Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 18.07.2012 р. о 17.15 год. водій [PERSON], керуючи автомобілем «Додж Дуранго»р/н АЕ 3488СН, при виїзді з дворового проїзду на вул. Паникахи не поступився дорогою автомобілю [NUMBER] під керуванням позивача, в результаті чого відбулося зіткнення транспортних засобів, та останні отримали механічні пошкодження. Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2012 р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу. Як зазначається позивачем при зверненні до суду вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 64 561,00 грн., що підтверджується копією рахунку №2943 від 23.07.2012 р., та оскільки відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» відповідно до страхового полісу від 12.04.2012 р., 49 000,00 грн. була відшкодовано страховиком; решту суми в розмірі 15 561,00 грн. позивач за проведення відновлювального ремонту сплатив самостійно. Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 15 561,00 грн., та на відшкодування моральної шкоди 15 000,00 грн. Підставу позову становлять приписи ч. 1 ст. 1166, п. 1 ч. 1 ст. 1188, ст. 1194, ч. 1 ст. 23, ч. 1 ст. 1167 УК України. У судове засідання, в якому ухвалено судове рішення, позивач не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності у звязку із зайнятістю на роботі, просив суд розглядати справу на підставі наявних у справі доказів та повністю задовольнити позов, не заперечував проти заочного розгляду справи. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, належним чином повідомлений, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, не зявився, причини неявки не повідомив, не надав заяви про розгляд справи у його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача, викиданої в окремо наданій суду заяві, вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Врахувавши заяву позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного (за ч. 2 ст. 197 ЦПК України к разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється). Як встановлено судом за розгляду справи, 18.07.2012 р. о 17.15 год. водій [PERSON], керуючи автомобілем «Додж Дуранго»р/н АЕ 3488СН, при виїзді з дворового проїзду на вул. Паникахи не поступився дорогою автомобілю [NUMBER] під керуванням [PERSON], в результаті чого мало місце зіткнення транспортних засобів та останні отримали механічні пошкодження. Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2012 р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; за ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, оскільки на виконання зазначених вище правових норм вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною (постанова судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2012 р.), відповідач не скористався правом брати учать у судових засіданнях та правом надання заперечень проти позову, то суд, розвязуючи питання лише щодо розміру відшкодування, виходить з наступного. Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже, оскільки вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною, то суд, розвязуючи питання лише щодо розміру відшкодування виходить з того, що (ст. 1187 ЦК) джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Виконуючи обовязок доказування позивач довів факт спричинення такої шкоди, негативні її наслідки, причинний зв'язок протиправними діями та наслідками пригоди, а також розмір понесення збитків, повязаних із відновленням пошкодженого транспортного засобу, зокрема, витрат, яких особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 ЦК), що підтверджується докази, наданими позивачем у відповідності до ст.ст. 57-59 ЦПК України, тому вбачаються підстави для задоволення позову та ухвалення про присудження до стягнення з відповідача на користь позивача з урахуванням суми виплаченого страхового відшкодування (49 000,00 грн. було сплачено ПрАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед») на відшкодування матеріальної шкоди 15 561,00 (п'ятнадцять тисяч пятсот шістдесят одну) грн. Разом з тим, що стосується вимоги позову про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, заданої в результаті пошкодження належного позивачу на праві власності майна, то суд погоджується із слушністю доводів позивача та наявністю передбачених законом підстав для її відшкодування (ст. 16, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України), утім, що стосується розміру такого відшкодування, то на переконання суду 3 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди буде справедливим та відповідатиме тим душевним стражданням, яких зазнав позивач у звязку з пошкодженням його майна. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial