Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивував тим, що 13.04.2011 року відповідно до розписки відповідачу була надана позика в сумі 11600 доларів США та 11600 Євро, яку останній зобов'язався повернути в повному обсязі 13.06.2011 року. Однак у вказаний строк [PERSON] отримані кошти не повернув, у звязку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 22.08.2012 року просив стягнути з відповідача на його користь неповернуту суму коштів, яка в грошовому еквіваленті в національній валюті станом на день повернення позики становить 225442,1 гривень, а також трьох процентів річних за період з 13.06.2011р. по 22.08.2012 р. у сумі 8078,85 гривень, а всього 233520,95 гривень. У процесі розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги у звязку з частковою сплатою відповідачем суми боргу на 8000 грн., та уточнив період розрахунку трьох процентів річних, а тому просив стягнути з [PERSON] на його користь 226219,75 грн. заборгованості, з яких сума основного боргу 217442,1 грн. та три проценти річних 8777,65 грн. Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі за обставин, викладених вище та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що дійсно отримував від позивача грошові кошти в сумі 10000 доларів США та 10000 Євро, які зобовязався повернути до 13 червня 2011 року з урахуванням відсотків, що загалом становить ту суму, яка зазначена в розписці. Разом з тим дані кошти він отримував спільно із іншою особою [PERSON], а тому обовязок по їх поверненню має бути спільним. Однак жодних належних доказів з обставин, що викладені вище, він не має та визнає, що згідно написаної ним власноручно розписки від 13.04.2011 року він є єдиним боржником перед [PERSON] Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та оригінал розписки від 13.04.2011 року, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню зважаючи на наступне. Судом встановлено, що 13 квітня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів 11600 доларів США та 11600 Євро з кінцевим терміном повернення 13 червня 2011 року. На підтвердження укладення вказаного договору відповідачем [PERSON] було складено розписку (а.с. 25). Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Так, відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ч.2 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 207 ч.1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Як вбачається з матеріалів справи, позичальником [PERSON] 13.04.2011 року була написана розписка про отримання ним позики в сумі 11600 доларів США та 11600 Євро у [PERSON], що свідчить про факт укладення договору позики. Сторонами при укладенні договору позики було визначено строк повернення позики - 13.06.2011 року. Отже сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору щодо його предмету та строку виконання, а тому даний договір відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. В установлений строк відповідач [PERSON] не виконав своє зобов'язання, тим самим порушив вимоги ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 533 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Днем платежу згідно укладеного договору позики є 13 червня 2011 року і за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України, в цей день 1 долар США становив 7,9735 грн., 1 Євро - 11,550412 грн., що підтверджується довідками АТ "Державний [PERSON] України" (а.с. 7, 8). Таким чином сума заборгованості за укладеним договором позики на день повернення платежу становить 226477,37 грн. (11600 х 7,9735) + (11600 х 11,550412). Однак [PERSON] 08.05.2012 року була повернута частина боргу в сумі 8000 грн., у звязку з чим заборгованість зменшилась до 218477,37 грн. Разом з тим позивачем у своїх вимогах заявлена до стягнення менша сума - лише 217442,1 грн., що з огляду на принцип диспозитивності, який закріплений у ст. 11 ЦПК України, не суперечить закону, а тому суд визнає предметом спору суму основної заборгованості, яка визначена позивачем у розмірі 217442,1 грн. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачем не надано жодних доказів на спростування своїх заперечень, у звязку з чим вимоги позивача про стягнення основної заборгованості за договором позики в сумі 217442,1 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі, так як доведені матеріалами справи. Посилання [PERSON] на ту обставину, що сума коштів, яка надавалась у позику є меншою від заявлених позовних вимог та отримувалась також іншою особою - [PERSON], повністю спростовується оригіналом розписки відповідача від 13.04.2011р., де чітко визначений боржник у зобовязанні - [PERSON], що останнім не заперечується. Крім того суд не приймає до уваги доводи відповідача про часткове повернення боргу поштовими переказами, оскільки як зясовано в судовому засіданні жодних коштів, отриманих за допомогою поштового переказу, позивач не отримав і доказів цьому матеріали справи теж не містять. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У судовому засіданні встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за період з 14.06.2011р. по 08.05.2012р. (330 календарних днів) становила 225442,1 грн. Після сплати 08.05.2012р. частини боргу в сумі 8000 грн., розмір заборгованості з 09.05.2012р. по 26.09.2012р. (141 календарний день) становив 217442,1 грн. Таким чином три проценти річних за період з 14.06.2011р. по 08.05.2012р. становить 6114,73 грн. (225442,1 грн. х 3 х 330 : 365 :100), а за період з 09.05.2012р. по 26.09.2012р. - 2519,95 грн. (217442,1грн. х 3 х 141 : 365 : 100). Всього за вказаний період сума трьох процентів річних становить 8634,68 грн. (6114,73 + 2519,95). Оскільки позивач при проведені власного розрахунку допустився помилки при підрахуванні кількості днів прострочки за період з 09.05.2012р. по 26.09.2012р. (замість 141-го дня вказав 149), відповідно, не правильно визначив суму трьох процентів річних: замість 2519,95 грн. зазначив 2662,92 грн. У звязку з цим вимоги [PERSON] в частині стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобовязання підлягають частковому задоволенню на суму 8634,68 грн. А всього з [PERSON] належить стягнути 226076,78 грн. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не доведено, що зобовязання про повернення коштів за договором позики відповідно до розписки від 13.04.2011 року виконане ним у повному обсязі. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам в порядку, передбаченому ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial