Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-26 00:00:00

Представник позивача звернувся в суду з позовом, в якому просить визнати недійсним двосторонній правочин у формі трудового контракту від 20.05.2010 року та односторонній правочин у формі наказу від 25.05.2010 року, яким оформлені трудові відносини між директором ТОВ "Львівпромліс" [PERSON] та зазначеним товариством. Свої вимоги мотивує тим, що зазначені правочини укладені з порушенням вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки збори учасників товариства, якими було вирішено прийняти [PERSON] на посаду директора проведенні з порушенням положень Статуту ТОВ "Львівпромліс". В зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити. Суд ухвалив справу розглядати без відповідачів, які без поважних причин у судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, письмових заперечень на позов суду не надали, однак матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Також, суд ухвалив справу розглядати справу без участі третьої особи, який у судове засідання не з'явився, однак до суду подав письмові заперечення /а.с.106-108/, у яких проти позову заперечив, зазначивши, що трудовий контракт між ТОВ "Львівпромліс" та [PERSON] був укладений з дотриманням чинного законодавства. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з протоколом зборів ТОВ "Львівпромліс" від 19.05.2010 року [PERSON] було прийнято на посаду директора зазначеного товариства з 25.05.2010 року /а.с.115/. 20.05.2010 року між ТОВ "Львівпромліс" та [PERSON] був укладений контракт з керівником /а.с.110-114/. Зі змісту п.1.2 зазначеного контракту випливає, що цей контракт є трудовим договором та договором щодо матеріальної відповідальності [PERSON], укладений на підставі рішення зборів учасників ТОВ "Львівпромліс", на підставі контракту виникають трудові сосунки між відповідачами. Суд критично ставиться до твердження представника позивача, що трудовий контракт та наказ про прийняття [PERSON] на посаду директора ТОВ "Львівпромліс" є правочинами у розумінні положень ЦК України, і тому можуть бути визнанні недійсними з підстав зазначених у ст.ст. 203, 215 ЦК України, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ст. 4 КЗпП України законодавство про пра\- цю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фі\- зичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу за\- конів про працю України й інших актів законодавства України, при\- йнятих відповідно до нього. Згідно з ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відпо\- відальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення й організації праці працівника, умови розірвання дого\- вору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сто\- рін. Сфера застосування контракту визначається законами України. При цьому КЗпП України визначає правові підстави припинен\- ня трудового договору, в тому числі й розірвання контракту, разом із тим, нормами чинного трудового законодавства не передбачена можливість визнання трудового договору чи контракту недійсними з підстав, визначених ст.ст. 203, 215 ЦК України, як і не передбачено правових підстав для визнання в судовому порядку незаконним при\- значення особи на відповідну посаду. За ст. 21 КЗпП України контракт - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою. У розумінні ст. 202 ЦК України такий контракт не є тим правочином, на який поширюються передбачені ст. 203 ЦК України вимоги чинності правочину та який може бути визнаний недійсним із передбачених ЦК України підстав. Зі змісту ч. 3 ст. 24 КЗпП України випливає, що укладання трудового договору оформляється наказом, і тому наказ про прийняття особи на посаду керівника підприємства також не є правочином, на який поширюються передбачені ст. 203 ЦК України вимоги чинності правочину та який може бути визнаний недійсним із передбачених ЦК України підстав. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі, вважає, що у задоволенні позову з підстав зазначених у ньому слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Outcome: dismissed