Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-05 00:00:00

У червні 2009 року позивач звернувся з позовом до суду, в якому з урахуванням змінених позовних вимог просив суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] суму боргу за договорами позики, оформлених розписками від 26 вересня 2007 року та від 30 липня 2008 р. у загальному розмірі 120000,00 дол. США, а також стягнути з відповідачів солідарно заборгованість з відсотків річних у зв'язку з неповерненням коштів за договорами позики за період з 01 січня 2009 року по 02 серпня 2011 року (день підписання позивачем уточненого позову), що становить 944 дні, тобто 9310,68 дол.США. Посилався на те, що 26 вересня 2007 року на прохання відповідача [PERSON] передав йому 20 тис. дол. США з умовою їх повернення не пізніше одного місяця від дня вимоги, а 30 липня 2008 р. на прохання відповідача [PERSON] передав йому 100 тис. дол. США з умовою повернення не пізніше двох місяців з дня пред'явлення вимоги. Вказане було оформлено власноручно написаними розписками [PERSON] У вересні 2008 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення позики, але останній позичену суму повертати відмовився, посилаючись на скрутне матеріальне становище своєї сім'ї та неможливість повернення коштів. Всупереч його неодноразовим вимогам відповідач [PERSON] від погашення боргу ухиляється, за вказаний час яка-небудь сума добровільно або у примусовому порядку позивачу не погашена. Вказує, що отримані у борг кошти є спільно набутим майном відповідачів, які на час отримання коштів проживали однією сім'єю та перебували у шлюбі, й були використані ними в спільних інтересах сім'ї, що визначає їх солідарний обов'язок повернення боргу та за іншими вимогами. Відповідач [PERSON] визнав позов частково, вказав, що суму боргу він отримував відповідно до вказаних позивачем розписок, однак отримав суму у меншому розмірі, оскільки отримав кошти у національній валюті гривні. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала, вказала, що їй про отримані кошти за договорами позики нічого не відомо, нести відповідальність за дії [PERSON] вона не повинна, оскільки стороною договору вона не була, отримані кошти використані відповідачем на власний бізнес. Справа розглядалася судами неодноразово. Відповідач [PERSON] пред'являв зустрічний позов й просив суд визнати договори позики недійсними, посилаючись на їх укладення внаслідок впливу тяжкої обставини, до якої він відносить вірогідне банкрутство його бізнесу, посилався на ст.233 ЦК України. Відповідачка [PERSON] пред'явила до позивача та [PERSON] позов про визнання недійсними договорів позики, прийнятий судом до спільного розгляду, в якому вказала, що договори на 120 тисяч доларів виходять за межі дрібних побутових; порушують її майнові права, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 65 СК України на укладення договору стосовно цінного майна повинна бути її письмова згода. З підстав порушення ч. 1 ст. 203 ЦК України просила суд визнати їх недійсними за відсутності її згоди на укладення цих договорів. Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2011 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2010 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 8 грудня 2010 року в частині задоволення позову [PERSON] скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Суд касаційної інстанції вказав на необхідність перевірити належним чином заперечення відповідачів, що майно, яке ними набуто під час перебування у шлюбі, придбано до укладення спірних договорів, а кошти, які отримав [PERSON], останній використав для підприємницької діяльності, а також заперечення [PERSON], який вказував, що частково повернув борг, розрахувавшись з [PERSON] побутовою технікою та меблями. В частині зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання договорів недійсними судові рішення залишено без змін. У судовому засіданні сторони свої вимоги та заперечення підтримали. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Як встановлено судом та підтверджено відповідачем [PERSON] у судовому засіданні, ним власноручно були написані розписки про отримання від позивача коштів. Авторство розписок, оригінали яких знаходяться у матеріалах справи, та факт отримання грошей ним визнається. За змістом розписки, датованої ним 26 вересня 2007р., він отримав від позивача "эквивалент 20000 USD (двадцати тысяч долларов США)", які він зобов'язувався повернути на першу вимогу протягом місяця. За змістом розписки, датованої відповідачем [PERSON] 30 липня 2008 р., він отримав від позивача «100000 USD (эквивалент ста тысяч долларов США)», які зобов'язувався повернути на першу вимогу протягом двох місяців. Допитаний у судовому засіданні як свідок позивач [PERSON] пояснив, що його сім'я та сім'я [PERSON] тривалий час мали добрі відносини, й при зверненні до нього з проханням позичити кошти, він не відмовив. Кошти відповідачу [PERSON] передавалися у доларах США на прохання останнього, про що були складені відповідні розписки. Йому відомо, що сім'я відповідача з цього часу несла значні витрати, зокрема, виплатила кредит за квартири значної вартості, придбала земельну ділянку та побудувала на ньому житловий будинок, придбала коштовні автомобілі. Починаючи з вересня 2008 року позивач неодноразово пред'являв вимоги до [PERSON] про повернення боргу з огляду на потребу в коштах, відповідач факт одержання коштів не заперечує, однак від повернення коштів ухиляється, посилаючись на тяжке становище його бізнесу. Допитані у судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON] підтвердили, що їм відомий факт передачі позивачем коштів [PERSON] у доларах США в цілях стабільності суми позики. При цьому сам [PERSON], довірившись позичальнику, позичив [PERSON] на прохання [PERSON] кошти у іноземній валюті. Вказав, що ні з позивачем по справі, ні з ним особисто відповідач не розрахувався, тривалий час лише обіцяючи це зробити. З кінця 2008 року вони з позивачем [PERSON] неодноразово зустрічалися із [PERSON], якому пред'являли вимоги про повернення боргу. Приймаючи до уваги, що відповідач від повернення боргу ухилявся, [PERSON] пред'явив самостійний позов до боржника про стягнення суми в доларах США, яку заборгував йому [PERSON] за іншою розпискою. Допитані свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вказали, що неодноразово бачили [PERSON] з [PERSON], однак про обставини укладення договорів позики вказані свідки відомостей не мають. Будь-які письмові докази ведення спільного бізнесу [PERSON] і [PERSON], використання [PERSON] позичених коштів для підприємницької діяльності, відповідачами не надано. Оцінюючи показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо обставин укладення договорів позики, передачі коштів у борг та пред'явлення вимог про їх повернення, суд приходить до висновку, що вони матеріалам справи відповідають, у тому числі змісту розписок, які надані позивачем. Посилання відповідача [PERSON] у складених розписках на отримання ним еквівалентних сум позики свідчить, що предметом позики були долари США. Так у зустрічній позовній заяві [PERSON] вказував, що він отримав суму позики у гривні у розмірі 101000,00 грн. та 505000,00 грн., які готовий повернути, задовольнивши пред'явлені вимоги позивача. В тексті розписки про отримання 100 тисяч доларів чітко вказано про отримання саме 100 тисяч доларів, а в розписці про отримання іншої суми вказано, що отримано [PERSON] еквівалент 20 тисяч доларів. Тобто визначення суми боргу у гривні розписки не містять, а тому підстав вважати, що [PERSON] отримано саме 606 тисяч гривень і що саме 606 тисяч гривень є сума боргу, як він вказує, не можна. Факт написання розписки саме такого змісту [PERSON] не оспорюється. Використання іноземної валюти у договорі позики закону, зокрема, ст. 192 ЦК України, не суперечить, оскільки сума позики виступає предметом договору, а не засобом платежу. Доказів повернення суми позики повністю або частково відповідачі суду не надали, у судових засіданнях на вказане не посилаються. Що стосується твердження відповідача [PERSON] щодо часткового повернення суми боргу окремими товарами, ці посилання не можуть бути прийняті судом. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Допитаний як свідок, позивач надав пояснення, що дійсно відповідач [PERSON] намагався запропонувати йому часткове погашення боргу побутовими товарами, які позивачем прийняті не були внаслідок завищених цін на них, такі товари у рахунок боргу він не приймав, домовленості щодо зміни предмету позики між сторонами не існує, яких-небудь підписів на будь-яких документах він у зв'язку з цим не ставив. Доказів зміни предмету позики та прийняття позивачем [PERSON] у рахунок погашення боргу якого-небудь товару відповідачами суду не надано, надані відповідачем [PERSON] накладні на товар підпису [PERSON] не містять. Таким чином, позивач в погашення суми боргу, не приймав будь-яких речей. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 Цивільного кодексу України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини другої статті 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Таким чином, неможливість використання показань свідків у договорі позики пов'язується законом лише з обставинами неодержання позичальником грошей від позикодавця або одержання у меншій кількості, ніж встановлено договором, що за обставин справи відсутнє. В матеріалах справи наявна копія рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 12 березня 2009 року за позовом [PERSON] до [PERSON], зі змісту якого слідує, що [PERSON] та [PERSON] з 21 грудня 2007 року перебували у шлюбі, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Вказаним рішенням районного суду, яке набуло чинності 23 березня 2008 року, шлюб між ними було розірвано. В матеріалах справи також знаходяться копії уточненої позовної заяви [PERSON] та заяви [PERSON] про визнання позовних вимог у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна, зі змісту яких слідує, що сторони визнають їх спільне проживання однією сім'єю з 2004 року, а згодом у зареєстрованому шлюбі з 21.12.2008 р. та спільне придбання ними за цей час відповідного майна, а саме квартири [ADDRESS], інвентаризаційною вартістю 228489,00 грн., земельну ділянку [ADDRESS], с.Смородське, садове товариство «Карелія»площею 0,12 га вартістю 101000,00 грн., автомобіль «Фольксваген Пассат»вартістю 180285,00 грн. Зазначене підтверджується матеріалами справи. Крім того, в матеріалах справи наявна позовна заява [PERSON], в якій вона оскаржує договори позики та вказує, що укладені її колишнім чоловіком договори позики виходять за межі дрібного побутового правочину і порушують її майнові інтереси як дружини, оскільки вимагали її згоди. Відповідно до частини першої ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 Сімейного кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Оскільки за договором позики позикодавець передає позичальникові грошові кошти у власність, а останні згідно з вимогами ст. 60 СК України стають об'єктом спільної сумісної власності подружжя, на спірні правовідносини поширюється правило про солідарну відповідальність подружжя. Згідно ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Отже, це право позивача як кредитора, до кого саме із солідарних боржників та на які суми й платежі пред'являти вимогу. Безпідставні посилання відповідачів і стосовно того, що одержані в борг кошти не були витрачені на потреби сім'ї, а витрачені особисто [PERSON] на підприємницьку діяльність. Доказів витрачання [PERSON] позичених коштів на його підприємницьку діяльність, а також реєстрації його як підприємця відповідачами не надано. У матеріалах справи наявні витяги з відповідних реєстрів, довідки з БТІ, ДАІ та документи банків та інших фінансових установ, витребуваних судом, з яких слідують факти придбання майна відповідачами та несення ними значних матеріальних витрат у зв'язку з придбанням відповідного майна за період з дати отримання позик, що свідчить про використання отриманих відповідачами коштів саме в інтересах сім'ї. Відповідачами не оспорюється наявність на земельній ділянці [ADDRESS], с.Смородське, садове товариство «Карелія»побудованого під час спільного проживання жилого будинку готовністю 100%. Тобто в зазначений період позики грошей [PERSON] і [PERSON] проживали однією сім»єю, позичені гроші використовувались в інтересах сім»ї. Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість за договорами позики відповідачами у сумі 120 тис .доларів США не погашена, строк повернення позики є простроченим. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог. Сума відсотків річних на прострочену суму підтверджено позивачем наведеним у позові розрахунком, складає з 01 січня 2009 року по 02 серпня 2011 року - 9310,68 доларів США. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі»у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення. Згідно офіційного курсу НБУ від 20.06.2012 р. станом на день ухвалення рішення, офіційний курс гривні до іноземної валюти долара США становить 799.3000 грн. за 100 дол. США. Таким чином з відповідачів підлягає стягненню сума 959 160,00 гривень. Сума відсотків складає 74 420,27 гривень. З відповідачів у відповідності зі ст. 88 ЦПК України також підлягають стягненню у рівних частках на користь позивача судові витрати на загальну суму 1950,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved