Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача Сільськогосподарського приватного підприємства "Маяк", с. Зносичі, в якому просив визнати за ним на підставі ст.ст. 338, 655 ЦК України право власності на приміщення автомобільного гаража по вул. Жовтневій, 30 в с. Чудель Сарненського району Рівненської області, згідно укладеного 18 травня 2011 року із відповідачем договору купівлі-продажу, посилаючись на повне виконання умов договору сторонами та відсутність реєстрації нерухомості за продавцем. На підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України просив визнати укладений договір дійсним. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та дав пояснення згідно заяви, просив визнати дійсним нікчемний правочин. Представник відповідача Сільськогосподарського приватного підприємства "Маяк" в судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши документи і матеріали справи, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню, визнання відповідачем позову не може бути прийняте судом, оскільки суперечить закону. Судом оглянуті документи, на які посилається позивач накладна СГПП "Маяк" № 954 від 18 травня 2011 року про передачу [PERSON] за готівку в сумі 5000 грн. приміщення гаража, квитанція до прибуткового касового ордера № 636 від 18 травня 2011 року про оплату позивачем відповідної суми відповідачу, технічний паспорт Рівненського ОБТІ на приміщення автомобільного гаража загальною площею 348,8 кв. м в с. Чудель по вул. Жовтневій, 30 від 14 червня 2011 року, в якому власником зазначений [PERSON] За загальними правилами, встановленими ст.ст. 656 - 658 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця. Право продажу товару належить власникові товару. Як вбачається з накладної № 386 від 12 червня 2007 року відповідачем було прийнято у [PERSON] спірне приміщення автомобільного гаража 1970 року забудови вартістю 2122 грн. як основний засіб на суму кредитної заборгованості. Проте, обставини набуття відповідачем права власності на спірне приміщення з 12 червня 2007 року є недоведеними за відсутності державної реєстрації нерухомості, адже згідно ст. 182 ЦК України право власності на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Сторонами також не надано суду достатніх та належних доказів про те, що відповідач являвся власником спірного нерухомого майна на момент передачі гаража позивачу [PERSON] 18 травня 2011 року. Наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 затверджений Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств. У відповідності до п. 3 Порядку його дія поширюється на підприємства, у тому числі реорганізовані, у яких не завершено процес паювання майна і не здійснено належного оформлення цього процесу та не реалізовано права селян відповідно до законодавства. Відповідач - Сільськогосподарське приватне підприємство "Маяк" не надав доказів про належність його до переліку таких підприємств, у яких права співвласників в частині паювання майна до кінця не були реалізовані чи навпаки до підприємств, де процес паювання майна завершився. Статтею 210 ЦК України встановлено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Оскільки державна реєстрація правочину - купівлі-продажу нерухомого майна не була здійснена сторонами договору у встановленому порядку, такий правочин не можна вважати вчиненим. Посилання [PERSON] на наявність умов для визнання нікчемного правочину дійсним з огляду на виконання сторонами умов договору купівлі-продажу не заслуговують на увагу, оскільки неможливість нотаріального посвідчення договору зумовлена не ухиленням стороною від такого посвідчення, а відсутністю у продавця правомочностей власника майна та правовстановлюючих документів, які б, зокрема, обґрунтовували можливість експлуатації приміщення за його цільовим призначенням. На підставі ст.ст. 182, 210, 334 ЦК України,

Outcome: dismissed