Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-24 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~[PERSON] звернулася в суд з вказаним позовом, стверджуючи, що відповідач незаконно притягнув її до дисциплінарної відповідальності за наказом від 16 травня 2011 року №89-Л п.1, порушивши передбачений законодавством порядок; незаконно звільнив її з посади бухгалтера з розрахунку квартплати комунального підприємства «Міське управління комунального господарства м.Іллічівська» за наказом від 27 липня 2012 року №141-Л п.4 за прогул, який вона не допускала. Внаслідок протиправних дій відповідача їй завдано моральні страждання, так як порушилися нормальні життєві звязки, погіршився стан здоровя, привело до нервового потрясіння що заважає спілкування з рідними, спонукає вживати додаткових зусиль для організації свого життя. Просить поновити строк оскарження наказу від 16 травня 2011 року №89-Л п.1, посилаючись на те, що дізналася про його існування тільки 01 серпня 2012 року. Просить за уточненим позовом визнати протиправним та скасувати вказані накази;\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~поновити її на посаді бухгалтера з розрахунку квартплати комунального підприємства «Міське управління комунального господарства м.Іллічівська»; визнати недійсним запис №6 в її трудовій книжці про її звільнення з вказаної посади; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 липня 2012 року по час прийняття рішення по справі, на відшкодування моральної шкоди 3000,00грн.; допустити негайне виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць. [PERSON] та її представник, [PERSON], в судовому засіданні підтримали позов. Вважають незаконним звільнення позивачки у звязку з тим, що це було проведено без отримання згоди профспілки та без законних на це підстав. Прогулу вона не допускала, а документи, які стали підставою її звільнення є фальсифікованими. Представник відповідача, [PERSON], в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. Оригінали заяв громадян які скаржилися на [PERSON] в частині її нібито відсутності на роботі 27 липня 2013 року суду не надав, посилаючись на те, що вони втрачені. Начальник Управління [PERSON], третя особа по справі, в судове засідання не прибув, про дату та час якого повідомлявся у встановленому порядку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді бухгалтера з розрахунку квартплати комунального підприємства «Міське управління комунального господарства м.Іллічівська» з 01 лютого 2011 року (т.1,а.с.38). Наказом Управління від 16 травня 2011 року №89-Л п.1 [PERSON] притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за неналежне виконання своїх службових обовязків (т.1,а.с.121). З матеріалів справи вбачається, що позивачка не була ознайомлена з наказом Управління від 16 травня 2011 року №89-Л п.1, відповідачем не виконано передбачені ст.149 КЗпП України вимоги зажадати від [PERSON] письмових пояснень до видання наказу. Відповідачем не доведено, що [PERSON] було відомо про наявність цього наказу, у звязку з чим підлягає поновленню позивачці строк звернення на його оскарження, а наказ, в частині притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності судом визнається протиправним та підлягає скасуванню. [PERSON] звільнена з посади наказом Управління від 27 липня 2012 року №141-Л п.4 за прогул відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України. В трудовій книжці позивачки АХ №112489 внесено запис №6 від 27 липня 2012 року про її звільнення за ст.40 п.4 (прогул без поважної причини) на підставі наказу від 27 липня 2012 року №141-Л (т.1,а.с.7). За актом складеним начальником ЖЕД №5 [PERSON], паспортистом ЖЕД №5 [PERSON] та начальником відділу кадрів Управління [PERSON] вбачається, що [PERSON] була відсутня на робочому місті 27 липня 2012 року з 8.30 до 12.00 годин та в 14.00 годин вона відмовилась від надання пояснень (т.1,а.с.47). В той же день [PERSON] звернулася до начальника Управління [PERSON] з доповідною про прогул [PERSON] (т.1,а.с.46). За актом складеним [PERSON], [PERSON] та начальником відділу кадрів Управління [PERSON] 27 липня 2012 року о 16.40 годин вони намагалися вручити [PERSON] на дому наказ про її звільнення та трудову книжку, але не застали ту вдома (т.1,а.с.48). Начальник Управління [PERSON] в той же день звернувся до голови профкому Управління для отримання згоди на звільнення [PERSON], при цьому посилаючись на наявність акту про проведення перевірки за місцем її проживання та до отримання відповідної згоди видано наказ про звільнення позивачки в порушення ст.43 КЗпП України, але в наказі вказано, що таку згоду отримано (т.1,а.с.6,40). Доказів повідомлення [PERSON] про проведення засідання профкому Управління з питань розгляду подання керівництва суду не надано. Згоду на звільнення позивачки надано профкомом Управління на своєму другому засідання - 30 липня 2012 року, не отримавши підтвердження, що [PERSON] відомо про дату та час його проведення(т.1,а.с.43,44). Свідок [PERSON], начальник ЖЕД №5, в судовому засіданні пояснила, що особисто перевіряла наявність [PERSON] на робочому місті, куди та прибула в той день тільки в 14.00 годин та відмовилася пояснити причини відсутності. Декілька громадян зверталися до неї зі скаргами на відсутність [PERSON], скарги вона ([PERSON]В.) отримувала від них особисто та вимушена була робити відповідні відмітки у абонентських книжках, зокрема на вимогу [PERSON]. За письмовою заявою [PERSON] до [PERSON] від 27 липня 2012 року вказується, що [PERSON] була відсутня на роботі, але за довідкою Державної прикордонної служби України вбачається, що [PERSON] в період з 24 квітня до 03 вересня 2012 року знаходився за кордоном, що свідчить про неправдивість тверджень [PERSON] та її намаганням фальсифікувати докази потрібні для звільнення позивачки (т.1,а.с.197,т.2,а.с.25). Свідок [PERSON], начальник відділу кадрів Управління, в судовому засіданні пояснила, що за участю [PERSON] вона встановила відсутність [PERSON] на роботі, особисто від [PERSON] пояснення не отримувала та не пропонувала їй це зробити, наказ про звільнення було прийнято після отримання згоди від профкому Управління. Всією організацією звільнення [PERSON] керувала начальник юридичної служби Управління [PERSON], а вона тільки виконувала її вказівки. Пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] спростовуються поясненнями свідків - працівників ЖЕД №5 наданими в судовому засіданні: свідок [PERSON], паспортист, пояснила, що їй невідомо чи була [PERSON] в той день до обіду на роботі, але акт про її відсутність вдома та на роботі вона підписала на прохання [PERSON]; свідки [PERSON] - майстер ЖЕД №5, [PERSON] - заступник начальника ЖЕД №5, пояснили, що 27 липня 2012 року з 8.00 до 11.50 годин [PERSON] була присутня на роботі, а [PERSON] відсутня; крім того, [PERSON], [PERSON] - заступник начальника Управління, [PERSON] - начальник юридичної служби Управління, здійснювали тиск на [PERSON] що б вона підписала акт про нібито відсутність [PERSON] в той день на роботі, погрожуючи звільненням; свідок [PERSON], економіст Управління, в судовому засіданні пояснила, що на прохання голови профкому виконувала його обовязки; [PERSON] на засідання профкому викликало керівництво Управління, відомостей про її повідомлення у профкому не було, але згоду на звільнення дали 30 липня 2012 року. Допущенні порушення трудового законодавства при звільненні [PERSON] встановлені також в ході перевірки Територіальною державною інспекцією з питань праці в Одеській області (т.1,а.с.176-177). Неправомірність дій [PERSON], як члену профкому Управління встановлені Одеською обласною організацією профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої просмисловості, побутового обслуговування населення України (т.1,а.с.252) Згідно ст.ст.10, 27, 60 ЦПК України сторони, яки приймають участь у справі, користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні належні докази того, що [PERSON] була відсутня на робочому місті 27 липня 2012 року з 8.00 до 11.45 годин та як наслідок цього - її прогул не доведений. Матеріалами справи безтеменно доведено, що [PERSON] у вказаний період знаходилася на робочому місці, прогулу не допускала. При цьому судом критично оцінюються пояснення [PERSON] та [PERSON], оцінюючі як такі, що не відповідають дійсності в цієї частині. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За розрахунком Управління та врахування коефіцієнту підвищення посадового окладу в серпні 2012 року середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 182,05грн. (т.1,а.с.206). Середній заробіток [PERSON] за час вимушеного прогулу складає - 22210,10грн. (182,05грн.* 122дн.). Суд приходить до висновку, що звільнення позивачки відбулося з грубими порушеннями норм діючого законодавства, її вимоги в частині скасування наказу, поновлення її на посаді, визнання недійсним запису №6 в її трудовій книжці про її звільнення з вказаної посади, стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, допущення негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць (ч.1 ст.367 ЦПК України). Розмір відшкодування моральної шкоди суд оцінює для позивача з врахуванням протиправних дій Управління, які порушують нормальні життєві звязки, спонукає вживати додаткових зусиль для організації свого життя, що безумовно приводить до душевних страждань позивачки (ст.2371 КЗпП України), та визначає цю шкоду в розмірі 1500,00грн.. Вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу [PERSON] відкликала. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст.ст.84,88 ЦПК України.

Outcome: partial