Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] сільської ради, в якій просить встановити факт, що померла 11.01.2009 року [PERSON] отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ЛГ №002177 від 16.11.2001 року на підставі та в рахунок сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0061321 від 16.12.1996 року, виданого Новопсковською райдержадміністрацією, та визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 1,37 умов. кад. га, багаторічні насадження, сіножаття та пасовища, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0061321 від 16.12.1996 року, та земельну ділянку площею 3,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЛГ №002177 від 16.11.2001 року. Ухвалою суду від 02.10.2012 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON] Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягають, просять задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Новопсковського району Луганської області в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, з позовними вимогами згодні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи - Відділу Держкомзему у Новопсковському районі в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив рішення винести на розсуд суду. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені такі факти й відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11.01.2009 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЕД № 191217, виданим 13.01.2009 року [PERSON] сільською радою Новопсковського району Луганської області. [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, відповідно до якого усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона по закону матиме право, заповіла своїм дітям [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях. Зазначена обставина підтверджується заповітом, посвідченим 22.11.1999 року секретарем Закотненської сільської ради Новопсковського району Луганської області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі під № 149. Пізніше, 21.02.2001 року, [PERSON] склала новий заповіт, відповідно до якого з належного їй майна, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0061321 від16.12.1996 року, заповіла позивачу [PERSON], що підтверджується заповітом, посвідченим 21.02.2001 року секретарем Закотненської сільської ради Новопсковського району Луганської області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі під № 50. Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0061321, виданого Новопсковською районною державною адміністрацією 16.12.1996 року, зареєстрованого 20.12.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 41, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Лисогорівський» розміром 6,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Згодом, 16.11.2001 року [PERSON] на підставі вищезазначеного сертифікату на право на земельну частку (пай) отримала Державний акт на право приватної власності на землю площею 3,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЛГ №002177 від 16.11.2001 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 278, витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №1 від 13.10.2011 року. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач спадщину після смерті матері прийняла своєчасно, подавши 26.06.2009 року у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] [PERSON] відмовилася від спадщини, що залишилася після смерті матері [PERSON] на користь позивача [PERSON], подавши 26.06.2009 року до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини. Рішенням Новопсковського районного суду від 24.04.2012 року відповідачу [PERSON] встановлено додатковий строк - три місяці з моменту набрання рішенням законної сили для подачі заяви до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] 02.06.2012 року відповідач [PERSON] подав до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] Згідно постанови державного нотаріуса Новопсковської державної нотаріальної контори від 21.08.2012 року про відмову у вчиненні нотаріальних дії позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій по оформленню спадкових прав після померлої 11.01.2009 року [PERSON], у звязку з тим, що в заповіті від 21.02.2001 року за реєстровим № 50 на момент його посвідчення вказаний сертифікат, на підставі якого пізніше 16.11.2001року був виданий Державний акт на право приватної власності на землю. В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину, але не може цього зробити, оскільки в заповіті від 21.02.2001 року під реєстровим № 50 на момент його посвідчення вказаний сертифікат на право на земельну частку (пай), а пізніше 16.11.2001 року на підставі зазначеного сертифікату був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ЛГ № 002177 з виділенням земельної ділянки в натурі. Виходячи з положень п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення» справи про встановлення факту, пов'язаного з вирішення спору про право повинні розглядатися в позовному провадженні. Відповідно до положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила встановити факт, що померла 11.01.2009 року [PERSON] отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ЛГ № 002177 від 16.11.2001 року на підставі та в рахунок сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0061321 від 16.12.1996 року, виданого Новопсковською районною державною адміністрацією та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Лисогорівський» 20.12.1996 року на № 41. 20.12.1996 Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву в цій частині необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт отримання померлою [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ЛГ № 002177 від 16.11.2001 року на підставі та в рахунок сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0061321 від 16.12.1996 року, виданого Новопсковською районною державною адміністрацією та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Лисогорівський» 20.12.1996 року за № 41 не потребує додаткового встановлення судовим рішенням, оскільки він підтверджується самим Державним актом на право приватної власності на землю. Також ця обставина підтверджуються витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 1, виданим 13.10.2011 року Відділом Держкомзему у Новопсковському районі. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що факт, який просить встановити позивач підтверджується відповідними документами, ніким не оспорюється, а тому підстави для його встановлення в судовому порядку відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині. Щодо вимог позивача про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог в цій частині з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що заповідач [PERSON] заповіла своїй доньці [PERSON], не сертифікат як такий, а право на земельну частку розміром 6,29 умовних кадастрових гектарів, право на яку належало їй на підставі сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0061321 від 16.12.1996року, і цей заповіт не змінювала. Відповідно до п. 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. При реалізації свого права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) спадкодавець [PERSON] отримала Державний акт на право приватної власності на землю тільки на рілля площею 3,92 га. Право ж заповідача [PERSON] на частину земельної ділянки площею 1,37 умов. кад. га, багаторічні насадження, сіножаття та пасовища посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0061321 від 16.12.1996 року. Відповідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У чинність ст. З Указу Президента «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельку частку (пай) може бути об'єктом успадкування. З огляду на зазначені норми права, приймаючи до уваги, що [PERSON] 16.11.2001 року отримала Державний акт на право приватної власності на землю тільки на частину земельної ділянки площею 3,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме шляхом визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 3,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЛГ № 002177 від 16.11.2001 року, та визнання права на земельну ділянку площею 1,37 умов. кад. га, багаторічні насадження, сіножаття та пасовища згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0061321 від 16.12.1996 року. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України до позивача, як до спадкоємця за заповітом переходить право власності на земельну ділянку площею 3,92 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ЛГ № 002177 від 16.11.2001року, а також право на земельну часту (пай) розміром 1,37 умов. кад. га згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0061321 від 16.12.1996 року. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцям з часу відкриття спадщини, тобто за нормою ч. 2 ст. 1220 ЦК України з 11.01.2009 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial