Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-12 00:00:00

В 2010р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Вказувала, що знаходилася з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 02.10.2004р. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.08.2011р. шлюб між сторонами було розірвано. За період знаходження у шлюбі за кредитні кошти подружжям була придбана квартира [ADDRESS]. Покупцем зазначеної квартири є відповідач пор справі. Також за період шлюбних відносин за кредитні кошти подружжям був придбаний автомобіль «КІА SPORTAGE», 2007р. випуску та був зареєстрований на і' мя відповідача. В зв'язку з чим позивачка просила поділити вказане майно між подружжям, залишивши у власності відповідача автомобіль «КІА SPORTAGE», 2007р. випуску, визнати право власності на квартиру [ADDRESS] в цілому за позивачкою з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини. 30 березня 2012р. [PERSON] звернувся до [PERSON] з зустрічним позовом. Також просив провести розподіл майна подружжя, але визнавши за сторонами по справі право власності по 1/2 частини за кожним за квартиру [ADDRESS], автомобіль «КІА SPORTAGE», 2007р. випуску. Також просив суд провести розподіл грошових коштів які підлягають виплаті по кредитним договорам. Зобов'язати [PERSON] здійснювати щомісячні платежі по кредитним договорам у розмірі 50 % від суми загального платежу до повного розрахунку з банками. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала. Вимоги зустрічного позову не визнала. Відповідач, його представник в судовому засіданні позов визнати частково. Не заперечували проти розподілу майна подружжя, але не визнали позов в частині способу такого розподілу. Позовні вимоги зустрічного позову підтримали. Заслухавши представника позивачки, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Сторони по справі знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 02.10.2004р. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.08.2011р. шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Але фактичні шлюбні відносини припинили в січні 2011р. вказані обставини не заперечувала представник позивачки, посилалася на це і позовної заяві. 08.04.2004р. [PERSON] за кредитні кошти була придбана квартира [ADDRESS]. 22.08.2007р. [PERSON] за кредитні кошти був придбаний автомобіль «КІА SPORTAGE», 2007р. випуску. Відповідно до ст. 60 СК України спірне нерухоме та рухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, проти чого сторони не заперечували. Таким чином, суд необхідне визнати квартиру [ADDRESS] таавтомобліь «КІА SPORTAGE», 2007р . випуску, спільною сумісною власністю подружжя. Вказані обставини також підтверджуються рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 21.04.2011р., відповідно до якого спірна квартира визнана спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] У відповідності ст. 70 СК України, розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є рівними. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Щодо визначення часток в праві спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру необхідно зазначити наступне. [PERSON] відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва. сплачує позивачки аліменти на утримання доньки у розмірі 1\\6 частини всіх видів заробітку, заборгованості не має. Позивачка в обгрунтування позовних вимог щодо збільшення її частки у спільному майні зазначала, що донька є інвалідом дитинства та потребує додаткових витрат лікування і освітньої підготовки, в тому числі в майбутньому, тому розмір аліменти, які буде сплачувати відповідач є недостатнім для забезпечення всіх необхідних додаткових потреб [PERSON]. Але, як це передбачено ст. 60 ЦПК України, позивачка не надала суду необхідних та належних доказів щодо розміру таких додаткових витрат, їх необхідності та оплати, а також доказів недостатності отриманих аліментів. Твердження [PERSON] про недостатність отриманих аліментів в майбутньому є припущеннями. Надані суду копії платіжних документів не є співмірними з вартістю частини квартири. Крім того, необхідно зазначити, що участь батьків у додаткових витратах на передбачено статтею 185 СК України. Але позивачка з вимогами про стягнення додаткових витрат до відповідача не зверталася. Відповідач не заперечує брати додаткових витратах на дитину. Крім того він не має у власності іншого приміщення. Таким чином, суд не вбачає підстав для збільшення частки [PERSON] у праві спільної часткової власності на спірну квартиру. Також, оскільки автомобіль було придбано за час знаходження сторін у зареєстрованому шлюбі, право власності на нього у сторін є рівним. З урахуванням вартості квартири, а також інтересів сторін по справі, дитини суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивачки частково та розподіли майно наступним чином. Визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] та автомобіль «КІА SPORTAGE», 2007р. випуску д.н. [NUMBER], шасі № [NUMBER] по 1\\2 частини за кожним. Щодо задоволення позовних вимог [PERSON] про проведення розподілу грошових коштів які підлягають виплаті по кредитним договорам. Зобов'язання [PERSON] здійснювати щомісячні платежі по кредитним договорам у розмірі 50 % від суми загального платежу до повного розрахунку з банками відмовити, оскільки відповідно до укладених додаткових угод № 1 від 15.10.2010р. та №2 від 15.10.2010р. № 3 від 12.10.2011р. до кредитних договорів позивачка також є позичальником, а відповідно і солідарним боржником. Крім того, правовідносини носять договірний характер, а відповідно до ст. З ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, тому зазначені вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 60, 61 70, 71, 185 СК України,

Outcome: partial