Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини, визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на частку цього майна, посилаючись на те, що 30.08.2001 року сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Великокучурівської сільської ради, Сторожинецького району, Чернівецької області, актовий запис №24. Шлюб зареєстровано вперше. У сторін від шлюбу народилася дочка [PERSON] [INFO]. Під час шлюбу, сторонами самочинно було побудовано житловий будинок літ. А, загальною площею 227,40 кв.м., в тому числі житловою площею 117,70 кв.м., криницю під №1 та вигрібну яму під №2 загальною вартістю 501378 грн., що знаходиться в с.Великий Кучурів, II-й провулок Кармелюка, 20, Сторожинецького району, Чернівецької області. Вказаний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,1027 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Спільне життя з чоловіком не склалося, сторони проживають окремо з 2010 року. Причиною розпаду сімї послужили несумісність характерів нездоланні протиріччя між сторонами, різні погляди на життя, ведення спільного господарства. Позивач просила шлюб розірвати, дитину залишити проживати разом з нею та стягувати на утримання дочки аліменти в розмірі 570 гривень на дитину, щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Крім того просила відновити її дошлюбне прізвище Бодюл. Позивач просила також визнати будівельні матеріали, конструктивні елементи та обладнання, які були використані в процесі будівництва самочинно збудованих житлового будинку літ. А, криниці під №1, та вигрібної ями під №2 обєктом права спільної сумісної власності. Просила визнати земельну ділянку площею 0,1027 га обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]І та визнати за нею право власності на ? частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів та обладнання, які були використані в процесі самочинного будівництва та визнати право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1027 га. В судовому засіданні позивач та її представник, підтримали позовні вимоги, просили суд шлюб розірвати, дитину залишити проживати разом з нею, змінити прізвище, стягувати з відповідача аліменти в розмірі по 670 гривень на дитину до її повноліття та задоволити позовні вимоги в частині права власності на ? будівельних матеріалів конструктивних елементів та обладнання, які були використані в процесі будівництва самочинно збудованого нерухомого майна та визнати право власності на ? частину земельної ділянки, за вказаною вище адресою. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні подав заперечення на позов, не заперечував проти розлучення та проти того щоб дитина проживала з дружиною, в частині стягнення аліментів просив стягувати по 350 грн. щомісячно на дитину до досягнення нею повноліття. Позовні вимоги про поділ майна подружжя визнав частково. Не заперечував проти визнання за [PERSON] права власності на ? частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів та обладнання, які були використані в процесі будівництва самовільно збудованого житлового будинку, загальною площею 227,40 кв.м., в тому числі житловою 117,70 кв.м., з надвірними спорудами, що знаходиться в с.Великий Кучурів, Сторожинецького району, Чернівецької області, так як вони були придбані за спільні кошти подружжя, а в решті позову просив відмовити. В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 30.08.2001 року у виконкомі Велико-Кучурівської сільської ради, Сторожинецького району, Чернівецької області, актовий запис №24. Шлюб зареєстровано вперше. У сторін від шлюбу 06 вересня 2002 року народилася дочка [PERSON], яка проживає з матірю та знаходиться на її утриманні. Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сімю складають особи які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд виходить із встановлених обставин та відповідних їм правовідносин, а також враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на це суд знаходить, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обгрунтованими і підлягають задоволенню, поскільки позивач не хоче примирення, а відповідач не заперечував проти задоволення позову, пояснивши суду, що примирення неможливе, оскільки вони з дружиною не живуть спільно та стосунки не підтримують. На думку суду дана сім`я розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам сторін. Судом встановлено також, що згідно Свідоцтва про народження серії 1-МИ №108484 виданого 17.10.2002 року виконкомом Тисовецької сільської ради Сторожинецького району, Чернівецької області, батьком [PERSON] [INFO] є відповідач, який, у відповідності до ст.180 СК України, будучи зобов'язаним утримувати дочку до досягнення нею повноліття - кошти на її утримання не надає, тому суд знаходить, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що будуть стягуватись з відповідача, суд виходить з того, що згідно вимог ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 цього Кодексу, а згідно ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд знаходить, що вимога щодо розміру аліментів є недоведеною в суді, оскільки відповідач ніде не працює, і не має доходу але суд вважає, що відповідач є молодою, здоровою людиною і будучи батьком дитини яка потребує матеріального утримання, зобовязаний працювати і утримувати дитину нарівні з матірю. При таких обставинах з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі по 400 грн. щомісячно. Судові витрати повинні бути покладені на відповідача, у звязку з тим, що дитину суд залишає проживати з матірю. В суді, крім цього, було встановлено, що позивач бажає відновити своє дошлюбне прізвище та в подальшому іменуватися прізвищем "Бодюл", що не суперечить вимогам ст.113 СК України, згідно яких особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи вимоги позивача, щодо визнання спільним сумісним майном будівельні матеріали, конструктивні елементи та обладнання, які були використані в процесі самочиннї побудови житлового будинку та інших господарських споруд і визнання за нею права на ? частину цих будівельних матеріалів, суд вважає, що ці вимоги підлягають задоволенню, оскільки згідно положень ст.ст. 60, 70 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і у разі поділу цього майна частки дружини і чоловіка є рівними. Спору між сторонами з приводу того, що вказане майно є спільним сумісним майном і його необхідно поділити саме так, не виникає і суд приймає визнання відповідачем позову в цій частині, оскільки таке визнання не порушує нічиїх прав і відповідає законодавству. Разом з тим, суд не знаходить підстав вважати, що спірна земельна ділянка являється спільною сумісною власністю сторін і її необхідно ділити між подружжям, виходячи з наступного. Згідно вимог ст..57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Судом встановлено укладення шлюбу між сторонами 30.08.2001 року. В період перебування сторін в шлюбі відповідач, згідно рішення Великокучурівської сільради, Сторожинецького району № 69-8/03 від 29.09.2003 року одержав спірну земельну ділянку безоплатно в приватну власність із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, а тому вказана земельна ділянка не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя і позивач, яка користується таким же правом на одержання земельних ділянок, не має права на вказану земельну ділянку. Позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial