Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-11 00:00:00

17 вересня 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, які до початку розгляду справи по суті уточнив та просив усунути перешкоди у користуванні квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач є єдиним власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яку він придбав в особисту приватну власність на підставі договору міни, посвідченого 9 вересня 1996 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області. 20 листопада 1998 року він за умовою тимчасового проживання зареєстрував [PERSON] у своїй квартирі. В 1998 році відповідач виїхав за межі України, але по цей час не знявся з реєстраційного обліку по його квартирі, що створює йому перешкоди у здійсненні ним в повному обсязі прав власника у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити, пославшись на зазначені у позовній заяві обставини. Суду пояснила, що позивач відповідно до вимог ст. ст. 317, 386, 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав власника щодо володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Відповідач в квартирі позивача не проживає. В той же час по даний момент він не знявся з реєстрації по цій квартирі, що створює йому перешкоди у здійсненні ним в повному обсязі прав власника у розпорядженні своєю власністю, оскільки має намір продати цю квартиру. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи згідно ч.5 ст.74 ЦПК України був повідомлений належним чином за наявним офіційним місцем його реєстрації. Клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи без його участі від відповідача до суду не поступило. Тому за згодою представника позивача суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів у справі відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Відділ у справах громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Славутицького МВ ГУ МВС України в Київській області, третя особа у справі, в судове засідання свого представника не направив, про час [PERSON] місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору міни, нотаріально посвідченого 10 вересня 1996 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області за реєстровим номером № 432, позивач [PERSON] придбав в особисту приватну власність житлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. Даний договір 19 вересня 1996 року був зареєстрований у Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації. З того дня позивач є єдиним власником даного жилого приміщення. На момент розгляду справи в суді згідно довідки КП «ЖКЦ» віл 08.09.2012 року № 1682 за вищевказаною адресою, крім позивача, зареєстрований [PERSON] - відповідач по справі. Як зазначено у даній довідці та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, відповідач був зареєстрований у спірному житловому приміщенні з 20.11,1998 року як брат позивача. Проте, в судовому засіданні представник позивача пояснила, що відповідач був знайомим позивача, та тимчасово зареєстрований в його житловому приміщенні. Вже в кінці 1998 року виїхав за кордон та більше в його квартирі не з'являвся. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та мають право розпоряджатися власністю на свій розсуд, Відповідно до ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно 4.2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Як вбачається із змісту ч.2 ст. 64 ЖК України та доданих до позову письмових доказів, відповідач [PERSON]А, не являється членом сім'ї позивача. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку /квартири/ має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з пояснень представника позивача, реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенні створює перешкоди у здійсненні власником цього житлового приміщення права користування та розпорядження своїм майном, оскільки позивач має намір продати це житлове приміщення. За таких обставин суд вважає, що є достатні правові підстави та необхідно усунути перешкоди у здійсненні [PERSON]В, його права власності на квартиру, розташовану за адресою: Київська область, м.Славутич, Бєлгородський квартал, будинок 7, квартир 142 шляхом визнання відповідача особою, що втратила право користування нею. Судовий збір, від оплати якого позивач був звільнений відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved