Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-08 00:00:00

У жовтні 2013 р. позивач звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], укладеному 30.03.2000 р. на УТБ "Ріко-Альянс" та про визнання права власності на вказаний житловий будинок із надвірними будівлями. На обґрунтування позову послалася на те, що 30.03.2000 р. придбала у відповідача. вказаний житловий будинок з господарськими будівлями, уклавши договір купівлі-продажу № 2-57, проте нотаріально договір посвідчений не був у зв'язку із ухиленням від такого відповідачем. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вимоги позову підтримала, просила про задоволення позову. Відповідач, будучи неодноразово повідомленою про дату, час і місце розгляду справи у відповідності до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України, у судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з договору №2-57 від 13.03.2000 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу з [PERSON], за яким остання придбала за 2000 грн. у власність цілий житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS]. Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці 2500 кв.м. та складається з житлового будинку, позначеного на плані літерою А-1, житловою площею 17,6 кв.м., сараю - Б1, сараю - В1, літньої кухні - Г1, споруд - І-2, огорожі - 3-4, інвентаризаційною вартістю 9870грн. На виконання угоди [PERSON] сплатила в рахунок покупки грошову суму в розмірі 2000 грн. Даний договір укладений у письмовій формі на УТБ "Ріко-Альянс". Сторони за угодою цілком виконали істотні умови договору, за яким позивачу у власність було передано вказаний житловий будинок із надвірними спорудами, а позивач передала продавцю обумовлену суму грошей. Укладений між сторонами договір зареєстрований 24.04.2000 р. позивачем в у Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації (запис у реєстрову книгу №1 за реєстровим № 84) та ніким не оспорений. Державним актом на право власності на землю ЯК№255793 підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 30.08.2011 р. за №482480001001399 В нотаріальному порядку вказаний договір посвідчений не був. Згідно вимогам ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу житлового будинку продавець зобов'язаний передати майно у власність покупця, а останній зобов'язаний прийняти майно та сплатити за нього обумовлену грошову суму. Відповідно ст. 227 ЦК УРСР 1963 року встановлювалися вимоги щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, а також наслідки щодо недотримання такої вимоги, яка тягне недійсність такого договору, передбаченого ст.47 цього Кодексу. При цьому вказано на те, що договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає також і реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Право власності на майно, придбане за таким договором наступає відповідно до ст. 128 ЦК (1963 року), з часу передачі майна, якщо інше не встановлено законом або договором. У відповідності до ст. ст. 224, 228, ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, та п.4 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (з внесеними змінами), якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Згідно з вимогами ст. 224 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, за договором купівлі-продажу житлового будинку продавець зобов'язаний передати майно у власність покупця, а останній зобов'язаний прийняти майно та сплатити за нього обумовлену грошову суму. Право власності на майно придбане за таким договором наступає відповідно до ст. 128 ЦК (1963 року), з часу передачі майна, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. За встановлених судом обставин виконання сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку усіх досягнутих під час його укладення умов, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині визнання спірного договору дійсним є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Проте, в частині задоволення вимог про визнання права власності на цілий житловий будинок з надвірними будівлями, належить відмовити. Так, відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Щодо права власності, то ЦК України передбачає можливість його виникнення на підставі рішення суду у випадках, встановлених ст. 376 ЦК України, а підтвердження рішенням суду існуючого в особи права власності - у випадках, встановлених ст. 392 ЦК України. В інших випадках право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Судом встановлено, що укладений між сторонами договір зареєстрований 24.04.2000 р. позивачем в у Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації (запис у реєстрову книгу №1 за реєстровим № 84) та переданий продавцем покупцю цього ж числа, тобто позивачем було здійснено державну реєстрацію свого права власності на майно та договору, а право власності виникло з моменту отримання ним придбаного будинку. Таким чином держава офіційно визнала за позивачем це право шляхом здійснення його державної реєстрації органом БТІ.

Outcome: partial