Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-10 00:00:00

Позивач стверджує, що згідно рішення Данилівської сільської ради Васильківського району, Київської області ІІ сесії 5 скликання №2556 від 20 березня 2009 року вона є власницею земельної ділянки площею 0,0693 га, що розташована по вул. Дубовій, 17 в с. Данилівка, надана для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Данилівської сільської ради Васильківського району, Київської області №4035 від 20 серпня 2010 року цільове призначення вищезазначеної земельної ділянки було змінено для будівництва та обслуговування житлового будинку. Як стверджує позивач, на початку 2010 року її зять [PERSON] без її згоди дозволив відповідачу [PERSON] завезти на земельну ділянку для зберігання будівельні матеріали. Зі слів позивача, вона на початку 2011 року дізналася, що відповідач на її земельній ділянці побудував стаціонарні приміщення, отримав технічний паспорт та займається вирощуванням грибів, не маючи при цьому відповідних дозволів. За твердженням позивача, остання неодноразово пропонувала відповідачу демонтувати незаконно збудовану споруду та звільнити земельну ділянку, що їй належить, однак відповідачем їй було відмовлено, тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. В судовому засідання позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила. Спір виник внаслідок того, що позивач вважає, що оскільки вона є власником земельної ділянки на якій відповідач без дозволу позивача самовільно побудував будівлю, то відповідач порушив права позивача. Тому позивач просить суд визнати зазначену споруду самочинним будівництвом та зобовязати відповідача знести її. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №704044, позивачка на підставі рішення Данилівської сільської ради 11 сесії 5 скликання №2556 від 20.03.2009 року, є власником земельної ділянки площею 0,0693 га, що розташована да адресою Київська область, Васильківський район, с. Данилівка, вулиця Дубова для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Данилівської сільської ради Васильківського району, Київської області №4035 від 20 серпня 2010 року цільове призначення вищезазначеної земельної ділянки було змінено для будівництва та обслуговування житлового будинку. Згідно технічного паспорту на житловий будинок №17 по вул. Дубовій в с. Данилівка Васильківського району Київської області, [PERSON] зазначена, як власник вказаного будинку. Довідкою №777 від 25 червня 2012 року виданою виконкомом Данилівської сільської ради Київської області, підтверджено те, що [PERSON] дійсно має земельну ділянку в с. Данилівка Васильківського району Київської області по вул. Дубова,17, згідно державного акту серії ЯК №704044, площею 0,0693 га, і на даній земельній ділянці побудована споруда. Відповідно до листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області № 7/10-938 від 16.10.2011 року дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва будь-яких обєктів для переробки чи реалізації продуктів харчування, а саме на вирощування грибів з метою їх реалізації в торгівельних мережах, установку відповідного обладнання по вул. Дубова,17 в с. Данилівка Васильківського району, Київської області не видавався. Згідно листа державного закладу «Васильківською районною санітарно-епідеміологічною станцією»№1622 від 17.10.2011 року дозвіл на вирощування грибів за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Данилівка, вул. Дубова,17, не видавався. Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не булла відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Відповідачем не надано суду доказів того, що будівництво ним приміщень на земельній ділянці позивача здійснено з на земельній ділянці, що була відведена відповідачеві, який здійснює будівництво; або відведена для цієї мети; або з відповідним документом, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту. Отже, збудовані відповідачем приміщення на земельній ділянці позивача є самочинним будівництвом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6, передбачено, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути предявлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК України. Оскільки позивач є власником земельної ділянки, на якій розміщено самочинне будівництво, і розміщення вказаного обєкту очевидно перешкоджає позивачу здійснювати свої права відносно земельної ділянки, що належить позивачу на праві приватної власності, то позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати в сумі 107,30 грн. покладаються на відповідача.

Outcome: approved