Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-05 00:00:00

у листопаді 2012 року позивачі звернулися до районного суду з позовною заявою про визнання за ними права власності на земельну ділянку площею 0, 15 га надану для обслуговування житлового будинку, яка розташована по вул. Енгельса, 17 смт Врадіївка Миколаївської області. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачі вказали про те, що 02.09. 2005 року вони купили у [PERSON] житловий будинок по вул. Енгельса, 17 смт Врадіївка, в якому вони на даний час проживають. Вказаний договір укладений був письмово та нотаріально посвідчувався. [PERSON], в свою чергу, вказаний житловий будинок купила у 2004 році у відповідача [PERSON], договір купівлі- продажу посвідчувався нотаріально та право власності було зареєстровано в Первомайському МБТІ. Незважаючи на ту обставину, що купівля-продаж житлового будинку, проводилась сторонами у законний спосіб, земельна ділянка площею 0, 15 га, надана для обслуговування вказаного житлового будинку [PERSON], не переоформлювалась та на даний час на праві власності належить відповідачу, який виїхав до іншої місцевості та ухиляється від переоформлення вказаної земельної ділянки. При зверненні позивачів до відділу Деркомзему у Врадіївському районі з питання узаконення права власності на земельну ділянку, їм було відмовлено. Позивачі та їх представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач до суду не з»явився, але надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає повністю та просить суд ухвалити рішення у зв»язку з визнанням позову. Наслідки визнання йому зрозумілі. Третя особа у судове засідання не з»явилась з невідомої суду причини, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухав пояснення осіб, які брали участь у справі, вивчив матеріали справи та заяву про визнання позову, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Крім того, визнання відповідачем предявленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Так, як вбачається з матеріалів справи, 02.09. 2005 року позивачі купили у [PERSON] житловий будинок по вул. Енгельса, 17 смт Врадіївка, в якому вони на даний час проживають. Вказаний договір укладений був письмово та нотаріально посвідчувався 02.09.2005 року. Позивачі є спільними власниками вказаного житлового будинку та кожному з них на праві приватної спільної часткової власності належить ? будинку. [PERSON], в свою чергу, вказаний житловий будинок купила у 2004 році у відповідача [PERSON], договір купівлі- продажу посвідчувався нотаріально 13.03.2004 року №506 та право власності було зареєстровано за [PERSON] в Первомайському МБТІ 11.08.2005 року №4129. Незважаючи на ту обставину, що купівля-продаж житлового будинку, проводилась сторонами у законний спосіб, земельна ділянка площею 0, 15 га, надана для обслуговування вказаного житлового будинку [PERSON], не переоформлювалась та на даний час на праві власності належить відповідачу відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю № 00000001 від 1 квітня 1993 року. На даний час відповідач виїхав до іншої місцевості та ухиляється від переоформлення вказаної земельної ділянки. При зверненні позивачів до відділу Деркомзему у Врадіївському районі з питання узаконення права власності на земельну ділянку, надану для обслуговування житлового будинку по вул.. Енгельса, 17 смт Врадіївка Миколаївської області, їм у цьому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Встановив вказані обставини, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, так як спірні правовідносини регулюються чинним законодавством. Так, згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону. За статтею 377 ЦК України , до особи, яка придбала житловий будинок переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянку, яка є необхідною для їх обслуговування. За ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько- побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності іншої особи, припиняється право власності земельною ділянкою, на якій розташовані ці об»єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, преходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю, споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності ( спільна часткова власність).( ст. 86 ЗК України).

Outcome: approved