Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що наказом №935 від 05.07.2007 р. [PERSON] було звільнено з ПАТ «Дніпровагонрембуд». 06.08.2007 р. в Лівобережному районному центрі зайнятості м. Дніпропетровська [PERSON] був наданий статус безробітного та призначена допомога по безробіттю відповідно до п.п. 3,4 ст. 22 п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»та пункту 2.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької тільності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року №307. 30.07.2008 р. [PERSON] було знято з обліку відповідно до пункту 20 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року №29. Під час перебування на обліку в центрі зайнятості [PERSON] за період з 06.08.2007 р. по 30.07.2008 р. було виплачено допомогу по безробіттю в сумі 7 061, 74 грн. Після закінчення виплат з центру зайнятості [PERSON], маючи за мету знайти будь-яке інше джерело отримання коштів, звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ «Дніпровагонрембуд»з вимогами про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 20 860 грн., та рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2010 р. у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Дніпровагонрембуд»його було поновлено на роботі та стягнуто з ПАТ «Дніпровагонрембуд»на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 13 860 гривень 35 копійок, 3 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 300,00 грн. витрат на правову допомогу, а всього 25 160,00 грн. Рішення суду було виконане 23.11.2010 р. Таким чином, як зазначається позивачем при зверненні до суду, з моменту звільнення [PERSON] з ПАТ «Дніпровагонрембуд»до моменту поновлення його на роботі відповідач отримав кошти у розмірі 20 860,00 грн. за час вимушеного прогулу, які були виплачені ПАТ «Дніпровагонрембуд», та кошти у розмірі 7 061, 74 грн. у виді соціальної допомоги по безробіттю, які були виплачені Лівобережним районним центром зайнятості, що свідчить про те, що [PERSON] отримав одночасно за період з 06.08.2007 р. по 23.11.2010 р. два види виплат, що є незаконним та суперечить діючому законодавству України. 05.05.2012 р. Лівобережний районний центр зайнятості м. Дніпропетровська звернувся до ПАТ «Дніпровагонрембуд»з претензією про перерахування йому коштів в сумі 7 061,74 грн. Вимоги про перерахування коштів були обґрунтовані тим, що згідно з п. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» при поновленні безробітного на роботі за рішенням суду повернення виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг здійснюється роботодавцем. ПАТ «Дніпровагонрембуд»були перераховані кошти у сумі 7 061, 74 грн. на рахунок Лівобережного районного центру зайнятості м. Дніпропетровська 05.06.2010 року, що підтверджується платіжним дорученням № 6704 від 05.06.2012 р. Приймаючи до уваги, що ПАТ «Дніпровагонрембуд»відшкодував Лівобережному районному центру зайнятості виплачені стороні кошти, позивачеві було завдано матеріальної шкоди у розмірі 7 061, 74 грн., про їх стягнення у позові й заявлено відповідну вимогу. Підставу позову становлять приписи ч. 1 ст. 1191 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги позову, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідача позов не визнав повністю, пояснив, що не спричиняв матеріальної шкоди позивачу та відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення про відмову в задоволенні позову повністю, виходячи з наступного. Судом у цій справі було встановлено, що наказом №935 від 05.07.2007 р. [PERSON] було звільнено з ПАТ «Дніпровагонрембуд»; 06.08.2007 р. в Лівобережному районному центрі зайнятості м. Дніпропетровська [PERSON] був наданий статус безробітного, та була призначена допомога по безробіттю відповідно до п.п. 3,4 ст. 22 п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»та пункту 2.1 Порядку надання допомоги по Безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької тільності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року №307. 30.07.2008 р. [PERSON] було знято з обліку відповідно до пункту 20 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року №29. Під час перебування на обліку в центрі зайнятості [PERSON] за період з 06.08.2007 р. по 30.07.2008 р. було виплачено допомогу по безробіттю в сумі 7 061, 74 грн. 05.05.2012 р. Лівобережний районний центр зайнятості м. Дніпропетровська звернувся до ПАТ «Дніпровагонрембуд»з претензією про перерахування йому коштів в сумі 7 061,74 грн.; вимоги про перерахування коштів були обґрунтовані п. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», відповідно до якої при поновленні безробітного на роботі за рішенням суду повернення виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг здійснюється роботодавцем. Та, як встановлено судом, ПАТ «Дніпровагонрембуд»були перераховані кошти у сумі 7 061, 74 грн. на рахунок Лівобережного районного центру зайнятості м. Дніпропетровська 05.06.2010 р. Згідно частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зазначена норма міститься в главі 82 ЦК України й регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, заподіяну іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. Разом з тим, між сторонами у цій справі не виникли правовідносини щодо відшкодування шкоди з передбаченої ч. 1 ст. 1191 ЦК України підстави. Так, за ст. 1212 Ц України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Таким чином, є помилковим посилання позивача у позові в якості його підстави на ч. 1 ст. 1191 ЦК України; дія даної правової норми до спірних правовідносин не поширюється. Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed