Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON], про звернення стягнення. В позові вказував, що 14.02.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № CVVWGA00000010, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15700,00 доларів США зі сплатою 12,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.02.2018 року. [PERSON] належним чином зобовязання не виконав і у звязку з чим, станом на 04.10.2011 року заборгованість становить 20653,44 доларів США, в тому числі 13068,88 доларів США заборгованість за кредитом, 3630,40 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 103,02 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 2837,78 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, 31,36 доларів США штраф (фіксована частина), 982,00 доларів США штраф (фіксована частина). Зазначав, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором з майновим поручителем [PERSON] 14.02.2008 року укладено договір іпотеки № CVVWGA00000010, згідно умов якого вона надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 51,10 м.кв, який розташований по вул. Довбуша,252 в с. Мілієве Вижницького району Чернівецької області і належить йому на праві власності. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 101000,00 грн. Посилався на ст.6 ЗУ «Про іпотеку» договором поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки, яка належить відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі документ зазначеного у договорі іпотеки і розташована по вул. по вул. Довбуша,252 в с. Мілієве Вижницького району Чернівецької області. Просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CVVWGA00000010 від 14.02.2012 року в розмірі 20653,44 доларів США звернути стягнення на будинок загальною площею 125,10 м.кв. та земельну ділянку, які розташовані за адресою: Чернівецька область, Вижницький район, смт. Берегомет, вул. Ніколаєва, 8, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки позивачем з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення позивачем всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, а також виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у житловому будинку, розташованому за вказаною адресою зі зняттям їх з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку та стягнути з відповідача судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, в адресованому суду клопотанні позов підтримав, просив справу розглядати у його відсутності, у разі неявки відповідача щодо заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні вважав позов безпідставним, необґрунтованим та просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа: [PERSON] та його представник позов не визнали , просили в його задоволені відмовити. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що 14.02.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № CVVWGA00000010, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15700,00 доларів США зі сплатою 12,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.02.2018 року. [PERSON] належним чином зобовязання не виконав і у звязку з чим, станом на 04.10.2011 року заборгованість становить 20653,44 доларів США, в тому числі 13068,88 доларів США заборгованість за кредитом, 3630,40 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 103,02 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 2837,78 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, 31,36 доларів США штраф (фіксована частина), 982,00 доларів США штраф (фіксована частина). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором з майновим поручителем [PERSON] 14.02.2008 року укладено договір іпотеки № CVVWGA00000010, згідно умов якого вона надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 51,10 м.кв, який розташований по вул. Довбуша,252 в с. Мілієве Вижницького району Чернівецької області і належить йому на праві власності. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 101000,00 грн. В договорі зазначено, що іпотека поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки, яка належить відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі документ зазначеного у договорі іпотеки і розташована по вул. по вул. Довбуша,252 в с. Мілієве Вижницького району Чернівецької області. З умовами договору остання погодилася, про що свідчить її особистий підпис в договорі іпотеки (а.с.13). Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Частиною 1 ст.589 ЦК України визначено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.590 ЦК України звернення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.2 ст.590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) в разі коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, що передбачено також кредитним договором. Згідно пункту 1 Договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя, в разі невиконання відповідачем своїх зобовязань по кредитному договору, одержати задоволення своїх вимог за рахунок переданого в іпотеку майна. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належним чином зобовязання не виконав і у звязку з чим, станом на 04.10.2011 року заборгованість становить 20653,44 доларів США, в тому числі 13068,88 доларів США заборгованість за кредитом, 3630,40 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 103,02 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 2837,78 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, 31,36 доларів США штраф (фіксована частина), 982,00 доларів США штраф (фіксована частина), що підтверджується розрахунком заборгованості, що в еквіваленті до гривні становить164663,68 гривні. Статтею ст.35 ч.1 ЗУ «Про іпотеку», встановлено, що в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Таким чином, законодавець зазначив необхідною умовою початку звернення стягнення на предмет іпотеки, надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення. З матеріалів справи вбачається, що вимога №30.1.0.0/2-80214DNH0S232 від 26.08.2011 року направлена відповідачу та третій особі, однак у передбачений тридцятиденний строк ними не виконана. Таким чином, суд вважає, що вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок, загальною площею 51,10 м.кв. та земельну ділянку ,які розташовані за адресою Чернівецька область Вижницький район с. Мілієве вул. Довбуша,буд.252, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки від 14.02.2008 р.) Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням Іпотекодержателем від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Згідно зі ст.40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.3 ст.109 Житлового кодексу України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу України, статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення його мешканців. З роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк . Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщенням). Як вбачається з матеріалів справи. А також даний факт спростовується і поясненнями відповідача та третьої особи, що вони були повідомлені банком про добровільне звільнення житлового будинку ,який розташований в с. Мілієве по вул. Довбуша,252. (а.с.14-18). Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідачі повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачами до суду не надано. Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобов'язання стосовно вiдповiдача (крім договірних, зазначених в позові), предмета спору, а вiдповiдач не довела незаконність дій позивача. Твердження вiдповiдача про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням. Крім того ч.1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір, який також потрібно стягнути з відповідача. На підставі ст.ст.35, 38-40 ЗУ Про іпотеку , ст.ст.9, 109 ЖК України, ст.ст. 526, 530, 536, 575, 589-591, 610, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved