Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання обєкта нерухомості спільним майном подружжя та поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що у сторін, які є подружжям, існує невирішений у позасудовому порядку майновий спір про належність нерухомості до спільного майна подружжя. Відповідачці за договором дарування належить жилий будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул. Столярна, 32. Під час шлюбу сторін в результаті спільних трудових і грошових витрат, а також особистих коштів позивача жилий будинок було реконструйовано, внаслідок чого його вартість значно збільшилась. Крім цього, під час шлюбу за особисті кошти позивача та спільні кошти подружжя сторонами на зазначеній ділянці споруджено нежиле приміщення. Просив суд визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] жилий будинок №32 по вул. Столярній у м. Запоріжжя, розташований на земельній ділянці площею 466 м2; поділити спільне сумісне майно подружжя [PERSON] та [PERSON], визнавши за сторонами по 1/2 частині за кожним право власності на жилий будинок №32 по вул. Столярній у м. Запоріжжя, зі скасуванням державної реєстрації права власності на будинок за відповідачкою на підставі договору дарування від 23.07.2001 р., посвідченого державним нотаріусом Шостої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] за р. №3-1249; визнати за сторонами право власності по 1/2 частині за кожним право власності на нежиле приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Столярна, 32 з подальшою реєстрацією прав власності; паркан №1 та водогін №2 за вказаною адресою залишити у спільному користуванні. 15.10.2012 року позивач звернувся із заявою про уточнення позовних вимог, якою просив суд розглядати позовні вимоги у такій редакції: визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] жилий будинок №32 по вул. Столярній у м. Запоріжжя, розташований на земельній ділянці площею 466 м2; поділити спільне сумісне майно подружжя [PERSON] та [PERSON], визнавши за [PERSON] право власності на 2/3 частини жилого будинку №32 по вул. Столярній у м. Запоріжжя, а за [PERSON] - право власності на 1/3 частину жилого будинку №32 по вул. Столярній у м. Запоріжжя зі скасуванням державної реєстрації права власності на жилий будинок №32 по вул. Столярній у м. Запоріжжя за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Шостої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] 23.07.2001 р. за р. №3-1249; визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини нежилого приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Столярна, 32. Визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину нежилого приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Столярна, 32. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні, викладеним у позовній заяві та просила суд позовні вимоги задовольнити повністю в редакції, викладеній у заяві про уточнення позовних вимог. Відповідач у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судовому засідання представник позивача висловила згоду вирішити справу в порядку заочного розгляду. За таких обставин, суд постановив ухвалу розглядати справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05.08.1989 року Шевченківським відділом ЗАГС м. Запоріжжя було зареєстровано шлюб сторін, який на час розгляду справи є нерозірваним, сторони проживають однією сімєю. 23.07.2001 року державним нотаріусом Шостої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] було посвідчено договір дарування, за яким відповідач набула право власності на жилий будинок №32 по вул. Столярній у м. Запоріжжя. Жилий будинок був зареєстрований за відповідачем [PERSON] міжміським бюро технічної інвентаризації 06.08.2001 року, про що зроблено відповідний реєстраційний напис на договорі (а.с. 8-11). Станом на момент укладення договору дарування житлова площа будинку дорівнювала 10,2 м2. За час шлюбу сторони здійснили капітальну реконструкцію жилого будинку, а на земельній ділянці, закріпленій за будинком, спорудили нежиле приміщення. Реконструкція жилого будинку та будівництво нежитлової споруди на ділянці здійснювались як за рахунок спільних трудових та грошових витрат сторін, так і за рахунок особистих коштів позивача. Переважна більшість коштів, витрачених на будівництво і реконструкцію, були особистими коштами позивача, які не є належали до спільного майна подружжя. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому статтею 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суд приходить висновку, що з урахуванням обставин справи вимога про визнання жилого будинку та нежитлового приміщення, розташованих на земельній ділянці площею 466 м2 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Столярна, 32, спільною сумісною власністю подружжя сторін підлягає задоволенню. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Використання під час будівництва і реконструкції переважно особистих коштів позивача суд визнає істотною обставиною для вирішення питання про розмір часток при поділі спільного майна подружжя і вважає можливим відійти від рівності часток подружжя при поділі спільного майна у співвідношенні 2/3 частин позивачу до 1/3 частин відповідачу. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved