Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищеназваним позовом та просить визнати недійсним рішення Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області №213 від 09 грудня 2004 року в частині затвердження рішення виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради №644-7 від 29 липня 2004 року та визнати незаконним і скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на імя [PERSON], скасувати державну реєстрацію цього акта. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на момент прийняття міською радою оскаржуваного рішення та на момент видачі на імя [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку, розташовану в м. Переяслав-Хмельницькому, по вул. Велика Підвальна, 68-б, до [PERSON] від [PERSON] на підставі договору дарування перейшло право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розміщений на цій земельній ділянці. А тому, на думку позивача, до неї, як нового власника житлового будинку з моменту набуття на нього прав, в порядку ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України повинно було перейти і право користуватись земельною ділянкою, на якій він розміщений та яка необхідна для його обслуговування. Проте, ні міська рада, ні колишній власник цього будинку здійснюючи приватизацію земельної ділянки на користь [PERSON] під нерухомим майном не врахували зазначених вимог закону, що призвело до порушення прав позивача на отримання в своє користування або у власність земельної ділянки, внаслідок набуття права власності на житловий будинок, який на ній розміщений. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала і пояснила, що [PERSON] відчужуючи за договором дарування на її користь житловий будинок № 68-б по вул. Велика Підвальна в м. Переяслав-Хмельницький, розпочала приватизацію земельної ділянки шляхом звернення до Переяслав-Хмельницької міської ради, яку зупинити не вдалось. За таких умов 20 жовтня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку, а 26 жовтня 2005 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, на якій розміщений вже неналежний їй на праві власності житловий будинок. Представник Переяслав-Хмельницької міської ради позовні вимоги визнала. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши всі належні докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. 20 жовтня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування житлового будинку, розташований в м. Переяславі-Хмельницькому по вул. Велика Підвальна, 68-б. Цей договір посвідчений державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3079. За умовами цього договору до [PERSON] переходить право власності на вказаний житловий будинок (а.с.5). 29 жовтня 2004 року на підставі вказаного договору дарування право власності на домоволодіння по вул. Велика Підвальна. 68-б було зареєстроване за [PERSON] Переяслав-Хмельницьким бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер: 7853632 (а.с.6). Зі змісту договору дарування вбачається, що дарувальник [PERSON] до відчуження житлового будинку на користь [PERSON] володіла ним на праві приватної власності згідно з договором купівлі-продажу від 28 січня 1998 року, зареєстрованим в Переяслав-Хмельницькому міжміському бюро технічної інвентаризації за № 6505 у книзі № 28. 29 липня 2004 року рішенням виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради № 644-7 були затверджені матеріали технічної документації їз землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, яка розташована в м. Переяслав-Хмельницькому, по вул. Велика Підвальна, 68-б громадянки [PERSON] (а.с.8). Згідно з п.34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради розглядаються питання про вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громади; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок в у користування із земель комунальної власності. З огляду на вказані норми закону, Переяслав-Хмельницька міська рада визнала рішення виконкому таким, що не узгоджується з положеннями ст. 12 ЗК України та п.34 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування» та на пленарному засіданні своїм рішенням № 213-19-ІV від 9 грудня 2004 року затвердила рішення виконкому, визнавши його законним і таким чином відбулась передача у власність [PERSON] земельної ділянки, яка розташована в м. Переяслав-Хмельницькому, по вул. Велика Підвальна, 68-б. Такі дії міської ради носять формальний характер, суперечать не лише вимогам закону, а й не узгоджуються з фактичними обставинами справи, які нею не досліджувались. Так, Переяслав-Хмельницькою міською радою не було враховано того факту, що на момент прийняття рішення № 213-19-ІV від 9 грудня 2004 року на земельній ділянці, яка передавалась у власність [PERSON] знаходилось домоволодіння, яке належало на праві власності іншій особі, а саме: [PERSON] 26 жовтня 2005 року Переяслав-Хмельницька міська рада видала на імя [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0598 га, розташовану в м. Переяслав-Хмельницькому по вул. Велика Підвальна. 68-б з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с.7). Послідовність досліджуваних в суді подій дають підстави вважати, що, на момент набуття позивачем [PERSON] за договором дарування права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельна ділянка, на якій це майно розміщене перебувала в комунальній власності територіальної громади, [PERSON] до моменту відчуження цього нерухомого майна користувалась відповідною земельною ділянкою. За таких умов, рішення Переяслав-Хмельницької міської ради № 213-19-ІV від 9 грудня 2004 року, яке спрямоване на передачу у приватну власність земельної ділянки громадянці [PERSON], а не набувачу житлового будинку, що на ній розміщений, не ґрунтуються на вимогах закону та порушує права набувача цього нерухомого майна, якою є новий власник [PERSON] Виключно власник нерухомого майна має право на володіння, розпорядження та користування ним, в тому числі й шляхом будівництва та обслуговування обєкту нерухомості, що може бути здійснено за умови отримання в своє користування або у власність відповідної земельної ділянки. Відповідно до положень статей 316, 317 Цивільного кодексу України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не може впливати місце проживання власника та місцезнаходження майна. Конституція України та ст.ст. 319, 321 Цивільного кодексу України гарантує усім власникам рівні умови здійснення своїх прав. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Відповідно до чинних на момент спірних правовідносин положень ст. 377 Цивільного кодексу України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Цією нормою закону також передбачено перехід до набувача нерухомого майна і права власності на відповідну земельну ділянку. У такий спосіб законодавець гарантував новому власнику житлового будинку, будівлі або споруди можливість вільного користування та володіння набутим нерухомим майном, в тому числі шляхом будівництва та обслуговування з використання для цього відповідної земельної ділянки. Таким чином, будинок із земельною ділянкою, на якій він побудований та яка є необхідною для його обслуговування, є єдиним обєктом нерухомості. А тому наявність у [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку, та наявність у [PERSON] права власності на житловий будинок, який на ній розміщений призводить до штучного поділу єдиного обєкта нерухомості. В розумінні п.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», невідповідність актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування Конституції або законам України є безумовною підставою для визнання такого акту незаконним в судовому порядку. За правилами ч.1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення Переяслав-Хмельницької міської ради № 213-19-ІV від 9 грудня 2004 року про затвердження рішення виконкому міської ради № 644-7, який не маючи на те законних повноважень, затвердив матеріали технічної документації з землеустрою про передання земельної ділянки в приватну власність громадянці [PERSON], не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує права та охоронювані законом інтереси позивача [PERSON], що є обовязковою умовою визнання цього акта недійсним. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності і право користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. З огляду на положення чинної на момент спірних правовідносин ст. 125 Земельного кодексу України, у [PERSON] після одержання відповідного державного акта та його державної реєстрації виникло право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель по вул. Велика Підвальна, 68-б в м. Переяслав-Хмельницькому. Відповідно до ч.1 ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси. Визнання судом незаконним державного акта, що посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянку, є підставою для скасування його державної реєстрації. На підставі викладеного суд вважає за можливе прийняти визнання позовних вимог відповідачами, що в сукупності з встановленими в суді обставинами є підставою для задоволення позову.

Outcome: approved