Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-28 00:00:00

До Білоцерківського міськрайнного суду звернулась [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем по справі уклали шлюб, який був зареєстрований 30.09.2000 року. Сімейне життя з відповідачем не склалося, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.11.2013 року шлюб розірвано. Згоди про поділ майна вони не досягли. Під час шлюбу ними укладено депозитний договір на суму 50 000 грн. з ПАТ «ВТБ Банк». Вважає, що має право на 1/2 частину вкладу та на 1/2 частину відсотків від нього, що становить 31 250 грн.(25 000 грн.+ 6250грн.). Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивача [PERSON], що діє згідно договору про надання правових послуг адвоката від 23.01.2014 року, зменшив позовні вимоги зазначивши суму процентів, яку слід стягнути 4 479 грн. 96 коп., наполягав на задоволенні позову, навівши доводи аналогічні зазначеним у уточненій позовній заяві. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Не заперечує, що депозитний договір було укладено під час шлюбу з позивачем, однак кошти які покладені в основу банківського вкладу є його особистими коштами, які він отримав згідно постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2006 року, як інвалід 2-ї групи та учасник бойових дій, а тому вони не підлягають поділу як об'єкт спільної сумісної власності подружжя. Суду пояснив, що під час проходження служби в Демократичній республіці Афганістан отримав травми, в результаті яких йому було проведено операцію на кульшових суглобах. Суму в 50 000 грн. була покладена ним особисто на депозитний рахунок не в інтересах сім'ї, а з метою збереження особистого здоров'я шляхом проведення повторного операційного втручання на кульшових суглобах, необхідність в якій існує внаслідок проходження ним служби в ДРА. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно з*ясувавши обставини по справі, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 30.09.2000 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.11.2013 року, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідач [PERSON], є інвалідом 2-ї групи, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER]. З копії виписки з медичної картки № 1137 стаціонарного хворого [PERSON], вбачається, що останньому здійснено ендопротезування обох кульшових суглобів в 2006, 2007 роках. Суд не бере до уваги пояснення відповідача про необхідність проведення повторної операції на кульшових суглобах, оскільки дане твердження не підтверджено доказами. Згідно копії постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2006 року, як інвалід 2-ї групи та учасник бойових дій, [PERSON] отримав від Головного управління ПФУ в Київській області 157 325,18 грн., що підтверджується копією повідомлення ГУ ПФУ в Київській області та не заперечується самим [PERSON] 11.02.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON], було укладено договір банківського вкладу № R4113/13241D/KI02 з сумою вкладу 50 000 грн. Даний факт підтверджується копією вказаного договору. Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1,2 ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ст.70 СК України, частки дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму верховного Суду № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК ( 2947-14 ) та ст. 372 ЦК 435-15 ). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч.1, 2 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч.2,3 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Крім того, відповідно до вимог ст.65 СК України дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільного нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за боргами. Як вбачається з вищенаведеного, договір банківського вкладу укладено відповідачем під час проживання у шлюбі з позивачем. Кошти які отримувались в якості відсотків від депозиту використовувались подружжям в інтересах сім'ї, що підтвердив відповідач в ході судового слідства. За наведених обставин, суд має достатньо доказів щоб вважати банківський вклад спільним майном подружжя. Наведене підтверджується і п.3 ст.368 ЦК України, відповідно до якої, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналіз наданих сторонами доказів позбавляє можливості суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Не підлягають задоволенню вимоги позивачки про стягнення з відповідача процентів за депозитом до дати розірвання шлюбу 08.11.2013 року, оскільки до цієї дати кошти витрачались в інтересах сім'ї. Вимога позивача про стягнення з відповідача витрат пов'язаних з наданням правової допомоги в розмірі 250 грн. підлягають задоволенню враховуючи той факт, що вони підтверджені матеріалами справи, а саме розрахунковою квитанцією №813302. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд вважає, що їх слід розподілити у відповідності до вимог ст. 79, 88 ЦПК України.

Outcome: partial