Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на предмет іпотеки. В обґрунтування позову зазначила, що 27 лютого 2008 року вона уклала з відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей на суму 430 000, 00 (чотириста тридцять тисяч) гривень 00 копійок. Для забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем боргових зобов'язань, визначених у статті 2 цього договору, між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір іпотеки від 27 лютого 2008 року. Предметом іпотеки є трикімнатна квартира [ADDRESS]. Відповідно до статті 2 Договору іпотеки від 27.02.2008 року зобов'язання, забезпечене іпотекою, вважається виконаним, якщо наявне погашення іпотекодавцем боргу в сумі 430 000, 00 (чотириста тридцять тисяч) гривень 00 копійок, на момент фактичного задоволення. Іпотекодержатель набуває права стягнення боргу за рахунок предмета іпотеки у разі, якщо зобов'язання за договором купівлі-продажу не буде виконано в обумовлений строк, виконано частково, при цьому прострочення становить більш ніж 30 діб. [PERSON] не виконав умови договору купівлі-продажу від 27.02.2008 року та порушив п. 2.2. та п. 2.3 вказаного договору, а саме не сплатив на її користь грошові кошти. У зв'язку з цим, з урахуванням вимог ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», просила визнати за нею право власності на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] та стягнути з відповідачів на її користь судові витрати. В свою чергу [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Донецька з зустрічною позовною заявою до [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання недійсним договору іпотеки, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] 27.02.2008 року та посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] Зустрічні позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала наступним. Так, вона з [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.09.1985 року по 16.11.2011 року, який за рішенням Ленінського районного суду м. Донецька було розірвано. За час перебування у шлюбі ними було придбане нерухоме майно - трикімнатна квартира [ADDRESS]. У січні 2008 року [PERSON] повідомив їй про те, що він хоче придбати товар - риболовні снасті у [PERSON], у магазині якого працював останні декілька років, та буде відкривати завдяки цій угоді свій власний бізнес, а їй необхідно буде підписати договір про передачу в іпотеку дружині [PERSON] - [PERSON] єдиної належної їм на праві власності квартири. Про причини, за яких стороною по договору іпотеки та купівлі-продажу товару буде виступати не сам [PERSON], а його дружина, а також про те, навіщо ризикувати квартирою заради купівлі риболовецьких снастей, [PERSON] розповідати категорично відмовився, зазначивши в дуже агресивній формі, що це лише його діло. У відповідь вона стала заперечувати проти підписання договору іпотеки, обґрунтовуючи свою відмову тим, що їх родина може залишитися без квартири. В свою чергу, [PERSON] сказав, що даний договір іпотеки буде не більше, як формальністю, та ніяких правових наслідків нести не зможе. Отримавши її чергову відмову від підписання договору іпотеки, [PERSON] став щоденно застосовувати до неї заходи психічного тиску, ображав її, називав зрадницею, байдужою до його проблем, руйнівницею його бізнесу, постійно кричав на неї; погрожував, що у разі, якщо в нього станеться серцевий напад, то саме вона буде винною у його смерті; обіцяв розлучитися із [PERSON], настроїти проти неї двох їх синів у разі, якщо вона відмовиться підписати договір іпотеки тощо. Ці заходи психологічного тиску застосовувались [PERSON] до неї регулярно, внаслідок чого у [PERSON] виникли проблеми з психікою: вона постійно була пригнічена, знервована, перебувала у стані важкої депресії, обумовленої страхом втратити коханого чоловіка та родину у разі, якщо не підпише цей договір іпотеки. Вищезазначений психічний стан напередодні укладання договору іпотеки із [PERSON] підтверджується, зокрема, консультативним висновком спеціаліста Обласної клінічної психіатричної лікарні [PERSON], датованим 15.02.2008 року, згідно якого їй був встановлений діагноз - гостра реакція на стрес, тривожно - депресивний синдром. За таких обставин вважає, що при укладенні договору іпотеки із [PERSON], датованого 27.02.2008 року, її волевиявлення не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, єдиним мотивом, який спонукав її підписати спірний договір, був страх втратити чоловіка та родину. Зазначила, що після підписання нею спірного договору іпотеки психічний тиск (насилля) по відношенню до неї з боку її чоловіка не припинився, навпаки, зрозумівши, що за допомогою погроз, ультиматумів та принижень він зможе постійно впливати на неї та спонукати її до вчинення тих чи інших вигідних для нього дій, [PERSON] продовжував свої неправомірні знущання над нею ще впродовж двох наступних років аж до вересня 2010 року, а 16.09.2010 року [PERSON] безслідно зник та до сьогоднішнього дня на зв'язок із нею не виходив. Тому вважає, що днем припинення психічного насильства [PERSON] слід вважати день його зникнення - 16.09.2010 року, а отже саме з цієї дати розпочався перебіг позовної давності за вимогами про визнання правочину недійсним. Просила визнати договір іпотеки, укладений між [PERSON] та [PERSON] 27.02.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], недійсним. В судове засідання позивач за первісним позовом [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив їх задовольнити. Проти задоволення позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання недійсним договору іпотеки від 27.02.2008 року заперечував, просив суд у їх задоволенні відмовити. В судове засідання відповідач за первісним позовом [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі та за участю її представника [PERSON], яка у судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на предмет іпотеки є незаконними та необґрунтованими, оскільки позивачем, на її думку, обраний невірний спосіб захисту порушеного права. Вказала, що згідно п. 3.2. договору іпотеки, що був укладений між сторонами, звернення стягнення на предмет іпотеки або на відповідну його частину здійснюється шляхом передачі іпотекодавцем іпотекодержателю предмета іпотеки на підставі рішення суду. У п. 3.4 договору іпотеки закріплено, що за порушення іпотекодавцем обов'язків за цим договором, в т.ч. умов збереження, користування, страхування, розпорядження, дотримання стану, тощо предмету іпотеки, визначеного у момент укладання цього договору, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання, в т.ч. звернути стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи вимоги ст. ст. 33, 37 Закону України «Про іпотеку», що договір іпотеки, укладений між [PERSON] та [PERSON] 27.02.2008 року, не містить у собі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а також те, що між сторонами не укладався окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, вважає, що відповідачем обраний невірний спосіб захисту порушеного права, а отже він не має права просити суд визнати за ним право власності на предмет іпотеки. Зазначила, що у позовній заяві [PERSON] посилається на те, що [PERSON] не виконав умов договору купівлі-продажу від 27.02.2008 року, а саме не сплатив їй у встановлений п. 2.2. зазначеного договору строк грошові кошти у сумі 430 000,00 грн. в якості оплати за придбаний товар, у зв'язку з чим позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Вважає, що жодних належних доказів невиконання [PERSON] своїх обов'язків за договором купівлі-продажу, як-то письмових вимог [PERSON] про повернення грошових коштів, адресованих [PERSON] із поштовими повідомлення про їх отримання; листів [PERSON], адресованих [PERSON] із визнанням факту наявності заборгованості тощо, до позовної заяви не додано. З урахуванням того, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний 16.11.2011 року, а востаннє вони бачились та спілкувалися лише 16.09.2010 року, [PERSON] не може бути впевнена у тому, що зобов'язання за договором купівлі-продажу від 27.02.2008 року дійсно не були виконані з боку [PERSON] За таких обставин вважає, що без особистої участі у розгляді даної справи [PERSON] повне, всебічне та об'єктивне