 01.10.2007р. позивачі доповнили позовні вимоги (т.2 а.с.24-25) та просили суд, зазначивши і в судовому засіданні, визнати недійсною угоду дарування 7/50 частини квартири 2 житлового будинку №4 з надвірними спорудами по пров.Каховському м.Одеси, підписану [PERSON] та [PERSON], завірену приватним нотаріусом [PERSON] 2007р. , вселити [PERSON] та [PERSON] в зазначену квартиру , зобов'язати РВ ОМУ УМВС Приморського району м.Одеси поставити на реєстраційний облік [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування доповнених вимог позивачі зазначили, що 25 червня 2007р. Апеляційний суд Харківської області задовольнив касаційну скаргу, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 5 червня 2003р. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2004р. скасував, а справу направив на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. У вказаному рішенні Апеляційний суд Харківської області роз'яснив, що суд першої інстанції не взяв до уваги статті Житлового Кодексу України, згідно яких вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є членами власника та можуть проживати в [INFO] на цих підстав. Оскільки [PERSON] продала квартиру №2, буд.4 по пров.Каховському м.Одеси [PERSON], чим здійснила удавану угоду, при якій навіть не брали підписи всіх співвласників, чим і здійснила протиправні дії. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2008р. справу було прийнято до свого провадження суддею Федусик В.В. (а.с.104). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від12 березня 2009р. (а.с.133) було замінено первісного позивача з [PERSON] на [PERSON] Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2009р. справу до свого провадження було прийнято суддею Домусчі Л.В. (а.с.140). 26.04.2011р. позивач [PERSON] за первинним позовом уточнив позовні вимоги (а.с.178 т.2), та просив суд визнати [PERSON] та [PERSON] втратившими право користування 7/50 частиною домоволодіння за адресою: [ADDRESS] в порядку ст. 156 ЖК України та ст.391 ЦК України. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2012р. було закрито провадження по справі в частині позовних вимог [PERSON], [PERSON] до Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про зобовязання поставити на реєстраційний облік. Представник позивача [PERSON]- [PERSON], який діяв на підставі довіреності (т.2 а.с.175), у судовому засіданні підтримав вимоги в повному обсягу та просив суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував з підстав їх необґрунтованості та просив застосувати строки позовної давності до спірних правовідносин. У судове зсідання представник відповідачів [PERSON]О, [PERSON] - [PERSON], яка діяла на підставі довіреності (т.2 а.с.136,146) не зявився, повідомлявся належним чином про дату та час розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, у минулих судових засіданнях заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] з тих підстав, що [PERSON] та [PERSON] мають право на користування спірною квартирою, як члени сімї колишнього власника квартири та підтримували зустрічні позовні вимоги. У судовому засіданні, представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діяв на підставі довіреності (т.2 а.с.137) заперечував проти зустрічних позовних вимог, та підтримав первинні позовні вимоги [PERSON] Третя особа, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], у судове засідання не зявилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі (т.2 а.с.188) та додала, що договір дарування, який оскаржується відповідачами за первинним позовом, відповідав волевиявленню сторін та не суперечить діючому законодавству. Представник третьої особи, Шостої Одеської державна нотаріальна контори, у судове засідання не зявилися, повідомлялися належним чином про дату та час розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили, у минулих судових засіданнях яка позиція ? Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що вимоги [PERSON] про визнання осіб втратившими право користування житлом підлягають задоволенню, а у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] про встановлення факту знаходження на утриманні, факту прийняття спадщини, факту визнання права спільної сумісної власності подружжя, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на Ѕ частину квартири, стягнення судових витрат, про визнання угоди дарування недійним, про вселення слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON], якому на підставі договору дарування від 18.07.1964р. належала 7/50 частина домоволодіння за адресою : м. Одеса, пров. Каховський № 4 кв.№2. [PERSON] в 1975р. після розірвання шлюбу з матір'ю [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] У 1981 році [PERSON] прописалася на житлову площу [PERSON] У 1987 році [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб. У 1989 році вже після розірвання шлюбу на спірній житловій площі був прописаний [PERSON] син [PERSON] В 1988 році [PERSON] отримав у спадщину 1/3 частину домоволодіння № 21 по вул. Офіцерській у м. Одесі, після чого [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] не проживали, проте з реєстраційного обліку не знялися. В 2001 році [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 26 серпня 2001р. (т.1 а.с.15). Після його смерті [PERSON], [PERSON] у встановленому законом прийняла спадщину та отримала в Шостій Одеській державній нотаріальній конторі свідоцтво на спадщину 7/50 частин домоволодіння під № 4 у м. Одесі по пров. Каховському, які складають квартиру № 2, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15 березня 2002р. (т.1 а.с.11) Оскільки відповідачі по справі не проживали у спірному приміщенні, проте залишалися там зареєстрованими, [PERSON] звернулася до суду з метою захисту своїх законних прав та інтересів з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2003 року, залишеним без змін Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2004 року (а.с.216), позовні вимоги [PERSON] задоволені. Зобов'язано [PERSON] [PERSON] усунути перешкоди в користуванні власністю: квартирою № 2 будинку № 4 по пров. Каховському в м. Одесі, та знятись з реєстрації з вказаної квартири, зобов'язано Відділ паспортної та міграційної служби Шевченківського відділу міліції Приморського РВ УМВС України в Одеській області зняти [PERSON] та [PERSON] з реєстрації по вказаній адресі. Зазначене рішення 24.11.2004р. було виконано та знято з реєстрації [PERSON] та [PERSON] Після набрання рішення суду, [PERSON] разом зі своєю родиною самовільно вселяється до спірної квартири, у звязку з чим [PERSON] знову звертається до суду з окремим позовом про усунення перешкод у користуванні частиною домоволодіння та стягнення моральної шкоди. (Справа №2-2800/06). [PERSON] позовні вимоги не визнала та разом з сином [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], в якому просить, встановити факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON], визнати за нею право власності на 1/2 частину. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2006 року (справа №2-2800/06) (т.2 а.с.37-39 ), залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2007р. (а.с.10-12), позовні вимоги [PERSON] було задоволені частково, а саме усунуто перешкоди шляхом виселення [PERSON] з усіма спільно проживаючими особами, а позовні вимоги [PERSON], [PERSON] були залишені без задоволення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Після набрання рішення Приморського райсуду м.Одеси від 05.06.2003р. законної сили та виселення відповідачів, 28.05.2007р. [PERSON] дарить свою квартиру на користь [PERSON] згідно договору дарування нотаріально посвідченого.(а.с.28 т.2). Ухвалою апеляційного суду Харківської області, у якості суду касаційної інстанції, від 26 червня 2007р. (а.с.257-259), Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2003 року та Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2004 року, по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], третя особа -Відділ паспортної та міграційної служби Шевченківського відділу міліції Приморського РВ УМВС України в Одеській області про усунення перешкод в користуванні власністю скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Згідно п.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, враховуючи, що Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2006 року (справа №2-2800/06) (т.2 а.с.37-39 ), залишене без змін Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2007р. (а.с.10-12), яким було частково задоволено вимоги [PERSON]В та усунуто перешкоди шляхом виселення [PERSON], суд доходить висновку, що факт переїзду [PERSON] та [PERSON] у 1988 році у домоволодіння № 21 по вул. Офіцерській у м. Одесі судом встановлений та не підлягає доведенню. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору -Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання осіб втратившими право користування житлом то вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Оскільки [PERSON] є власником квартири, він, як власник, має право вимагати усунення будь-яких порушень свого права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку,квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК). Частина 4 ст. 156 ЖК передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником квартири, при умові збереження права власності на квартиру цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Із зазначеного суд доходить висновку, що виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування цією квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а відтак - припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сім'ї на користування цією квартирою Тобто, коли власник квартири [PERSON]П, членами сімї якого були відповідачі, помер та право власності перейшло до [PERSON] в порядку спадкування по закону, тому з цього моменту [PERSON] та [PERSON]В позбавилися права на користування квартирою 2, буд.4 по пров. Каховському м. Одеси. Щодо позовних вимог, про встановлення факту знаходження [PERSON] на утриманні [PERSON] та встановлення факту прийняття спадщини ,то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»зазначається, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди (п.?2 ст.?273 ЦПК), якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Відповідно ст. 531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Таким чином для задоволення вказаних вимог [PERSON] повинна була довести, що допомога, яку начебто надавав [PERSON], була постійним і основним джерелом засобів до існування. Проте суд не приймає, як доказ зазначених обставини, посилання сторони на здачу частини спірної квартири в оренду, оскільки це не доводить наявність основного джерела існування [PERSON] та не породжує правових наслідків, які передбачені ст. 531 ЦК УРСР. Також суд бере до уваги, що сторона не надала будь-яких доказів стосовно укладання відповідних договорів оренди. Щодо позовних вимог про встановлення факту визнання права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно діючого законодавства, яке існувало на час виникнення правовідносин між сторонами, а саме Кодексу про шлюб та сімю, не було встановлено такого режиму майна, як спільна сумісна власність подружжя, з чого суд робить висновок, що [PERSON] обрала спосіб захисту який не був передбачений законодавством. Позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину та визнання недійсною угоду дарування не підлягають задоволенню з наступних підстав. Право на оскарження свідоцтва про право на спадщину виникає у особи у тому випадку, коли відбувається порушення її законних прав та інтересів, проте як вже раніше зазначалося судом, ні у [PERSON] ні у [PERSON] не виникало будь-яких майнових прав на спірне майно. Також суд вважає, що позивачі за зустрічним позовом, не довели, в порядку ст. 235 ЦК України, з чого вони виходили та чим підтверджують, що сторони по договору дарування, насправді приховали інший правочин. Посилання [PERSON] та [PERSON] на те, що при укладанні спірного правочину потрібно було взяти їх згоду, не ґрунтуються на нормах матеріального права та жодним чином не свідчить про удаваність правочину. Враховуючи, що позовні вимоги про вселення [PERSON] та [PERSON] похідні від позовних вимог, щодо наявності або виникнення у них майнових прав на кв.№2 буд.4 по пров. Каховському м. Одеси, у задоволенні яких судом було відмовлено, тому вказані вимоги також не підлягають задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: approved