Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-24 00:00:00

27листопада2012 року [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про розірвання спадкового договору, який був укладений 28 грудня 2011 року між ними та відповідачем та посвідчений приватним нотаріусом Нововолинського нотаріального округу Волинської області [PERSON] Вимоги обґрунтовують тим, що згідно спадкового договору після їх смерті у власність відповідача буде передано належний їм на праві приватної сумісної власності житловий будинок №8, що знаходиться у м. Нововолинську по вул.. А. Рябченюка та земельну ділянку для обслуговування даного житлового будинку та господарських споруд площею 0,0753 га. При укладені вищезазначеного договору сторони домовлялися, що відповідач, яка являється їх внучкою буде доглядати за ними, допомагатиме в побуті, забезпечуватиме харчами та ліками. Однак, із його змісту вбачається, що відповідач повністю звільнив себе від будь-яких обовязків, прописавши лише, що у разі їх смерті [PERSON] отримає у власність належний їм будинок з земельною ділянкою, тобто фактично між ними та відповідачем існувала домовленість про укладення договору довічного утримання, а не спадкового договору. Оскільки, оспорюваний договір несе за собою зовсім інші правові наслідки, ніж ті на які вони висловлювали своє волевиявлення, тобто укладений під впливом їх помилки щодо природи правочину, прав і обовязків сторін та враховуючи, що відповідач не піклується та не доглядає за ними, а вони є особами похилого віку потребують такої допомоги, просять визнати недійсним спадковий договір, укладений між ними та відповідачем 28 грудня 2011 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав наведених у ньому, просила його задоволити. Вказала що вона та її чоловік уклали договір не розуміючи його умов, помилково вважали що підписують договір довічного утримання. За домовленістю з відповідачем, остання зобовязувалася доглядати за нею та її чоловіком, прати, обробляти город та нести усі витрати по утриманню будинку. Однак, уклавши спірний договір [PERSON] жодну з обумовлених умов не виконувала, чоловік відповідача [PERSON] виконував деякі роботи лише після їх оплати нею. Вказала також, що жодних юридичних консультацій від нотаріуса не отримувала, останній завітав до них пізно ввечері 28 грудня 2011 року, тоді вона з чоловіком підписали вищевказаний договір не читаючи його та не розуміючи правових наслідків . Крім того зазначила, що вона та позивач [PERSON] не дочувають, у звязку з похилим віком є кволими та немічними. Повідомила, що за ними на даний час доглядають дочка і зять, останні розяснили їм умови спадкового договору. Крім того внучка не тільки не допомагала їй та її чоловікові, а навіть погрожувала фізичною розправою, закривала кімнати, за відсутністю доступу до яких неможливо було здійснити опалення будинку у зимовий час. Також, відчуваючи виток газу, усвідомлюючи реальну загрозу вибуху звернулася по допомогу до чоловіка відповідача [PERSON], однак останній на її прохання не зважав та не прийшов. Просила позов задоволити, визнати договір недійсним.. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представники позивачів [PERSON] та [PERSON] позов підтримали з підстав наведених у ньому, просили його задоволити. [PERSON] вказала, що позивачі, будучи особами похилого віку помилково вважали, що укладають договір довічного утримання, тобто помилились щодо правових наслідків договору, що є обставиною, яка має істотне значення, а тому є всі підстави для визнання договору недійсним. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, через оголошення в газеті Волинь-Новавід 19 січня 2012 року (а.с.35). Свідок [PERSON] показав, що з позивачами знайомий протягом двадцяти пяти років, оскільки являється чоловіком їх дочки [PERSON] Про наявність договору між ними та відповідачем дізнався від позивачів, однак [PERSON] довгий час його не надавала, тому ні позивачі, ні він не знали який саме договір укладено та його правові наслідки. Вказав, що 07 грудня 2012 року до нього зателефонувала [PERSON] і сказала, що в будинку відчувається запах газу, тоді він її проінструктував, а завітавши 17 грудня 2012 року до останньої помітив у її кімнаті відчинені вікна. Грубе відношення відповідача до позивачів неодноразово обурювало його, оскільки вони являються особами похилого віку, потребують стороннього догляду. Вказав, що до укладення договору [PERSON] доглядала позивачів, однак вже після, взяті на себе обовязки не виконувала. Тільки після отримання оспорюваного договору та його вивчення, розяснив позивачам наслідки його укладення та обовязки відповідача за ним. Лише після цього, з пояснень позивачів зрозумів, що вони не розуміли який договір підписали, як і не зрозуміли його правових наслідків. Заслухавши позивача, представника позивачів, покази свідка, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним і підлягає до задоволення. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 3 ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст.215 ЦК Украни підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Статтею 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) оглядом довічно., а ст. 1302 ЦК України передбачено, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Згідно роз'яснень, даних в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2099 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі в нотаріально посвідченій формі 28 грудня 2011 року укладено спадковий договір за умовами якого після смерті [PERSON], [PERSON] у власність [PERSON] буде передано житловий будинок №8, розташований за адресою: м. Нововолинськ, вул. А. Рябченюка з господарськими будівлями та спорудами, а також земельна ділянка для обслуговування будинку та господарських споруд площею 0,0753 га. (а.с.6-7), що належить позивачам на праві приватної спільної сумісної власності (а.с.10-11). Згідно копій паспортів позивачів (а.с.8-9), виписок з їх медичних карток, вбачається, що [PERSON], [PERSON] є людьми похилого віку за станом здоровя часто перебувають на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, на даний час у позивача [PERSON] зафіксовано перелом шийки правого стегна (а.с.44-48). Зважаючи на вищевикладене, враховуючи показання свідка [PERSON], суд приходить до висновку, що [PERSON], укладаючи спірний договір в силу свого віку та стану здоровя, не отримавши від нотаріуса належного розяснення, помилково вважали, що за даним договором крім них обовязки виникають і у відповідача [PERSON], тобто на момент складання даного договору він не відповідав їх внутрішній волі. [PERSON], [PERSON] мали неправильне уявлення про обставини, які мають істотне значення для них, як сторони договору, їх волевиявленню відповідали умови договору довічного утримання, однак помиляючись щодо природи укладеного правочину, прав та обовязків сторін, між позивачами та відповідачем було укладено спадковий договір. За таких обставин, враховуючи, що позивачі помилились щодо обставин, які мають істотне значення, що існували на момент вчинення правочину, так як особисті майнові та немайнові права останніх порушені і наслідки помилки неможливо усунути, суд дійшов висновку, що спадковий договір укладений між сторонами 28 грудня 2011 року слід визнати недійсним. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з [PERSON] в користь [PERSON] 107,30 грн. судового збору, що були сплачені позивачем при подачі позову до суду і підтверджуються документально (а.с.1).

Outcome: approved