Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-27 00:00:00

У лютому 2013 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідач, здійснюючи керівництво діяльністю ПП Полісся-Ліспромпостач, та, виконуючи адміністративно-господарські та фінансово-розпорядчі функції, тобто, будучи особою, зобовязаною сплачувати податки, збори (обовязкові платежі), у період часу з листопада 2009 року по липень 2010 року умисно ухилився від сплати податку на додану вартість на загальну суму 755863,00 грн. Постановою Богунського районного суду міста Житомира від 07.06.2012 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ст. ст. 212 ч. 1, 358 ч. 2, 358 ч. 3 КК України на підставі ст. ст. 1 п. в Закону України Про амністію у 2011 році. Тому просить стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної податкової інспекції у місті Житомирі 755863,00 грн. на відшкодування шкоди, завданої злочином. Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності та вказав про підтримання позовних вимог. У судове засідання відповідач повторно в не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Враховуючи, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за письмовою згодою представника позивача суд вважає за можливе провести розгляд даної справи на підставі наявних у справі та у відсутності сторін згідно вимог ст. ст. 158, 169 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Статтею 1172 ЦК України врегульовано питання відшкодування юридичною або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником чи іншою особою. Частиною першою цієї статті визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Зі змісту вказаної норми випливає, що відповідальність за заподіяну працівником під час виконання трудових обовязків матеріальну і моральну шкоду, несе організація, з якою працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею порядку регресу, якщо законом не встановлено іншого. Згідно ст. 2 Закону України Про податок на додану вартість (чинного на час виникнення спірних правовідносин) платником податку є будь-яка особа, яка: здійснює або планує здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм добровільним рішенням як платник цього податку; підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку; імпортує товари (супутні послуги) в обсягах, що підлягають оподаткуванню цим податком згідно з нормами цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про систему оподаткування (чинного на час виникнення спірних правовідносин) обовязок сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі) у встановлені законами терміни лежить на платниках податків. Постановою Богунського районного суду міста Житомира від 07.06.2012 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ст. ст. 212 ч. 1, 358 ч. 2, 358 ч. 3 КК України на підставі ст. ст. 1 п. в Закону України Про амністію у 2011 році. Як убачається з постанови Богунського районного суду міста Житомира від 07.06.2012 року, органом досудового слідства [PERSON] обвинувачувався в тому, що протягом 2009 - 2010 років він, здійснюючи керівництво діяльністю ПП Полісся-Ліспромпостач, переслідуючи мету на ухилення від сплати податків шляхом незаконного створення податкового кредиту та завищення валових витрат підприємства, повторного підроблення та використання підроблених документів, неодноразово придбаваючи товари за готівку у осіб, які не були платниками податку на додану вартість, надаючи вигляду законності проведених операцій, фіктивно оформлював придбання вказаних товарів як придбаних у підприємств, які фактично фінансово-господарською діяльністю не займалися. У постанові суду також вказано, що відповідач, виконуючи адміністративно-господарські та фінансово-розпорядчі функції, тобто, будучи особою, зобовязаною сплачувати податки, збори (обовязкові платежі) у період часу з листопада 2009 року по липень 2010 року умисно ухилився від сплати податку на додану вартість на загальну суму 755863,00 грн. Судом встановлено, що кошти в сумі 755863,00 грн., які просить стягнути позивач з відповідача на користь держави на відшкодування шкоди, завданої злочином, є податковою заборгованістю ПП Полісся-Ліспромпостач і на відповідача не може бути покладено зобовязання з його сплати, оскільки саме юридична особа, керівництво діяльністю якої здійснював відповідач, має обовязок зі сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законами терміни, а не безпосередньо відповідач. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на те, що позивачем не доведено, що відповідач є особою - платником податків в розумінні ст. 2 Закону України Про податок на додану вартість, зареєстрованому у податковому органі, а також оскільки на нього не може бути покладено відповідальність за виявлені порушення вимог податкового законодавства, допущені ПП Полісся-Ліспромпостач, тому позов не ґрунтується на вимогах закону і в його задоволенні слід відмовити за безпідставністю. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed