Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-12 00:00:00

15.08.2012 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/3 частки від розміру його пенсії військовослужбового. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначала, що з 01.07.1978 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 01.03.2008 року Корабельним відділом РАЦС ММУЮ, актовий запис № 71, проте продовжували перебувати в фактичних шлюбних відносинах. Відповідач 20 років проходив військову службу в лавах Збройних Сил України, через постійні переїзди на інші місця військової служби чоловіка вона не мала змоги отримати вищу освіту, працювати за здобутою нею освітою та мати постійне місце праці. В липні 2012 року відповідач покинув сімю та пішов до іншої жінки, відмовившись надавати їй матеріальну допомогу. Вона потребує матеріальної допомоги, оскільки працює вихователькою в дитячому садку та отримує маленьку зарплатню, яка витрачається на купівлю ліків. їй поставлено невтішний діагноз- багатовузловий зоб III ступеню та рекомендоване оперативне лікування. Через брак коштів таку операцію вона зробити не може. Оскільки відповідач є платоспроможним: отримує пенсію військовослужбовця та працює бригадиром автонавантажувачів готової продукції в ПАТ „САН-ІНВЕБ Україна, він має можливість надавати їй таку матеріальну допомогу. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що разом з чоловіком проживала в зоні підвищеного радіаційного ризику, через що втратила здоровя. Знаходиться на обліку у ендокринолога вже 7-8 років, постійно приймає ліки та гормони, але інвалідом не визнана. Ще не є пенсіонеркою. Після розірвання шлюбу вони з відповідачем проживали однією сімєю, проте літом 2012 року відповідач залишив їх сімю та створив нову, відмовляється надавати їй матеріальну допомогу. Вона проживає разом зі своїм старшим сином, який працює, однак грошей їй не дає. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову. Підтвердив, що перебували з позивачкою в шлюбі та вона з ним їздила по військових частинах під час проходження військової служби, але там всюди працювала. Він не має змоги допомагати позивачці як колишній дружині, оскільки сам проживає разом з вісімдесятдворічними батьками-пенсіонерами, має кредитні зобовязання перед банком та матеріально допомагає їх сумісному синові, який залишився без роботи. Підтвердив, що стан здоровя в нього задовільний, він не є інвалідом та на обліках не перебуває. З 1992 року він є військовим пенсіонером, отримує пенсію та працює. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.07.1978р., який було розірвано 01.03.2008 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 71 Від шлюбу мають двох повнолітніх синів: Олександра, [INFO], та Андрія. [INFO]. Позивачка є працездатною та працює в дошкільному навчальному закладі, м.Миколаєва № 103 вихователькою, її посадовий оклад становить 142,00 гривні, що підтверджується довідкою централізованої бухгалтерії Управління освіти Миколаївські міської ради № 2251 від 01.11.2012р. Як вбачається з довідки Жовтневої ЦРЛ № 3569 від 13.09.2012. позивач перебуває диспансерному обліку та наглядається терапевтом та ендокринологом. Відповідач же отримує пенсію за вислугу років в розмірі 3493,93 гривень та працює в ПАТ „[PERSON] Україна, середня заробітна плата становить 3842,83 гривень, що підтверджується наданими довідками. Відповідно до частини 4 статті 75 СК України один з подружжя є таким, що потреб\ -: матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Суд при порівнянні матеріального становища сторін, враховує, що доходи відповідача перевищують доходи позивачки, однак закон не передбачає урівняння матеріального стану дружини та чоловіка. Крім того, суд враховує, що відповідач має фінансові зобовязання перед банківською установою, де щомісячний платіж складає не менше 1231,48 гривень, а також те, що відповідач не має власного житла. Також суд враховує наявність у сторін двох повнолітніх синів, один з яких працює і може надавити матеріальну допомогу батькам. Право на таке утримання від повнолітніх синів мають як позивач, так і відповідач, однак цим правом вони не скористалися. Норма ч.4 ст.76 СК України передбачає, якщо у звязку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сімї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у звязку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. Шлюб між сторонами було припинено на підставі рішення суду м.Арциз Одеської області від 10.04.1995 року, однак вказане рішення було зареєстровано в Корабельному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 01.03.2008 року, актовий запис № 71, а тому шлюб вважається припиненим 01.03.2013р. Отже, з моменту розірвання шлюбу минуло три роки, а тому право позивачки на утримання від відповідача як від свого колишнього чоловіка в неї втрачено. За таких підстав позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed