Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Тернопільський міськрайонний суд з позовом до відповідача [PERSON] управління праці та соціального захисту населення Тернопільської облдержадміністрації про визнання права власності та зобовязання надати погодження на реєстрацію права власності на автомобіль марки «ЗАЗ-11020632», кузов Y6D11020650408136, двигун 24500050564170, колір білий, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], в обґрунтування своїх вимог вказує на те, що він успадкував вказаний транспортний засіб після смерті свого діда [PERSON], який був інвалідом ІІ групи, і відносився до категорій інвалідів, що згідно Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» 19.05.2005 року був забезпечений вище вказаним легковим автомобілем за 7% вартості.Позивач [PERSON] є спадкоємцем після померлого [PERSON] і фактично прийняв спадщину, однак через відмову відповідача [PERSON] управління праці та соціального захисту населення Тернопільської облдержадміністрації у наданні дозволу на перереєстрацію автомобіля він позбавлений можливості користуватися ним. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] управління праці та соціального захисту населення Тернопільської облдержадміністрації проти задоволення позову заперечив. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи із таких міркувань. В судовому засіданні встановлено наступні обставини. 19.05.2005року [PERSON], інвалід війни ІІ групи, який проживав в [INFO], отримав автомобіль марки «ЗАЗ-11020632», кузов Y6D11020650408136, двигун 24500050564170, колір білий, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] за 7% вартості, згідно з порядком забезпечення інвалідів автомобілями, відповідно до рішення [PERSON] управління праці та соціального захисту населення Тернопільської облдержадміністрації про умови видачі інвалідам спецавтотранспорту, згідно медпоказників визначених актом заключення МСЕК від 17.12.1977 № 222/1, що підтверджується довідкою №02-01/2945 від 11.10.2011року [PERSON] управління праці та соціального захисту населення Тернопільської облдержадміністрації. На період реєстрації автомобіля Тернопільським МРЕВ [PERSON] проживав в [INFO], його онук [PERSON] був прописаний та проживав разом із ним та користувався автомобілем відповідно до облікової картки приватного ТЗ Тернопільського МРЕВ. 20.09.2006року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ИД №029637, виданим 20.09.2006року відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції. Згідно ст.1261 Цивільного кодексу України позивач [PERSON] є спадкоємцем після померлого [PERSON] та прийняв спадщину, оскільки на день смерті проживав разом зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Головне управління праці та соціального захисту населення Тернопільської облдержадміністрації в своїх запереченнях посилається на постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями»№999 від 19 липня 2006 року, п. 16 якого передбачає, що автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті; проживав і був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його постійного проживання і реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. Однак, відповідно до ст. 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. В звязку з цим суд вважає, що положення постанови Кабінету Міністрів України №999 від 19 липня 2006 року не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки інвалід [PERSON] набув право власності на спірний автомобіль до прийняття вказаної постанови Кабінету Міністрів України та йому як власнику було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. При цьому, станом на момент набуття [PERSON] права власності на вказаний автомобіль, порядок забезпечення інвалідів автомобілями визначався іншим нормативним актом постановою Кабінету Міністрів №999 від 8 вересня 1997 року, п. 37 якої передбачав, що після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений безплатно або на пільгових умовах, залишається його сім'ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення. Перереєстрація автомобіля на ім'я одного з членів сім'ї інваліда, який на час смерті інваліда проживав разом з ним, проводиться Державтоінспекцією з дозволу органу соціального захисту населення, де інвалід перебував на обліку як власник транспорту. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевказане, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль марки «ЗАЗ-11020632», кузов Y6D11020650408136, двигун 24500050564170, колір білий, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Що ж стосується позовної вимоги щодо зобовязання [PERSON] управління праці та соціального захисту населення Тернопільської облдержадміністрації надати погодження на перереєстрацію права власності на автомобіль марки «ЗАЗ-11020632», кузов Y6D11020650408136, двигун 24500050564170, колір білий, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], то суд вважає, що позов в цій частині до задоволення не підлягає, оскільки будь-яких достатніх та належних доказів, які б підтверджували відмову у наданні погодження перереєстрації цього автомобіля суду позивачем не представлено, а судом не здобуто.

Outcome: partial