Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-27 00:00:00

Позивач ТОВ Житлобуд-сервіс звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право на житлову площу; а [PERSON], [PERSON] до ТОВ Житлобуд-сервіс, [PERSON], [PERSON] про вселення, визнання ордеру та договору найму житлового приміщення недійсними. В проваджені суду знаходилась цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON] уточнена до [PERSON] Запорізької міської ради, ВРЕЖО-9, 3-ті особи: [PERSON], [PERSON] про виселення або надання іншого житла для проживання. Судом постановлена ухвала про обєднання в одне провадження зазначених позовних заяв, оскільки за предметом позовів вони є однорідними. Однорідність вимог випливає із особливостей спірних житлово-правових відносин, оскільки стосуються одного і того ж правовідношення, які повязані між собою. [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просили вселити їх, визнати ордер та договір найму жилого приміщення на кімнату №107 в гуртожитку по вул. Маршала Чуйкова, 17 в м. Запоріжжі на імя [PERSON] та [PERSON] недійсними, посилаючись на те, що ордер виданий був на фактично зайняте ними житло, оскільки раніше ухвалене судом заочне рішення про виселення їх з цього житла було скасовано. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2008р., залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29.05.2008р. в задоволенні позову ТОВ Житлобуд-сервіс відмовлено, а позов [PERSON] та [PERSON] про вселення, визнання ордеру та договору найму житлового приміщення недійсним - задоволено. Визнані недійсними ордер №107 від 11.04.2007р., виданий на імя [PERSON], та договір найму жилого приміщення №107 в будинку №17 по вул. Маршала Чуйкова в м. Запоріжжі. Зобовязано відділ міграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ЗМУ МВС в Запорізькій області відновити реєстрацію [PERSON] та [PERSON] за адресою: м. Запоріжжя, вул. Маршала Чуйкова, 17, блок №107. Ухвалою Верховного Суду України від 11.02.2009р. рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2008р. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 29.05.2008р. скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою Верховного Суду України від 04.03.2009р. було виправлено в резолютивній частині ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.02.2009р. описку та вважати написаним: рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2008р. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 29.05.2008р. скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2011р. позов ТОВ Житлобуд-сервіс до [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням залишений без розгляду. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12.01.2012р. ухвала Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2011р. по справі за позовом [PERSON], [PERSON] до ТОВ Жилобуд-сервіс, [PERSON], [PERSON] про визнання ордеру та договору найму житлового приміщення недійсним скасована, справа направлена до суду для розгляду. Ухвалою від 27.03.2012р. апеляційного суду Запорізької області ухвала Ленінського районного суду від 12.05.2011р. за позовом ТОВ Житлобуд-сервіс до [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням скасована, справа направлена до суду для розгляду. 17.12.2012р., судом винесена ухвала про залишення без розгляду позовної заяви [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про вселення, визнання ордеру та договору найму жилого приміщення недійсними, на підставі їх заяви, згідно п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України. Під час судового розгляду, суд прийшов до висновку, що позов ТОВ Житлобуд-сервіс до [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, підлягає залишенню без розгляду у відповідності до п.2 ч.1 ст.207 ЦПК України, оскільки заяву від імені заінтересованої особи подана особою, яка не має повноважень на ведення справи, та п. 3 ч.1 ст.207 ЦПК України, належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання і від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, про що постановлена відповідна ухвала. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі. Представники відповідачів [PERSON] Запорізької міської ради, МКП Основаніє проти задоволення позову [PERSON], [PERSON] заперечують надавши суду письмові заперечення в яких посилаються на відсутність правових підстав у позивачів на спірну квартиру, в обґрунтування своїх заперечень надали суду відповідні рішення Запорізької міськради про правовий статус спірного житлового приміщення, та картки обліку та реєстрації [PERSON], [PERSON] за адресою вул. Чуйкова, буд17, кв.107 в м. Запоріжжя. 3-тя особи [PERSON], [PERSON] проти задоволення позову заперечують, вважають його безпідставним, своє право на спірну квартиру законним, обґрунтовуючи його відповідними рішеннями та іншими доказами, докази позивачів спростовують. Розглянувши, як основний, позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] Запорізької міської ради, КП ВРЕЖО-9 (МКП Основаніє), 3-ті особи [PERSON], [PERSON] про виселення, або надання іншого житла, вислухавши пояснення сторін, та їх представників, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та мешкали в гуртожитку в кімнаті №107, будинку №17 по вул. Маршала Чуйкова в м. Запоріжжі. До матеріалів справи долучені копії карток прописки, в яких зазначено, що за спірною адресою [PERSON] прописана з 18.04.1988р., а її син [PERSON] з 17.12.1999р. Як встановлено в судовому засіданні спірна кімната в гуртожитку була надана колишньому чоловіку [PERSON], який 14 років пропрацював на підприємстві, якому раніше належав гуртожиток. В звязку з трудовими відносинами, в 1983р. йому та членам його родини, була надана кімната в гуртожитку. Оскільки [PERSON] залишалась проживати в цій кімнаті, а її чоловік виїхав, на неї був переоформлений особистий рахунок №4. [PERSON] сама сплачувала всі комунальні послуги за проживання в гуртожитку. Згідно довідки №118 від 11.12.2006р., зазначено, що саме [PERSON] здійснювала всі оплати. Правомірність її проживання ніким не оспорювалась. (а.с.8). В серпні 2004р. був укладений договір оренди цілісного майнового комплексу від 02.06.2004р., згідно якого виставлялись рахунки на імя [PERSON], які нею сплачувались і питання про правомірність проживання її та сина не ставилось. Зазначене свідчить про те, що [PERSON] з сином займали спірне приміщення на законних підставах. Крім того, чоловік [PERSON] пропрацював на підприємстві більше 10 років, та у відповідно до ст.ст. 125 ч.3, 132 ч.3 ЖК України, ні [PERSON] ні її син [PERSON] не можуть бути виселені без надання їм іншого житла. З матеріалів справи вбачається, що власником гуртожитку по вул. Маршала Чуйкова, 17 в м. Запоріжжі була держава, в особі Регіонального фонду державного майна в Україні, а ТОВ Житлобуд-сервіс на підставі договору оренди цілісного майнового комплексу №1110 від 02.06.2004р., укладеного між ним та Регіональним фондом державного майна в Україні по Запорізькій області, був орендарем будівлі гуртожитку по вул. Маршала Чуйкова, 17 в м. Запоріжжі з 02.06.2004р. Відповідно до п.1.1 зазначеного договору оренди, встановлено, що орендар прийняв від орендодавця цілісний майновий комплекс, у тому числі девятоповерхову будівлю гуртожитку по вул. Маршала Чайкова,17 в м. Запоріжжі для обслуговування та належного утримання. Будь-які права користування житловими приміщеннями в гуртожитку орендарем в договорі не передбачено, а саме: розподіл житла, надання ордерів, укладання договорів найму чи інші угоди. Судом встановлено, що посадові особи ТОВ Житлобуд-сервіс, в період тимчасової відсутності [PERSON] та [PERSON], проникли в спірну кімнату №107, яку займали [PERSON] та [PERSON], вивезли все їх майно та правовстановлюючі документи. На теперішній час в провадженні прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя знаходиться кримінальна справа за фактом зловживання службовим становищем та незаконного проникнення в житло за ознаками ст.ст. 364 ч.1, 162 ч.2 КК України. Зазначене свідчить, що спірна кімната була звільнена незаконно, а тому неможливо вважати законним поселення в ній [PERSON] та [PERSON] Крім того, ордер №107 від 11.04.2007р. на імя [PERSON] та договір найму жилого приміщення №107 в будинку №17 по вул. Маршала Чуйкова в м. Запоріжжі, укладений ТОВ Житлобуд-сервіс, в особі на той час директора [PERSON] та [PERSON] також не можна вважати законними. Згідно ордеру №107 від 11.04.2007р. та протоколу спільної наради ТОВ Житлобуд-сервіс і домового комітету №3/7 від 11.04.2007р. про надання сімї [PERSON] спірної кімнати незаконно вважати, що сімї [PERSON] було правомірно надано кімнату №107 в будинку №17 по вул. Маршала Чуйкова в м. Запоріжжі, оскільки ні ТОВ Житлобуд-сервіс, ні домовий комітет не мали права вирішувати питання про розпорядження житловим фондом, який належав державі в особі Регіонального фонду державного майна в Україні. Згідно діючого законодавства, ордер на житло повинен видаватися лише на вільну житлову площу. При розгляді справи було встановлено, що кімната була звільнена незаконно, без рішення суду відносно [PERSON] та [PERSON], а тому ордер на сімю [PERSON] не може вважатися законним, оскільки він був виданий на фактично зайняту квартиру. Крім того [PERSON] та [PERSON] в трудових відносинах з ТОВ Житлобуд-сервіс не перебували. Судом встановлено, що ТОВ Житлобуд-сервіс був орендарем, а цілісний майновий комплекс, а саме: девятиповерхова будівля гуртожитку по вул. Маршала Чуйкова в м. Запоріжжі, у нього був тільки на обслуговуванні та належному утриманні. Будь-які права користування житловими приміщеннями гуртожитку орендарем, договором не передбачено, тому ТОВ Житлобуд-сервіс не мав права укладати договір найму житла з [PERSON] Крім того, згідно ст. 42 ЖК України, житлові приміщення надаються тільки громадянам, які знаходяться на обліку осіб, які потребують покращення житлових умов, але крім осіб, які мають право на позачергове право (ст.46), якщо звільнилось не ізольоване житлове приміщення (ст.54 ч.1,2), якщо були лишки житлової площі і вирішувалось питання про надання житлової площі меншого розміру (ст. 90 ч.1), якщо проводився капітальний ремонт на час його проведення (ст.101 ч.6), якщо в звязку з капітальним ремонтом не можливо зберегти відремонтоване приміщення чи його розмір значно зменшився (ст.102), якщо розглядалось питання про виселення в звязку з наданням іншого приміщення в звязку з відселенням (ст.110) та в звязку з виселенням після закінчення трудових відносин з підприємством (ст.114 ч.1) та в інших випадках, передбачених законодавством України. Ніяких зазначених обставин у сімї [PERSON] не було. Виходячи зі змісту ст.759 ЦК України, договір оренди відрізняється від інших договорів тими особливостями, що наймач отримує майно не у власність, а лише в тимчасове користування. Оскільки наймач є лише тимчасовим користувачем майна, із закінченням строку договору оренди він повинен повернути взяте в найом майно та всі тимчасові розпорядження майном також повернути у первісний стан. Відповідно до ст.774 ЦК України, передання наймачем речей у користування іншій особі (піднайом) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строк договору найму. З наданих позивачкою [PERSON] доказів не вбачається, ніяких погоджень з орендарем ТОВ Житлобуд-сервіс відносно надання сімї [PERSON] кімнати №107 в будинку №17 по вул. Маршала Чуйкова в м. Запоріжжі. Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2008р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29.05.2008р., в задоволені позову ТОВ Житлобуд-сервіс відмовлено, а зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] задоволено. Визнані недійсними ордер №107 від 11.04.2007р., виданий на імя [PERSON], та договір найму жилого приміщення №107 в будинку №17 по вул. Маршала Чуйкова в м. Запоріжжі. Зобовязано відділ міграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ЗМУ УМВС в Запорізькій області анулювати реєстрацію [PERSON] та [PERSON] за адресою: м. Запоріжжя, вул. Маршала Чуйкова,17, блок №107. Зобовязано відділ міграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ЗМУ УМВС в Запорізькій області відновити реєстрацію [PERSON], та [PERSON] за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Маршала Чуйкова,17, блок №107. Зазначені рішення районного суду та апеляційного суду були виконані, оскільки на той час їх ніхто не змінював. Позивачі [PERSON], [PERSON] були зняті з реєстрації за адресою: м. Запоріжжя, вул. Маршала Чуйкова, 7, блок №107. На теперішній час наявність в паспортах [PERSON] та [PERSON] реєстрації за зазначеною адресою повязано лише з тим, що вони не надавали свої паспорти для зняття з реєстрації. [PERSON], [PERSON] були зареєстровані за адресою: [INFO], блок №107, що також підтверджується картками їх реєстрації КП ВРЕЖО №9. З 2007р. позивачі [PERSON] та [PERSON] за картками обліку КП ВРЕЖО №9 не зареєстровані і не мешкають по вул. Маршала Чуйкова,17 блок №107 в м. Запоріжжі. Зазначені обставини позивачі не заперечували при судовому розгляді справи, та зазначали про них в уточненій позовній заяві, а саме, що вони мешкали за спірною адресою тільки по 2007рік, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя було ухвалено 14.03.2008р. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради №513 від 28.10.2010р. Про затвердження актів приймання-передачі з державної власності до комунальної власності житлових будинків по вул. Скворцова,2, вул. Лахтінський,10-а, вул. Маршала Чуйкова,17 та гуртожитку по вул. 40 років Рад.України,37 були внесені зміни до обліку майна комунальної власності м. Запоріжжя. Було оформлено право комунальної власності на будинок №17 по вул. Маршала Чуйкова в м. Запоріжжі. Згідно довідки ОП ЗМБТІ, проведена реєстрація про прийняття житлового фонду будинку №17 по вул. Маршала Чуйкова в м. Запоріжжі за територіальною громадою м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради та видано свідоцтво на право власності. При прийманні передачі спірної квартири ніяких заборон, заяв чи інших документів, які б свідчили про спори відносно вище зазначеної квартири не надходили. Згідно списків осіб, які мешкали в будинку №17 по вул. Маршала Чуйкова в м. Запоріжжі, сімя [PERSON] не значилась. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], згідно рішення Запорізького міськвиконкому №555/1 від 22.12.2011р., виданий ордер №2 від 10.01.2012р. на квартиру [ADDRESS]. Проведена відповідна реєстрація [PERSON] та [PERSON]Л в спірній квартирі. Тому суд вважає, що позов ТОВ Житолобуд-сервіс не може бути задоволений, також з тих підстав, що закінчений договір оренди на будинок №17 по вул. Маршала Чуйкова в м. Запоріжжі, який сплив ще в 2009р. Крім того, нормами ч.2 ст.30 ЦПК України, передбачено хто може бути позивачем та відповідачем у цивільному спорі. Згідно цієї норми закону ТОВ Житлобуд-сервіс не може бути позивачем, оскільки на час розгляду справи закінчився строк оренди будинку №17 по вул. Маршала Чуйкова в м. Запоріжжі (з 2009р.), а також змінився його власник це територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, якій видано свідоцтво про право власності та проведена відповідна реєстрація в ОП ЗМБТІ. Представник відповідача, в судовому засіданні зазначив, що повністю визнає право [PERSON] та [PERSON] на спірну квартиру, ініціювати позов про їх виселення не збирається. Позивачі [PERSON], [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не зареєстровані, не мешкають, а тому жодних законних прав на виселення [PERSON], [PERSON] не мають. Їх позовні вимоги викладені не конкретизовано, та належним чином не обґрунтовані. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачі не надали суду доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, їх докази суд вважає не належними щодо предмету доказування, та спростовуються запереченнями відповідачів. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в своєму позові просили виселити [PERSON] та [PERSON], не зазначаючи з наданням чи без надання житлового приміщення, та надання їм іншого житлового приміщення для проживання не конкретизуючи яке саме житлове приміщення, пославшись лише на надання іншого житлового приміщення придатного для житла. Тому зазначені ними уточнені позовні вимоги не можуть бути задоволені. У відповідності до ст.88 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідачів судові витрати понесені позивачами при розгляді справи.

Outcome: dismissed