Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-27 00:00:00

У серпні 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначала, що 02.03.2001 року вона з відповідачем уклали шлюб, який було зареєстровано у Орджонікідзевському відділі реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 56. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені у серпні 2011 року і саме з цього часу вони не підтримують подружні відносини, мають окремий бюджет і кожний веде своє власне життя. Причиною розпаду сімї стало втрата почуття любові, поваги та інтересу один до одного. Посилаючись на те, що вони разом дійшли висновку про необхідність розірвати шлюб, [PERSON] просила суд розірвати шлюб укладений з [PERSON] У судове засідання сторони не зявились. Через канцелярію суду надали суду заяви в якій просять суд розглядати справу у їх відсутності без фіксації судового процесу технічними засобами. Позивачка на позові наполягає, відповідач позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З матеріалів справи вбачається, що 02.03.2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 56. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матірю. [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу через погіршення сімейних відносин, що призвело до фактичного припинення шлюбу, а також через сімї стало втрата почуття любові, поваги та інтересу один до одного. Згідно п. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені.

Outcome: approved