Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до \~КП "Бершадське ЖКГ", [PERSON], про спонукання укладення договору на теплопостачання. Просить зобов"язати КП "Бершадське-житлово комунальне господарство" укласти договір на тепло постачання з [PERSON] на 33,9 м2., що належить їй на підставі права власності. Свій позов обгрунтовує тим, що рішенням Бершадського районного суду від 17.09.1993 року розділено житлову площу квартири [ADDRESS], яким виділено в користування [PERSON] житлові кімнати розміром 9,31 м.кв. і 11,93 м. кв. та лоджію, а в його користування виділено житлову кімнату розміром 18,59 м. кв., балкон, а кухню, коридор, ванну, туалет, кладову залишено в загальному користуванні. Рішенням виконавчого комітету Бершадської міської ради № 151 від 25.12.1997 року позивачу передано у приватну власність частину квартири [ADDRESS], яка йому виділена відповідно до рішення Бершадського районного суду. Іншу частини квартири було приватизовано відповідачкою [PERSON] на частину квартири, що належить позивачу, укладено договір на теплопостачання. [PERSON] відключила свої кімнати від центрального опалення, закрила їх і на протязі тривалого часу в квартирі не проживає. Із-за неправомірних дій відповідачки,по відключенню кімнат квартири,що належать [PERSON] від центрального опалення в його половині квартири постійно холодно та сиро, від чого він постійно хворіє. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача комунального підприємства "Бершадське житлово-комунальне господарство" [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і заперечує проти його задоволення, оскільки відповідно до норм цивільного законодавства - договір це вільне волевиявлення сторін . Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з"явилась, хоча про час та місце розгляду була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила . Вислухавши пояснення сторін по справі та дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи в їх сукупності прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Бершадського районного суду від 17.09.1993 року між [PERSON] та [PERSON] розподілено квартиру [ADDRESS]. [PERSON] виділено дві кімнати розміром 9.31 м2 та 11.93 м2 та лоджію,[PERSON] виділено кімнату розміром 18.59 м2 та балкон, а кухню, коридор, туалет, ванну та кладову залишено в загальному користуванні. Рішенням виконавчого комітету Бершадської міської ради №151 від 25.12.1997 року [PERSON] передано у приватну власність частину квартири [ADDRESS], іншу частину передано у приватну власність [PERSON] [PERSON] у належних їй кімнатах не проживає, тому відключила їх від центрального теплопостачання. В наслідок цього в його половині квартири постійно сиро та холодно, через, що він часто хворіє. Суд вважає, що спосіб захисту цивільних прав, як зобов"язання укласти договір, не передбачений ст. 16 ЦК України; договір - це волевиявлення учасника правочину, яке в силу ст. 203 ЦК України повинне бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а відмова відповідачів від укладення такого договору є формою реалізації ними своїх прав. Закон України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875 -IV від 24 червня 2004 року визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІУ від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Цивільний Кодекс України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст.215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20,21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст.20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п.3ч.2ст.21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19-21 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року, вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів). Тому, на підставі вищевказаного суд вважає, що у задоволенні даного позову слід відмовити.

Outcome: dismissed