Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на самочинне будівництво - нежитлові будівлі у вигляді корівників, розмірами «72,8» * «21,4» м., загальна площа якого складає «1710,4 кв.м. та « 100» * «12,8» м., загальна площа якого складає «1280» кв.м., які були збудовані ним самовільно на земельній ділянці на території Танюшівської сільської ради, що була йому відведена на підставі договору оренди. Нежитлові приміщення відповідають санітарним нормам, будівництво завершене та придатне до експлуатації. Сторони в судове засідання не зявилися. Від позивача надійшла до суду заява про розгляд справи без його участі, на заявлених позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача надала заяву про розгляд справи без її участі, просить справу розглянути з урахуванням вимог ст. 376 ЦК України та ст.. 213 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до договору оренди земельної ділянки зареєстрованому відділом Держкомзему у Новопсковському районі від 24.05.2012 року за № 442330004001381 позивачу була надана в користування земельна ділянка загальною площею 1,5430 га. під господарськими будівлями та дворами, строком на 1 рік. Позивачем на вказаній земельній ділянці самовільно були збудовані нежитлові приміщення-корівники розмірами «72,8» * «21,4» м., загальна площа якого складає «1710,4 кв.м. та « 100» * «12,8» м., загальна площа якого складає «1280» кв.м. Оскільки нежитлові приміщення були збудовані на земельній ділянці, яка позивачу була відведена для користування на підставі договору оренд, а не для будівництва, у звязку з чим у чинність ч.1 ст. 376 ЦК України споруда вважається самочинним будівництвом. Статтею 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, установлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлю або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача споруди переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Отже, законодавством визначено, що з виникненням права власності на будівлю чи споруду до власника переходить право власності на частину земельної ділянки, на якій розташована належна йому на праві власності будівля чи споруда. Частинами 1,2 ст. 125 ЗК України, встановлено, що право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності та право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди та його державної реєстрації. Статтею 126 ЗК України, передбачено, що право власності на земельну ділянку й право постійного користування земельною ділянкою посвідчуються державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. У відповідності до ч.3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Вивчивши матеріали справи, беручи до уваги, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, про що ним надано заяву та визнання позову не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, та беручи до уваги, що відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України за власником (користувачем) земельної ділянки суд може визнати право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб, і [PERSON] є користувачем земельної ділянки, та визнання права власності на самочинно збудоване ним майно не порушує права інших осіб. Враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони законні, обґрунтовані, доказово підтверджені матеріалами справи й не спростовані відповідачем. На підставі вищевикладеного

Outcome: approved