Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-27 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до суду, вказавши, що вона є спадкоємцем авторського права на твори в медальєрному та фалеристичному жанрах свого чоловіка [PERSON], померлого 08.03.2004 р., також вона отримала відповідні свідоцтва про реєстрацію авторського права на книгу «Альбом медалей работы [PERSON]»та збірник творів «Каталог авторскихработ [PERSON]». В період 1975-2000 рр. з її чоловіком працював в якості гравера [PERSON], при цьому між ними не було угоди про співавторство на твори. Однак [PERSON] привласнив авторське право на певні твори [PERSON] собі та оприлюднював їх у засобах масової інформації, книгах, музеях, виставках. Тому вона просить заборонити відповідачу опублікування в України та інших державах у виданнях, мережі Інтернет та іншим способом творів медальєрного мистецтва [PERSON] з книги «Альбом медалей работы [PERSON]»та збірнику творів «Каталог авторскихработ [PERSON]»без її згоди. Відповідач, у свою чергу, подав зустрічну позовну заяву, у якій зазначив, що у співпраці з [PERSON], який надавав лише ескізи, ним як гравером були створені певні твори медальєрного мистецтва, тому вони є їх співавторами. Але позивачка не зазначила його імя як співавтора у заявках про реєстрацію авторського права, тому Державною службою інтелектуальної власності України були видані два свідоцтва про реєстрацію авторського рпава на твори (книгу «Альбом медалей работы [PERSON]»та збірник творів «Каталог авторскихработ [PERSON]») без посилання також й на його авторство. У звязку з цим він просить визнати його співавтором певних творів медальєрного мистецтва та визнати недійсними свідоцтва про реєстрацію авторського права. Позивачка за первісним позовом у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, зустрічний позов не визнала та пояснила, що її чоловік [PERSON] спочатку малював ескіз майбутньої медалі, потім лепів її обємну модель з пластиліну або відливав з гіпсу. Після цього [PERSON] користувався послугами виконавців: гальванопластиків, ливарників або граверів, у тому числі й [PERSON] Граверами вирізався штамп, над яким працював й [PERSON] - він доводив його до кінцевого зразку за допомогою необхідних інструментів, а вже потім цей штамп передавався на завод для штампування медалей. Незважаючи на те, що [PERSON] не був співавтором творів її чоловіка, він на виставці 05.03.2011 р. та на виставці в «Арт-Донбасі»виставив твори [PERSON], вказавши автором самого себе. Відповідач за первісним позовом у судовому засіданні підтримав свій зустрічний позов, первісний позов не визнав та пояснив, що він був художником-гравером та працював разом із [PERSON] з 1973 року до його смерті, за винятком 1992-1996 рр., за його ескізами без пластилінових або гіпсових моделей, був співавтором штампованих медалей. Готовий твір ніколи не відповідав ескізу, проте він деякі деталі міняв лише за узгодженням з [PERSON], останній ж його штампи не доопрацьовував, оскільки не міг поводитися з такими інструментами. Він свої авторські права не оформлював, проте дійсно оприлюднив твори, створені у співавторстві з [PERSON], на виставка у «Центру Куінджі»та «Арт-Донбасі». Представник Національної спілки художників України до суду не зявився з невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник Маріупольська організація Національної спілки художників [PERSON] вважав, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний є обґрунтованим, та пояснив, що [PERSON] та [PERSON] працювали разом у майстерні, тому вони є співавторами творів, хоча ніяких документів про це немає, а при виконанні замовлень договори між ними не укладались. При цьому також зазначив, що ескіз є творчим задумом однієї людини, а гравер може щось змінити в медалі лише з дозволу художника. Також він бачив у майстерні [PERSON] макети медалей з пластиліну та гіпсу. Представник Державної служби інтелектуальної власності України до судового засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно свідоцтву про смерть [PERSON] помер 08.03.2004 р. Відповідно до ст.437 ЦК України та ст.11 Закону України «Про авторське право і суміжні права»авторське право виникає з моменту створення твору. Суб'єкт авторського права для засвідчення авторства (авторського права) на оприлюднений чи не оприлюднений твір, факту і дати опублікування твору чи договорів, які стосуються права автора на твір, у будь-який час протягом строку охорони авторського права може зареєструвати своє авторське право у відповідних державних реєстрах. З свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.07.2011 р. вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем померлого чоловіка [PERSON], зокрема, авторського права на твори в медальєрному та фалеристичному жанрах, створених автором в книзі «Альбом медалей работы [PERSON]»(м. Донецьк, 1999 р., видавництво СП-фірма «Інтерхоббіекспо»), а також майнових прав на твір. За приписами ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно заявкам №№40714 та 41526 від 01.08.2011 р. та 04.10.2011 р. відповідно та рішенням Державної служби інтелектуальної власності України до них 04.02.2012 р. патентним повіреним України на адресу спадкоємця [PERSON] були направлені свідоцтва про реєстрацію авторського права на книгу «Альбом медалей работы [PERSON]»№41731 від 11.01.2012 р. та на збірник творів «Каталог авторскихработ [PERSON]»№41733 від 11.01.2012 р., де автором творів зазначений лише [PERSON] Статтею 426 ЦК України передбачено, що використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Проте 05.03.2011 р. у «Центрі сучасного мистецтва ім. Куінджі»та 09.02.2012 р. у «Художньо-виставковому центрі «Арт-Донбас»[PERSON] були оприлюднені деякі твори автора [PERSON], що зазначені у переліках патентного повіреного [PERSON] від 22.03.2011 р. та 15.04.2011 р., без дозволу позивачки. Дані обставини не заперечуються відповідачем й підтверджуються фотографіями з цих виставок, специфікацією до договору консигнації та рекламним буклетом, а тому згідно ст.61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають. Згідно ст.432 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу. При порушеннях будь-якою особою авторського права чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права суб'єкти авторського права мають правозвертатися до суду з позовом про поновлення порушених прав та (або) припинення дій, що порушують авторське право чи створюють загрозу їх порушення. У такому випадку суд має право постановити рішення про заборону опублікування творів, їх виконань чи постановок, випуску примірників фонограм, відеограм, їх сповіщення, припинення їх розповсюдження, вилучення (конфіскацію) контрафактних примірників творів, фонограм, відеограм чи програм мовлення та обладнання і матеріалів, призначених для їх виготовлення і відтворення, публікацію у пресі інформації про допущене порушення тощо, якщо у ході судового розгляду буде доведено факт порушення авторського права і (або) суміжних прав або факт наявності дій, що створюють загрозу порушення цих прав (ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права»). Разом з тим твердження відповідача за первісним позовом про його співавторство з [PERSON] не деякі твори медальєрного мистецтва суд вважає недоведеними, оскільки суду не надано документального підтвердження даних обставин, а пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] з цього приводу є неконкретними, вони не підтвердили, що саме [PERSON] як гравер виконував штампи для медалей, зазначених ним в зустрічній позовній заяві. Більш того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] працював не лише з одним гравером [PERSON], а й з іншими граверами, які виконували штампи за його ескізами. Окрім того, відповідно до ст.13 Закону України «Про авторське право і суміжні права» співавторами є особи, спільною творчою працею яких створено твір.Відносини між співавторами визначаються угодою, укладеною між ними. Як зазначив Пленум Верховного Суду України у п.22 постанови №5 від 04.06.2010 р. «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав»особи, які надали автору технічну допомогу (друк, коректування тощо), не можуть визнаватися співавторами твору. При розгляді спорів про співавторство на твір, який утворює одне нерозривне ціле, судам слід виходити з факту визнання співавторства на момент оприлюднення твору. Це може бути підтверджено волевиявленням співавторів, вираженим у договорах про передачу прав, публічних заявах, листах тощо. Оскільки ніяких договорів, заяв або листів [PERSON] за час його життя, які б свідчили про визнання співавтором його творів також й гравера [PERSON], суду не надано, а згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, то суд задовольняє вимоги за первісним позовом та знаходить необґрунтованим зустрічний позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved