Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та Золотоніського професійного ліцею про поновлення строку звернення до суду, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди . Свої вимоги позивачка мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала у трудових відносинах з 1989 року. За період роботи у Золотоніському професійному ліцеї на різних посадах мала професійний зріст, так як до роботи відносилась сумлінно, стягнень за порушення трудового законодавства не мала, а навпаки - мала грамоти від адміністрації ліцею за сумлінну працю та похвальні публікації в газетах . Але відповідач до неї проявив упередженість щодо неналежного виконання посадових обовязків. Так, в 2011 році їй було безпідставно встановлено нижчу кваліфікаційну категорію, зі спеціаліста вищої категорії на спеціаліста першої категорії, постійно на неї здійснювався моральний тиск. Метою усіх цих дій було звільнення її з роботи та передачу її навчальних годин іншому викладачеві. Нарешті наказом Золотоніського професійного ліцею від 26.10.2011 року за № 140-КР вона була звільнена з посади викладача ліцею з 26.10.2011 року у звязку з неодноразовим порушенням трудової дисципліни та згідно ст.41 п.3 КЗпПУ у звязку з вчиненням аморального проступку не сумісного з продовженням роботи. Позивачка вважає наказ відповідача про її звільнення незаконним, оскільки після звільнення вона дізналася, що ніби то допускала порушення трудової дисципліни. Крім того, вважає, що її звільнення - це спланована акція відповідача - знайти підстави для її звільнення. В наказі не наведені жодні факти, коли саме і як були допущені нею порушення. Вона ніколи не писала пояснень щодо порушення нею трудового порядку. Вважає, що наказ та всі підстави звільнення її з роботи були сфальсифіковані. 25.10.2011 року, по закінченню навчання з учнями І-го курсу групи № 5, вона попросила учнів залишитися прибрати приміщення класу. В ході прибирання, дві учениці, а саме [PERSON] та [PERSON], висловлювалися, що деякі майстри ведуть себе не належним чином по відношенню до учнів. Тому вона й втрутилася в розмову, і повідомила їм, що люди мають різні погляди на життя, мають свій характер, а тому пендючаться. Ніяких грубих та некоректних слів з її сторони не було. А 26.10.2011 року, коли вона прийшла на роботу, то їй секретар канцелярії - [PERSON] запропонувала ознайомитися з наказом від 25.10.2011 року про її відсторонення від роботи, але вона відмовилася його підписувати. 26.10.2011 року вона була запрошена на засідання професійного комітету, де й було прийнято рішення про надання згоди адміністрації на її звільнення з роботи за ст.4 п.3 КЗпПУ. В протоколі засідання комітету, виступаючі не навели ніяких фактів часу, місця, порушення нею трудової дисципліни, чи аморальності. Вважає, що звільнення її з роботи є незаконним, тому з метою захисту своїх конституційних прав просить суд поновити їй строк звернення до суду з даним позовом , скасувати наказ № 140-КР від 26.10.2011 року Золотоніського професійного ліцею про звільнення з роботи, поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, яку вона оцінює в 3 000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні повністю заперечив проти позову, наголосив, що позивачці [PERSON] не місце в навчальному закладі, оскільки її поведінка суперечить загальноприйнятим нормам моралі та є несумісним з виконанням обовязків педагога та підриває авторитет навчального закладу, знижує його рейтинг. Заперечив факт будь-якої упередженості щодо позивачки, повідомив суду, що якби мав намір її звільнити , то міг зробити це ще в 2008 році, коли була написана перша заява ученицею [PERSON], але мав надію, що педагог зрозуміє , дасть правильну оцінку своїм діям та цього не сталося. Навпаки, позивачка взагалі перестала себе контролювати та вчинила такі дії, які несумісні з професією педагога. Представники професійного ліцею за дорученням [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнали , повністю його заперечили та вважають , що така поведінка позивачки несумісна з професією педагога, в ліцеї навчається діти, більшість, з тих родин, де неналежна увага їм приділяється з боку батьків, тому на плечі педагогів лягає обовязок прививати цим дітям любов, повагу, давати душевне тепло, а відповідачка, натомість, зневажливо ставиться до учнів, дозволила собі їх принижувати на вживати на уроках нецензурну лексику , дані факти мали місце 21 та 24 жовтня 2011 року , про що в матеріалах справи є пояснення учениць [PERSON] та [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків , вивчивши та оцінивши докази, зібрані в матеріалах справи , приходить до висновку, що дії адміністрації Золотоніського професійного ліцею є такими , що відповідають чинному трудовому законодавству України , а тому позивачці необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалюючи рішення суд виходить з наступного. Позивачка по справі [PERSON] дійсно працювала в Золотоніському професійному ліцеї з 1989 року по день звільнення, 26.10.2011 року . 25.10.2011 року наказом по Золотоніському професійному ліцею за № 265 [PERSON] було відсторонено від виконання посадових обовязків викладача, остання відмовилася від ознайомлення з наказом та надання пояснень, про що свідчить акт працівників Золотоніського професійного ліцею від 25.10.2011 року. 25.10.2011 року в ліцеї було створено комісію для проведення службового розслідування, яким було підтверджено факти викладені в доповідних записках учениць групи № 5 . 26.10.2011 року відбулося засідання профспілкового комітету Золотоніського професійного ліцею з розгляду подання адміністрації про надання згоди на звільнення викладача [PERSON] , на яке позивачка була запрошена під розписку, що стверджується матеріалами справи а.с. 27 том 1. Наказом № 140-КР від 26.10.2011 року - [PERSON] звільнена від виконання обовязків згідно ст. 41 п.3 КЗпП України, в звязку з вчиненням аморального проступку , несумісного з продовженням даної роботи , про що свідчить копія трудової книжки, що приєднана до матеріалів справи , запис № 22 (а.с. 66 том 1). Суд не приймає до уваги тверджень позивачки та її представника про те, що її звільнення повязане також з порушенням трудової дисципліни, оскільки в трудовій книжці чітко викладено підставу звільнення - п.3 ст. 41 КЗпП України та причину звільнення - взвязку з вчиненням аморального проступку , несумісного з продовженням даної роботи. Що стосується змісту наказу № 140-КР від 26.10.2011 року , яким звільнено позивачку з займаної посади, де зазначено, що [PERSON] звільнено в звязку з неодноразовим порушенням трудової дисципліни та згідно ст. 41 п.3 КЗпП України, в звязку з вчиненням аморального проступку , несумісного з продовженням даної роботи, то суд приходить до висновку, що адміністрація ліцею в поняття порушення трудової дисципліни включає вчинення аморального проступку , несумісного з продовженням даної роботи, а підстава звільнення при цьому одна - ст. 41 п.3 КЗпП України. Відповідно до п.3 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. Пленум Верховного Суду України в п.28 постанови № 9 від 06.11.1992 року Про практику розгляду судами трудових споріврозяснив , що з підстав вчинення аморального проступку , несумісного з продовженням даної роботи можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обовязків, так і не повязаних з ними (вчинення проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, звільнення позивачки проведено не лише внаслідок загальної оцінки її поведінки, не підтвердженої конкретними фактами , а за вчинення конкретних аморальних проступків, які мали місце 21 та 24 жовтня 2011 року , що стверджується доповідними записками учениці групи №5 [PERSON] ( а.с. 36, том 1), та доповідною запискою учениці групи №5 [PERSON] ( а.с. 29-30, том 1 ), які дали суду аналогічні показання в судовому засіданні . Суд також критично оцінює пояснення позивачки [PERSON] , що учениці [INFO], оскільки відповідно до журналу обліку відвідування занять ці учениці - присутні (позивачка в судовому засіданні особисто ствердила, що згідно з журналом обліку відвідування занять [PERSON] та [PERSON] значаться як присутні). Підставою для звільнення згідно з п.3 ст.41 КЗпП України може бути не будь-який аморальний проступок, а такий, що несумісний із продовженням даної роботи. Трудове законодавство не дає поняття аморального проступку. Поняття аморального співвідноситься з антигромадським як частина до цілого. Навіть тоді, коли йдеться про порушення етичних норм, оскільки і при цьому порушується моральна потреба діяти відповідно до встановлених правил. Тому аморальним проступком слід вважати винні дії чи бездіяльність, що порушують моральні норми, що притаманні даному суспільству, і суперечать змісту трудової функції працівника, і тим самим дискредитують виховні, службові повноваження певного кола людей. Відповідно до вимог ч.1 ст.21 Закону України Про позашкільну освіту, ст.56 Закону України Про освіту, Статуту профспілки працівників Золотоніського професійного ліцею педагогічним працівником позашкільного навчального закладу повинна бути особа з високими моральними якостями, яка має вищу педагогічну або іншу фахову освіту, належний рівень професійної підготовки, здійснює педагогічну діяльність, забезпечує результативність та якість своєї роботи, фізичний та психічний стан здоров'я якої дозволяє виконувати професійні обов'язки в позашкільних навчальних закладах. Педагогічним працівником позашкільного навчального закладу може бути також народний умілець з високими моральними якостями за умови забезпечення належної результативності навчально-виховного процесу. Суд вважає, що нецензурна лайка, погрози в адресу учнів є аморальною поведінкою, а така поведінка не відповідає моральним засадам суспільства, правилам етики викладачів, та можливості подальшого продовження викладацької діяльності. Доводи позивача про те, що її звільнення та передача її навчальних годин іншому працівнику є метою відповідача, суд не бере до уваги, вважаючи, що позивачка вибрала такий спосіб захисту. Відповідно до ст.43 КЗпП України звільнення з підстав передбачених п.3 ст.41 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Розірвання трудового договору з ініціативи власника без попередньої згоди профспілкового органу допускається в силу ст.43-1 КЗпП України з працівником, який не є членом профспілки, що діє в установі. Відповідно до протоколу №14 від 26.10.2012 року засідання профспілкового комітету професійного ліцею - розглянуто клопотання адміністрації ліцею про надання згоди на предмет звільнення від займаної посади викладача спецдисциплін [PERSON] за ст. 4 п. 3 КЗпП України взвязку з вчиненням нею аморального проступку , несумісного з продовженням даної роботи ; ухвалено : одноголосним таємним голосуванням прийнято рішення - надати згоду адміністрації ліцею на звільнення викладача спецдисциплін [PERSON] за ст. 4 п. 3 КЗпП України взвязку з вчиненням нею аморального проступку , несумісного з продовженням даної роботи . Представник позивачки в судовому засіданні ствердив, що судом не може бути врахований той факт, що має місце згода профспілкового комітету на звільнення , оскільки він надав згоду на звільнення позивачки за ст. 4 п. 3 КЗпП України. Суд критично оцінює такі твердження представника позивачки, оскільки , як вбачається з протоколу №14 від 26.10.2012 року засідання профспілкового комітету професійного ліцею , предметом розгляду на засіданні профспілкового комітету питання аморальної поведінки і згоду профспілковий комітет надав на звільнення саме за вчинення гр. [PERSON] аморального проступку , невірне зазначення статті КЗпПУ суд розцінює як звичайну описку та відсутність юридичної освіти у членів профспілкового комітету. Ухвалюючи рішення , суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON], які вона надала в судовому засіданні під час повторного допиту , оскільки не виключає можливості здійснення на неї тиску поза межами судового засідання. Згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що при звільненні позивачки із займаної посади її трудові права адміністрацією Золотоніського професійного ліцею порушені не були, тому позовні вимоги [PERSON] про поновлення на роботі задоволенню не підлягають . Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки судом встановлено, що при звільненні позивачки відповідно до п.3 ст.41 КЗпП України відповідачем не були порушенні її права, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 235 КЗпП України не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки вона є похідною від вимоги про поновлення на роботі. Позивачка в заяві про внесення змін і розширення підстав , якими обґрунтовуються позовні вимоги, просить суд поновити їй строк звернення до суду і вважати , що перебіг строку розпочався після отримання нею наказу про звільнення з роботи, тобто з 09.11.2011 року. З копії наказу № 140-КР від 26.10.2011 року , що знаходиться на а.с. 28 том 1 вбачається, що [PERSON] дійсно копію наказу отримала 09.11.2011 року , про що в ньому особисто зробила відмітку, тому суд рахує за необхідне поновити їй строк звернення до суду .

Outcome: dismissed