Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-15 00:00:00

У липні 2012 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 29 254,68 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 4 018,48 грн., суми компенсації втрати частини заробітної плати в звязку з порушенням строків її виплати в розмірі 543,40 грн., суми платежів, які підприємство повинно було виплатити при звільненні в розмірі 11 233,68 грн., недоплату вихідної допомоги в розмірі 8600,64 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та витрати повязані з наданням правової допомоги, зазначивши, що з 09 червня 2003 року по 25 червня 2012 року він працював у відповідача, остання посада - заступник голови правління з маркетингу. Наказом № 231/к від 25 червня 2012 року його було звільнено з підприємства за п.1 ст.40 КЗпП України, однак при розрахунку йому до цього часу не виплачено суми, які підприємство згідно трудового законодавства повинно було сплатити, чим завдано позивачу моральну шкоду. В ході судового розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та просив стягнути 16 186,35 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що позивач дійсно звільнився з підприємства 25 червня 2012 року і остаточний розрахунок з ним проведено не було. Таким чином заборгованість перед [PERSON] складає 39 917,84 грн., яка включає в себе заборгованість по заробітній платі, суми платежів, які підприємство повинно було виплатити в розмірі 11 232,88 грн. та нараховану але несплачену вихідну допомогу в розмірі середнього заробітку 4299,36 грн. Крім того, позивач не зазначив, що підприємство виплатило йому в листопаді 2011 року 570,20 грн. заробітної плати. У звязку з несвоєчасним розрахунком при звільненні позивач має право на середній заробіток за період затримки розрахунку, але цей розрахунок має відповідати вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року; позовні вимоги в частині стягнення компенсації відповідно до індексу інфляції зростання цін на споживчі товари визнає частково в розмірі 429,55 грн. Що стосується позовних вимог в частині спричинення моральної шкоди, вважає ці вимоги збільшеними та такими, що не підтверджуються доказами, витрати на правову допомогу не підтверджені. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні встановлено, що позивач з 09 червня 2003 року по 25 червня 2012 року перебував у трудових відносинах з відповідачем [PERSON] акціонерним товариством «Дніпроважпапірмаш ім. Артема»на посаді інженера відділу зовнішній звязків та у подальшому на посаді заступника голови правління по маркетингу і був звільнений на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці та відповідними наказами про прийняття на роботу та звільнення з роботи, копії яких наявні у матеріалах справи. Заборгованість підприємства при звільнені позивача складає заборгованість по заробітній платі за період серпень-грудень 2010 року, січень, травень-грудень 2011 року та березень-травень 2012 року, та за червень 2012 року 11232,88 грн., що включає в себе 455,63 грн. нарахованої заробітної плати, 2188,60 грн. нарахування за поточну відпустку, 10067,56 грн. нарахування за невикористану відпустку, 4299,36 грн. вихідна допомога при звільненні за скороченням штату, а всього 39917,84 грн., що підтверджується довідкою ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема». В судовому засіданні встановлено, що за листопад 2011 року позивач отримав 570,20 грн., а відтак заборгованість по заробітній платі складає 28684,96 грн., яка і підлягає стягненню. Також підлягають стягненню суми платежів, які підприємство повинно було сплатити в червні 2012 року при звільненні в розмірі 11232,88 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення вихідної допомоги в розмірі 8600,64 грн., то вони підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі 4299,36 грн., з огляду на таке. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження та не були належним чином обґрунтовані позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача відповідно до ст.44 КЗпП України вихідної допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат. Позивач обґрунтовує ці вимоги тим, що з грудня 2011 року його оклад складав 4300 грн., тобто розмір вихідної допомоги повинен складати 12900 грн., тоді як було нараховано до виплати 4299,36 грн. Таким чином недоплата вихідної допомоги становить розмір 8600,64 грн. Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та пунктах 1, 2 і 6 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відповідно до наказу відповідача №231/к від 25 червня 2012 року та запису в трудовій книжці звільнено за скороченням штату по п.1 ст.40 КЗпП України. Таким чином, вихідна допомога повинна складати не менше середнього місячного заробітку, що і було здійснено підприємством. Позовні вимоги позивача щодо стягнення вихідної допомоги в розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, не ґрунтуються на нормах чинного трудового законодавства. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що розрахункові суми позивачем в день звільнення не отримані, спору між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі не існує, а тому у відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Крім того, як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звільнився 25 червня 2012 року, заборгованість по заробітній платі відповідачем позивачу до цього часу так і виплачено, що підтвердили сторони у судовому засіданні, тобто час затримки розрахунку за цей період складає 104 робочих днів. Виходячи з положень п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (з послідуючими змінами), про те, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках чинних законодавством, календарних днів. Відповідно до довідки відповідача розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 111,63 грн., що не оспорюється сторонами. Таким чином, середній заробіток за час затримки, який відповідач повинен сплатити позивачу складає 11609 грн. 52 коп. з розрахунку 111,63 грн. (середньоденний заробіток) х 104 (кількість днів затримки) = 11609 грн. 52 коп. Відповідно до вимог статті 34 Закону України "Про оплату праці" та постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" від 21 лютого 2001 року N 159, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. В звязку з порушенням строків виплати заробітної плати з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати. При цьому суд погоджується з розрахунком відповідача, що сума компенсації складає 429,55 грн. Розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідач тривалий час не сплачував заробітну плату позивачу, не розрахувався з останнім при звільненні, чим порушив його законні права на своєчасну оплату праці і тим самим привів до моральних страждань позивача, які виразилися в порушенні нормальних життєвих звязків. З урахуванням характеру і обсягу заподіяних позивачу моральних страждань, їх давності, розміру невиплаченої позивачу заробітної плати, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає моральна шкода в сумі 500 грн. відповідно до ст.237-1 КЗпП України. Таким чином, позовні вимоги [PERSON], з урахуванням уточненого позову, про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, суми компенсації втрати частини заробітної плати в звязку з порушенням строків її виплати, суми платежів, які підприємство повинно було виплатити при звільненні, недоплату вихідної допомоги, моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Пунктом 2 частини 3 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Частинами 1,2 ст.84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Розглядаючи вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню, оскільки витрати на правову допомогу позивача у розмірі 1700 грн. підтверджуються наданими доказами, а саме - договором №21/12 про надання правової допомоги від 05 липня 2012 року укладеного між адвокатом [PERSON] та позивачем [PERSON], копією свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю, актом виконаних робіт до зазначеного договору та квитанціями про сплату [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 1700 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати повязані з наданням правової допомоги в розмірі 1700 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в частині задоволення вимог матеріального характеру в розмірі 519,57 грн., моральної шкоди 214,60 грн., а всього в сумі 734 грн. 17 коп. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial