Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-24 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку набувальної давності. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що з 1979 року працює у відповідача і з того ж часу проживає в квартирі, яка була їй надана у звязку з роботою. Дана квартира перебуває на балансі відповідача. В цій квартирі позивач з сімєю проживає понад 30 років, а тому має право на визнання на неї права власності в порядку набувальної давності. В судовому засіданні позивач та її представники підтримали позовні вимоги повністю та з аналогічних підстав. Просять позов задоволити . Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що на балансі в лікарні перебуває адмінприміщення Деражнянської ветдільниці, яке складається з приміщення ветлікарні та приміщення для житла, яке надавалося ветспеціалістам на час їх роботи.. Позивачу було надано житло в звязку з роботою. Державна лікарня ветеринарної медицини є лише балансоутримвачем і не вправі розпоряджатися майном, яке перебуває у державніq власності. Просить в задоволенні позову відмовити. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що позивач проживає в приміщенні ветлікарні вже більше двадцяти років. Свідок [PERSON], головний бухгалтер районної державної лікарні ветеринарної медицини, показала, що позивач проживає в приміщенні ветдільниці, яке рахується як адміністративне приміщення. В це приміщення позивач була поселена тимчасово. Свідок [PERSON] показав, що у позивача був будинок в с. Деражне, який вона продала. Свідок [PERSON], колишній головний бухгалтер районної державної лікарні ветеринарної медицини, показала, що квартира була надана позивачу завідувачем лікарні, Про надання квартири позивачу видавався наказ. Після звільнення позивача з роботи її з цього приміщення не виселили. Заслухавши пояснення сторін та свідків, зясувавши обставини та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що згідно техпаспорта, виданого Рівненським ОБТІ 03.02.2011 р. в районній державній лікарні ветеринарної медицини знаходиться адмінприміщення ветдільниці в с.Деражне Костопільського району по вул.Незалежності, № 43. Частину цього приміщення самочинно переобладнано в квартиру загальною площею 74 кв.м., житловою 49 кв.м.. Із трудової книжки позивача встановлено, що вона з 16.01.1979 по 19.08.2002 року працювала в Деражнянській ветдільниці районної державної лікарні ветеринарної медицини. Із пояснень сторін та показів свідків встановлено, після прийняття позивача на роботу її було поселено в самочинно переобладнану квартиру в адмінприміщенні ветдільниці, де позивач проживає і зараз. Тобто позивач з 1979 року володіє спірним приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із вищеназваним положенням право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК (особа заволоділа чужим майном). Позов про право власності за давністю володіння не може предявити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке належить володільцю в силу певного титулу оренди, найму, зберігання, оперативного управління, застави тощо. Такий володілець завжди знає похідний та обмежений характер свого права на майно, знає, що його право має певну підставу право власності чи речове право іншої особи. Як вбачається із матеріалів справи позивачу було відомо, що приміщення ветдільниці належало відповідачу і вона знала, що її поселено в це приміщення у звязку з роботою. На підставі наведеного суд вважає, що в даному випадку положення ч. 1 ст. 344 ЦК України не можуть бути застосовані. Відповідно до ч. 3 ст. 344 ЦК України якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять, а на рухоме майно через пять років з часу спливу позовної давності. Судом встановлено, що фактично між позивачем та відповідачем було укладено договір житлового найму. Після закінчення роботи позивача у відповідача (19.08.2002 року), останній міг звернутися до суду із позовом про повернення наданого позивачу в користування приміщення. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки і строк позовної давності закінчився 19.08.2005 року. Із цього часу починається строк набувальної давності і на час розгляду справи він становить лише сім років при необхідних пятнадцяти роках з часу спливу позовної давності. За таких обставин суд вважає, що до даних правовідносин положення ч. 3 ст. 344 ЦК України також не можуть бути застосовані, а тому відмовляє в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed