Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.08.2012 року [PERSON] були поширені наступні відомості: "- У 2009 році усі причетні до педофільного скандалу в "Артеку", зокрема [PERSON], були притягнуті до відповідальності, однак не понесли заслуженого покарання. Однак, станом на сьогодні "справа педофілів-нардепів" Тєрьохіна, Уколова і [PERSON] почала спускатися на гальмах і зовсім затихла." - "Але давайте поміркуємо з точки зору формальної логіки: якщо є розтлінні і зґвалтовані діти, то чому "зникли" педофіли-гвалтівники? А тому що - нардепи, та ще й далеко не бідні, а пан [PERSON] - один з багатіїв українського парламенту. Ось він-то і спровокував несподіваний для громадськості України кульбіт з боку прокурорських і міліційних слідчих, які на чорне почали говорити біле. Для такої дивної метаморфози, що сталася при розслідуванні "справи педофілів" і його закритті, треба було "занести" чималу торбу "бабла"." - "І першого з цієї корупційно-злочинної зграї можна назвати - це [PERSON] разом з друзяками-педофілами." - "Найстрашніше в цій скандально-педофільській історії є те, що вкрай очманілі від безкарності ці, пардон, поліпартійні козело-баранячі самці-збоченці, зокрема [PERSON], відчувши себе римськими патриціями, котрі, як відомо, любили попустувати з хлопчиками, і собі вирішили час від часу розважитися подібною "втіхою"." - "Цікаво також і те, що нещодавно депутат від [PERSON] [PERSON] пропонував адвокату дітей у справі про розтління малолітніх [PERSON] хабар за те, аби останній не згадував прізвища [PERSON] в педофільному скандалі. Як це не сумно, але педофіли відроджуються, здавалося б, з попелу. Зокрема, народний депутат [PERSON] як ні в чому не бувало грає, якщо не першу, то як мінімум дуже важливу роль у фракції "БЮТ-Батьківщина"." Дана інформація була поширена Відповідачкою в мережі Інтернет (http://politicsystems.wordpress.com) в матеріалі від 02.08.2012 р. під назвою "Обережно: педофіли знову рвуться в нардепи!". Автором відповідного інформаційного матеріалу є [PERSON]. Але позивач вважає, що поширені відповідачкою відомості не відповідають дійсності, оскільки він не причетний до педофільного скандалу в "Артеку" та не притягувався до відповідальності за описані вище дії, не чинив тиск на працівників прокуратури та міліції, не вчиняв жодних дій, які б свідчили про причетність позивача до корупційно-злочинної зграї, у нього не має друзів педофілів, ніколи не пропонував адвокату дітей у справі про розтління малолітніх [PERSON] хабар за те, аби останній не згадував прізвище позивача у цьому скандалі. Вважає, що поширені Відповідачкою відомості є такими, що не відповідають дійсності, їх поширення ганьбить честь, гідність та ділову репутацію Позивача, як представника Українського народу у Верховній раді України, державного діяча, оскільки він є Народним депутатом України. Такими діями відповідачки позивачу також була завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 1.000.000 грн., що виражається в ускладненні подальшого активного громадського життя, ускладненні стосунків із виборцями та прихильниками БЮТ, які негативно сприймають, нібито, вчинені позивачем дії і поширену відносно нього інформацію. На підставі викладеного позивач [PERSON] вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд: 1) Визнати такими, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію народного депутата України [PERSON] в громадській думці та думці окремих громадян з точки зору дотримання законів наступні відомості: - "У 2009 році усі причетні до педофільного скандалу в "Артеку", зокрема [PERSON], були притягнуті до відповідальності, однак не понесли заслуженого покарання. Однак, станом на сьогодні "справа педофілів-нардепів" Тєрьохіна, Уколова і [PERSON] почала спускатися на гальмах і зовсім затихла". - "Але давайте поміркуємо з точки зору формальної логіки: якщо є розтлінні і зґвалтовані діти, то чому "зникли" педофіли-гвалтівники? А тому що - нардепи, та ще й далеко не бідні, а пан [PERSON] - один з багатіїв українського парламенту. Ось він-то і спровокував несподіваний для громадськості України кульбіт з боку прокурорських і міліційних слідчих, які на чорне почали говорити біле. Для такої дивної метаморфози, що сталася при розслідуванні "справи педофілів" і його закритті, треба було "занести" чималу торбу "бабла"." - "І першого з цієї корупційно-злочинної зграї можна назвати - це [PERSON] разом з друзяками-педофілами". - "Найстрашніше в цій скандально-педофільській історії є те, що вкрай очманілі від безкарності ці, пардон, поліпартійні козело-баранячі самці-збоченці, зокрема [PERSON], відчувши себе римськими патриціями, котрі, як відомо, любили попустувати з хлопчиками, і собі вирішили час від часу розважитися подібною "втіхою"." - "Цікаво також і те, що нещодавно депутат від [PERSON] [PERSON] пропонував адвокату дітей у справі про розтління малолітніх [PERSON] хабар за те, аби останній не згадував прізвища [PERSON] в педофільному скандалі. Як це не сумно, але педофіли відроджуються, здавалося б, з попелу. Зокрема, народний депутат [PERSON] як ні в чому не бувало грає, якщо не першу, то як мінімум дуже важливу роль у фракції "БЮТ-Батьківщина"." 2) Зобовязати [PERSON] спростувати відомості, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність, ділову репутацію Народного депутата України [PERSON] в громадській думці та думці окремих громадян з точки зору дотримання законів у найбільш близький спосіб до способу, у який відомості були поширені, у такому ж обсязі не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили. 3) Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1.000.000 гривень. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі, а саме: 1) Визнати такими, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію народного депутата України [PERSON] в громадській думці та думці окремих громадян з точки зору дотримання законів наступні відомості: - "У 2009 році усі причетні до педофільного скандалу в "Артеку", зокрема [PERSON], були притягнуті до відповідальності, однак не понесли заслуженого покарання. Однак, станом на сьогодні "справа педофілів-нардепів" Тєрьохіна, Уколова і [PERSON] почала спускатися на гальмах і зовсім затихла". - "Але давайте поміркуємо з точки зору формальної логіки: якщо є розтлінні і зґвалтовані діти, то чому "зникли" педофіли-гвалтівники? А тому що - нардепи, та ще й далеко не бідні, а пан [PERSON] - один з багатіїв українського парламенту. Ось він-то і спровокував несподіваний для громадськості України кульбіт з боку прокурорських і міліційних слідчих, які на чорне почали говорити біле. Для такої дивної метаморфози, що сталася при розслідуванні "справи педофілів" і його закритті, треба було "занести" чималу торбу "бабла"." - "І першого з цієї корупційно-злочинної зграї можна назвати - це [PERSON] разом з друзяками-педофілами". - "Найстрашніше в цій скандально-педофільській історії є те, що вкрай очманілі від безкарності ці, пардон, поліпартійні козело-баранячі самці-збоченці, зокрема [PERSON], відчувши себе римськими патриціями, котрі, як відомо, любили попустувати з хлопчиками, і собі вирішили час від часу розважитися подібною "втіхою"." - "Цікаво також і те, що нещодавно депутат від [PERSON] [PERSON] пропонував адвокату дітей у справі про розтління малолітніх [PERSON] хабар за те, аби останній не згадував прізвища [PERSON] в педофільному скандалі. Як це не сумно, але педофіли відроджуються, здавалося б, з попелу. Зокрема, народний депутат [PERSON] як ні в чому не бувало грає, якщо не першу, то як мінімум дуже важливу роль у фракції "БЮТ-Батьківщина"." 2) Зобовязати [PERSON] спростувати відомості, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність, ділову репутацію Народного депутата України [PERSON] в громадській думці та думці окремих громадян з точки зору дотримання законів у найбільш близький спосіб до способу, у який відомості були поширені, у такому ж обсязі не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили. 3) Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1.000.000 гривень. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що відповідачка [PERSON] є журналістом. Перед опублікуванням статті в мережі Інтернет вона провела власне журналістське розслідування, в результаті якого був зібраний матеріал, а потім написана стаття про позивача. Вважає, що підстав для задоволення позову немає, оскільки всі відомості відповідають дійсності, у зв"язку з чим просила в позові відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.08.2012 року відповідачкою [PERSON] були поширені наступні відомості: "- У 2009 році усі причетні до педофільного скандалу в "Артеку", зокрема [PERSON], були притягнуті до відповідальності, однак не понесли заслуженого покарання. Однак, станом на сьогодні "справа педофілів-нардепів" Тєрьохіна, Уколова і [PERSON] почала спускатися на гальмах і зовсім затихла. - Але давайте поміркуємо з точки зору формальної логіки: якщо є розтлінні і зґвалтовані діти, то чому "зникли" педофіли-гвалтівники? А тому що - нардепи, та ще й далеко не бідні, а пан [PERSON] - один з багатіїв українського парламенту. Ось він-то і спровокував несподіваний для громадськості України кульбіт з боку прокурорських і міліційних слідчих, які на чорне почали говорити біле. Для такої дивної метаморфози, що сталася при розслідуванні "справи педофілів" і його закритті, треба було "занести" чималу торбу "бабла". - І першого з цієї корупційно-злочинної зграї можна назвати - це [PERSON] разом з друзяками-педофілами. - Найстрашніше в цій скандально-педофільській історії є те, що вкрай очманілі від безкарності ці, пардон, поліпартійні козело-баранячі самці-збоченці, зокрема [PERSON], відчувши себе римськими патриціями, котрі, як відомо, любили попустувати з хлопчиками, і собі вирішили час від часу розважитися подібною "втіхою". - Цікаво також і те, що нещодавно депутат від [PERSON] [PERSON] пропонував адвокату дітей у справі про розтління малолітніх [PERSON] хабар за те, аби останній не згадував прізвища [PERSON] в педофільному скандалі. Як це не сумно, але педофіли відроджуються, здавалося б, з попелу. Зокрема, народний депутат [PERSON] як ні в чому не бувало грає, якщо не першу, то як мінімум дуже важливу роль у фракції "БЮТ-Батьківщина"." Дана інформація була поширена Відповідачкою в мережі Інтернет (http://politicsystems.wordpress.com) в матеріалі від 02.08.2012 р. під назвою "Обережно: педофіли знову рвуться в нардепи!". Автором відповідного інформаційного матеріалу є [PERSON]. В своїх позовних вимогах [PERSON] вказує на те, що вищевикладені відомості не відповідають дійсності, порочать честь, гідність та ділову репутацію його, як представника Українського народу у Верховній раді України, державного діяча, оскільки він є Народним депутатом України. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім′ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено в друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно із вимогами ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов′язаний неухильно додержуватися Конституції та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Права на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов′язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв′язку з чим ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім′ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи при розгляді справ про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні точно і неухильно застосовувати положення Конституції України, Цивільного кодексу України, Законів України від 16.11.1992 року Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні, від 02.10.1992 року Про інформацію, від 21.12.1993 року Про телебачення і радіомовлення, від 23.09.1997 року Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів та інших нормативно-правових актів, що регулюють вказані суспільні відносини. Крім того, враховуючи положення ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 року Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права, а також враховувати роз′яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя. Відповідно до п. 3 вищевказаного Постанови Пленуму вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв′язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до ст. 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (ст. 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (ст. 278 ЦК) тощо. Згідно із п. 4 Постанови Пленуму чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об′єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов′язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка грунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконання нею трудових, службових, громадських чи інших обов′язків. Під діловою репутацією юридичної особи, в тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Пунктом 15 вказаної Постанови Пленуму встановлено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв′язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно із ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується пор порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Пунктом 18 Постанови Пленуму передбачено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов′язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно із п. 19 Постанови Пленуму, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з′ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 471 Закону України Про інформацію оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути тлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб′єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецендентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Так, при розгляді справи факт поширення оспорюваної позивачем інформації доведений представником позивача [PERSON] в судовому засіданні відповідними доказами, зокрема: -текстовим матеріалом під назвою "Обережно: педофіли знову рвуться в нардепи!", що був розміщений у мережі Інтернет (http://politicsystems.wordpress.com) в матеріалі від 02.08.2012 р. Також даний факт не оспорювався і відповідачем по справі. Але представником відповідачки, в свою чергу, не було доведено в судовому засіданні той факт, що розповсюджена відповідачкою [PERSON] в мережі Інтернет інформація, яку оспорює позивач, є дійсною, а лише зазначила про те, що даний матеріал був зібраний під час проведення журналістського розслідування, а тому інформація відповідає дійсності. Натомість позивачем та його представником суду було подано низку доказів, що беззаперечно вказують на недостовірність поширеної відповідачкою інформації. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що розповсюджена відповідачкою [PERSON] інформація стосовно звинувачень Позивача є недостовірною. Отже, Відповідачка розповсюдила недостовірну інформацію відносно позивача, але не надала суду будь-яких доказів, що б свідчили про те, що позивач якимось чином причетний до педофільного скандалу в "Артеку" та притягувався до відповідальності за описані вище дії, чинив тиск на працівників прокуратури та міліції, вчиняв дії, які б свідчили про причетність позивача до корупційно-злочинної зграї, у нього є друзі педофіли, пропонував адвокату дітей у справі про розтління малолітніх [PERSON] хабар за те, аби останній не згадував прізвище позивача у цьому скандалі. Крім того, висловлювання відповідачки стосовно особистих якостей позивача мають ознаки негативного та образливого спрямування щодо особи позивача, а також такими, що принижують честь та гідність [PERSON] як людини та державного діяча, народного депутата України. Дані висловлювання в жодному випадку не можуть бути розцінені як висловлювання, що не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, адже дані вислови безпосередньо стосуються характеристики позивача як людини. Враховуючи те, що позивач вважає дану інформацію такою, що порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації, тому суд вважає, що дана інформація є негативною. Відповідно до п. 12 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного суду України належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання інформації, розміщеної відповідачкою в мережі Інтернет недостовірною та зобов"язання відповідачки здійснити спростування поширеної недостовірної інформації підлягають задоволенню з підстав, наведених вище. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнання недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Згідно із п. 25 Постанови Пленуму спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд відповідно до вимог ст. 37 Закону України Про друковані засоби масової інформації, яка передбачає, що громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, воно зобов′язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою, може зобов"язати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті: у газеті не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях у запланованому найближчому випуску. Пункт 26 Постанови Пленуму передбачає, що відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов"язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачка повинна спростовувати вищевказану недостовірну інформацію у найбільш близький спосіб до способу, у якій відомості були порушені, у такому ж обсязі не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили. Що стосується позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пункт 27 Постанови Пленуму передбачає, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз′яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування маж бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З установлених по справі обставин суд приходить до висновку, що діями відповідачки [PERSON], що виразились у розповсюдженні неправдивих відомостей щодо позивача, [PERSON] була завдана моральна шкода, що виразилася в ускладненні подальшого активного громадського життя, ускладненні стосунків із виборцями та прихильниками БЮТ, які негативно сприймають, нібито, вчинені позивачем дії і поширену відносно нього інформацію. При визначенні розміру моральної шкоди позивач обгрунтовано керувався такими критеріями як характер поширеної інформації, ступенем вини відповідачки. Враховуючи діловий статус позивача, посадове положення останнього, громадську оцінку недостовірної інформації та, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 500.000 грн., яку суд вважає обгрунтованою відповідно до тих страждань, що зазнав позивач. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 3.433 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial