Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, в якому вказано, що вона, [PERSON], 16 вересня 2011 року вступила в зареєстрований шлюб з відповідачем. 02 лютого 2012 року від шлюбу у них народився син [PERSON], який мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. На даний час вони з відповідачем мешкають окремо. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Вона не може працювати, оскільки доглядає за дитиною. Джерело доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною, вона не має. У звязку з викладеним вище вона і звертається до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, суду пояснила, що позивач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина та її утримання не надає. На підставі викладеного просила суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не нижче 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення її повноліття та стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу). У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав частково, проти доводів позивача та проти задоволення позову у повному обсязі заперечував. Суду пояснив, що він вже сплачує аліменти за рішенням суду від 29.12.2009 року у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) на користь [PERSON] на утримання його дочки [PERSON]. Він вважає, що не повинен сплачувати аліменти на утримання дружини, оскільки достатньо буде аліментів на дитину. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька та (чи) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД № 135766, виданого 16.09.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.09.2011 року. Згідно свідоцтва про народження серії 1-ЕД № 233485, виданого 14.02.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Батьком дитини записаний [PERSON], а матірю [PERSON]. Згідно з довідкою № 3027 від 13.08.2012 року, виданою КП «Єдиний розрахунковий центр», син [PERSON], [INFO], проживає з матірю за адресою м. Сєвєродонецьк, пр. Хімікв, 43/14. Згідно з довідкою від 04.12.2012 року, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради, [PERSON] з червня 2012 року до листопада 2012 року отримала допомогу по догляду за першою дитиною до досягнення нею трирічного віку у сумі 5689,22 грн. Згідно з рішенням Кремінського районного суду Луганської області по справі № 2-1133-2009 р. з відповідача [PERSON] вже стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки Каміли, [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11.12.2009 року. Згідно з довідкою № 35 від 12.02.2013 року, виданою ТДВ «СЗХНО», [PERSON] працює в ТДВ «СЗХНО» котельником 5 розряду та з його заробітної плати були утримані аліменти з серпня 2012 року по січень 2013 року. Згідно з довідкою про доходи № 90 від 26.02.2013 року, виданою ТДВ «СЗХНО», загальна сума доходу [PERSON] за період з серпня 2012 року по січень 2013 року за винятком аліментів, сплачених у сумі 2418,72 грн., становить 9066,09 грн. Задовольняючи позов частково та визначаючи частку заробітку від доходу, яку потрібно стягувати з відповідача в якості аліментів, суд виходить з того, що відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Як вбачається з матеріалів справи відповідач офіційно працює та має стабільний щомісячний заробіток. Однак, з матеріалів справи також вбачається, що на його утриманні знаходиться неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], на утримання якої відповідач сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини доходу згідно з рішенням суду. Враховуючи такі обставини, доводи відповідача про те, що коштів, які він заробляє, не вистачить на виплату аліментів [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, на утримання себе та малолітньої дочки, на яку він вже сплачує аліменти, заслуговують на увагу, оскільки тоді розподіл грошових коштів, зароблених відповідачем, між ним та його утриманцями буде несправедливий. За таких обставин, враховуючи, що неповнолітній син відповідача потребує від нього матеріальної допомоги, а також матеріальне становище сторін, згідно з яким відповідач може надавати таку допомогу, але не надає її у добровільному порядку, з урахуванням інших утриманців відповідача, суд вважає, що справедливим буде стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на утримання дружини, суд, враховуючи положення ст. 84 Сімейного кодексу України, вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача на її користь аліментів обґрунтованою, оскільки позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, самостійного доходу не має, а відповідач офіційно працює та має стабільний щомісячний заробіток і може надавати матеріальну допомогу, а тому вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку підлягають задоволенню. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати державного мита звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 214 гривень 60 копійок. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved