Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-30 00:00:00

У вересні 2012 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним вище позовом, в якому зазначала про те, що з 2003 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Разом з тим, сімейне життя у неї з [PERSON] не склалося. У них виявилися різні погляди на життя. Вони перестали розуміти один одного. Подружні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а їй самій здійснювати належне матеріальне утримання дитини тяжко. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, стягнути із [PERSON] аліменти на утримання їхнього з відповідачем малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав. Проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання їхнього з позивачем сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття не заперечував. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи й дослідивши зібрані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст.104, ст.110 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч.2 ст.112 того ж СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сімї державною полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], одружились 15 листопада 2003 року, про що виконкомом Требухівської сільської ради Броварського району Київської області зроблено актовий запис № 41. Після укладення шлюбу чоловіку присвоєно прізвище: [PERSON], дружині [PERSON] (а.с.6). В судовому засіданні встановлено, що продовжувати подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] не бажають, від застосування заходів щодо примирення відмовляються, збереження шлюбу суперечить їх інтересам. З огляду на викладене, суд, розяснивши особам, які беруть участь у справі, наслідки визнання позову, дійшов висновку про те, що оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, позивач переконаний, що подальше спільне життя є неможливим, то позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим. За змістом ч.2 ст.114, ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 12 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» у 2012 році установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня 1017 гривень, з 01 квітня 1037 гривень, з 01 липня 1044 гривні, з 01 жовтня 1060 гривень, з 01 грудня 1095 гривень, та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 01 січня 893 гривні, з 01 квітня 911 гривень, з 01 липня 917 гривень, з 01 жовтня 930 гривень, з 01 грудня 961 гривня, дітей віком від 6 до 18 років, з 01 січня 1112 гривень, з 01 квітня 1134 гривні, з 01 липня 1144 гривні, з 01 жовтня 1161 гривня, з - 01 грудня 1197 гривень. З копії свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що він народився 17 жовтня 2005 року в селі Требухів Броварського району Київської області, про що в Книзі реєстрації народжень виконкомом Требухівської сільської ради Броварського району Київської області 07 листопада 2005 року зроблено відповідний запис за № 38. Батько [PERSON]. Мати [PERSON] (а.с.7). Дитина проживає із матірю [PERSON] Відповідач [PERSON] допомогу [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], не надає. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи стан здоровя й матеріальне становище платника аліментів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню й з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їхньої дитини у розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з дня предявлення позивачем до суду позову, а саме із 26 вересня 2012 року. Згідно із ст.367 СК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. Суд приходить до висновку про необхідність допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача аліментів на [PERSON], [INFO], за один місяць.

Outcome: approved