Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів і просить визнати дійсним договір купівлі-продажу №95/1169 від 15.06.1995 року квартири [ADDRESS], укладений на Одеській універсальній товарній біржі «GIP» між ним- Постарніченком [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені малолітніх [PERSON] та [PERSON] з другої сторони. При цьому позивач посилається на те, що всі умови договору сторонами добросовісно виконані. Після укладення договору позивач вселилася в вищезазначену квартиру, і на сьогоднішній день він користуються квартирою у якості власника, несучи при цьому всі пов'язані з цим статусом витрати. На сьогоднішній день позивач володіє, користується квартирою, однак, сторонами угоди не було проведено нотаріального посвідчення правочину, у звязку з тим, що на час укладання договору у 1996 році сторони не знали, що правочин , у відповідності до ст.47 ЦК України ( в редакції 1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі,подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Позивачем та відповідачами, крім підписання договору купівлі-продажу квартири, фактично було виконані всі істотні умови договору, а саме: позивач передав грошові кошти в рахунок оплати обумовленої вартості квартири відповідачам, відповідачі передали квартиру у володіння і користування позивачеві. Даний правочин сторони не оспорювали і не ставили під сумнів дійсності його змісту чи окремих його положень. Із-за протиріч правових норм, діючих на час укладання правочинів в 1996 році і в відмові компетентними органами і нотаріусами визнавати на даний час правочин дійсним, законним і виконаним просить визнати договір купівлі-продажу №95/1169 від 15.06.1995 року квартири [ADDRESS] дійсним. Позивач до судового засідання надав заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу за його відсутністю на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON] у судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином, Відповідно до ст. 74 ЦПК України відповідачі повідомлялись шляхом оголошення у пресі. Представник третьої особи- Одеської універсальної товарної біржі «GIP»в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд проводить розгляд справи на підставі наявних в ній доказів. Перевіривши всі матеріали справи, суд вважає, що позовна заява повністю підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді даної справи в частині позовних вимог щодо визнання дійсним договору купівлі продажу від 20.12.1996 року, суд вважає за необхідне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу і на час реєстрації права власності позивачем, а щодо решти позовних вимог діючим цивільним законодавством України. Так, судом встановлено, що 15.06.1995 року між позивачем як покупцем та відповідачами як продавцями був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 95/1169, відповідно до якого [PERSON] придбав, а [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] І.Б.,[PERSON] продали квартиру [ADDRESS]. Зазначений договір був зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі «GIP». Відповідно до довідки №4722 від 30.08.12 позивач з 19.07.1995 року зареєстрований та проживає у зазначеній квартирі. Договір купівлі- продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» №947 стр.51 кн.123 пр. Відповідно до ст.227 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно з ст.47 Цивільного кодексу Української РСР, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня. На підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. 15.06.1995 року, сторони домовились відносно усіх істотних умов договору купівлі продажу , про предмет договору і ціну та відбулося повне виконання договору як збоку позивачки, яка здійснила оплату, так і з боку відповідачів, які прийняли оплату та передали у володіння і користування позивача квартиру. Таким чином, беручи до уваги те, що відповідачі ухиляються від нотаріального оформлення договору, але договір не містить умов, які б суперечили закону, зареєстровані на Одеській універсальній товарній біржі «GIP» суд вважає необхідним визнати його дійсним.

Outcome: approved