встановлення судом усіх обставин справи не вбачається можливим. Просила у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на предмет іпотеки відмовити у повному обсязі. Вимоги зустрічної позовної заяви підтримала, просила суд їх задовольнити. В судове засідання відповідач за первісним позовом [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] є двоюрідною сестрою його колишньої дружини. Позивача [PERSON] він не знає. [PERSON] знає з 1980 року. Два останні роки з середини 2007 по 2010 роки вона часто мешкала з ними, оскільки його дружина тяжко хворіла. [PERSON] була пригнічена станом здоров'я сестри та допомагала за нею доглядати. Зазначив, що [PERSON] розповідала йому, що її чоловік наполіг, щоб вона підписала договір про якийсь кредит, він морально натиснув на неї, і вона цей договір підписала. Вказав, що чоловік [PERSON] завжди домінував у родині, відносини в якій були не дуже теплі. Чоловік постійно чинив на неї тиск. Згадав, що у лютому 2008 року [PERSON] була як загальмована. [PERSON] говорила, що чоловік погрожував їй розлученням, шантажував з різних питань, в тому числі й щодо того договору, який вона підписала під його тиском. Зазначив, що при підписанні згаданого договору він не був присутнім. Останній раз [PERSON] він бачив на весіллі старшого сина два роки тому. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] знає, як колегу, вони разом працюють з 1990 року. Відносини в них приятельські. [PERSON] вона не знає. Про договір іпотеки, який підписала [PERSON], вона не знала, але зазначила, що в кінці 2007 року на початку 2008 року у [PERSON] психологічний стан був дуже пригнічений. У цей час вони стали разом працювати. Детально [PERSON] їй нічого не розповідала, тільки те, що у неї сімейні негаразди. Зазначила, що [PERSON] перебувала в стані хронічного стресу, постійно плакала. Такий стан почався у неї з кінця 2007 року і закінчився він чи ні, однозначно сказати не може. При сварках в сім'ї [PERSON] вона ніколи не була присутня. Лише коли почався судовий розгляд даної справи [PERSON] розповіла їй, що в неї проблеми з квартирою, з чоловіком. [PERSON] говорила, що хоче звернутися до психотерапевта, що в неї порушений сон, запитувала, чи є в неї знайомий психолог. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] знає, оскільки близько 12 років вони працюють разом, вона її керівник, стосунки більш ніж робочі. У цьому році вона дізналася, що [PERSON] укладала договір іпотеки власної квартири. Пригадала, що в 2007-2008 роках у [PERSON] була хвора сестра, крім того, вона отримала новий напрямок в роботі. Тому свідок вважала, що зміна психологічного стану [PERSON], який вона може охарактеризувати як пригнічений, пов'язана саме з цим. На сімейні проблеми [PERSON] не скаржилася. Чоловіка [PERSON] вона знала, зазначила, що він вміє контактувати з людьми, дуже приємна у спілкуванні людина. У спілкуванні він домінує. Які були стосунки в родині [PERSON], вона не знає. Фінансові взаємовідносини сім'ї [PERSON] їй невідомі. Їй відомо, що гроші в сім'ї заробляла [PERSON], тому що зі слів [PERSON], у її чоловіка були проблеми з роботою. Також зазначила, що [PERSON] отримала квартиру в Оленівці, вони її продали, щоб купити квартиру в Донецьку, і куди поділися гроші від продажу квартирі невідомо. Це дуже гнітило [PERSON], і вона їй про це говорила. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] та [PERSON] знає, вони спілкувалися родинами, дружать і зараз. [PERSON] не знає. У період 2007-2008 років вони тісно не спілкувалися, оскільки свідок лежала в лікарні. Вона зустріла [PERSON] в березні 2008 року, остання була в дуже пригніченому стані. Розповіла, що вона накоїла щось жахливе, що саме, вона їй не сказала, стан у неї був пригнічений. Про сварки в родині [PERSON] їй невідомо, втім, вказала, що [PERSON] ніколи не виносила це на обговорення. Зазначила, що все подружнє життя борги [PERSON] віддавала [PERSON], а він брав гроші в борг для втілення своїх бізнес ідей, які ніколи не здійснювалися. [PERSON] охарактеризувала як активну людину, авторитарного самодура, який тисне на людей. Вважає, що [PERSON] боялася свого чоловіка, оскільки він чинив на неї постійний тиск. [PERSON] їй розповідала, що зверталася і відвідувала психіатрів з сімейних проблем та це робила неодноразово. Однак детально вона не розповідала про причини погіршення стану її здоров'я. Також вказала, що [PERSON] зник у приблизно у 2009 році. Свідок [PERSON] пояснив суду, що знає [PERSON] як клієнтку з 2004 року, оскільки працює психологом - консультантом. [PERSON] не знає. Основною причиною звернення до нього була депресія, апатичний стан [PERSON]. Вона приходила порадитися з ним, як вчинити їй в ситуації, коли її чоловік наполягає на оформленні кредиту. Він рекомендував їй не йти на поводу в чоловіка. [PERSON] йому розповідала, що її чоловік неодноразово говорив їй, що якщо вона щось на його вимогу не зробить, то він піде від неї, а якщо вона не підпише договір, то він може померти і винна буде вона. Також [PERSON] розповідала, що її чоловік часто займав гроші і не повертав борги. Вказав, що [PERSON] приходила до нього, щоб отримати психологічну підтримку. Вона була змарніла, пригнічена, сама в собі, мала аутичний стан. В результаті його терапії стан [PERSON] не сильно змінився, і вона пішла з рішенням надати свій підпис на договорі, оскільки вважала, що інакше вона буде себе корити. Йому відомо, що мова в договорі йшла про заставу квартири. Він їй пояснював, що вона може втратити квартиру. Раз на два місяці у 2008 році вони зустрічалися, після чого вони зустрілися, коли зник її чоловік. Вона була виснажена фізично, худорлява. Пояснив, що він є фахівцем-психологом, у нього консультативна практика психолога, зазначив, що жодних висновків він для [PERSON] не робив, лише рекомендував їй звернутися к психіатру за медичною допомогою. Свідок [PERSON] пояснив суду, що відповідачі у справі за позовом [PERSON] є його батьками. Позивач за зустрічним позовом - [PERSON] є його матір'ю. [PERSON] знає, як свого роботодавця. Пригадав, що взимку 2008 року його батьки обговорювали підписання якогось договору, а що саме вони збиралися підписувати, він не знає. Батько постійно умовляв матір щось підписати, ходив і говорив, що магазин "[INFO]" будуть закривати, кричав на матір. Його мама була в прострації, вона плакала, в неї були постійні істерики. Вона казала, що не розуміє, що батько від неї хоче. Про договір іпотеки він дізнався, коли мати отримала виклик до суду. Батьки не поширювалися, що вони підписали цей договір. Батько зник у вересні 2010 року. Вони його шукали і знайшли через місяць у Червоному Лимані, а потім він знову зник. Коли вони востаннє бачились, батько говорив, що платить борги з якимись договорами. Також він бачив, як батько передавав [PERSON] якісь гроші. Вказав, що в лютому 2008 року у матері істерики були майже кожен день, і вона зверталась до лікарні. Батько постійно морально тиснув на матір. В той період в нього було таке враження, що мати не розуміє, що робить. У неї були нервові зриви, вона плакала. Стверджував, що батько тиснув і на нього з братом, зривався дуже легко. Свідок [PERSON] суду пояснив, що також є сином відповідачів за основним позовом [PERSON] та надав суду пояснення, аналогічні поясненням свідка [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила суду, що знає [PERSON], як доктора її дітей, з 2006 року. [PERSON] не знає. Вказала, що відносини з [PERSON] довірчі. У січні 2008 року [PERSON] зателефонувала і попросила проконсультувати її чоловіка з приводу купівлі бізнесу. Як вона зрозуміла, мова йшла про придбання товару-гачків і вудочок. Ніяких документів не було їй надано, тільки перелік товару. Вони готували проект договору іпотеки, робили витяги. [PERSON] в цей час була в пригніченому стані, постійно плакала. При укладенні угоди вона не була присутня, були присутні її співробітники. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вислухавши свідків, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 27 лютого 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей на суму 430 000, 00 (чотириста тридцять тисяч) гривень 00 копійок (а.с. 5-17). Відповідно п. 2.2 умов вказаного договору розрахунок за Товар здійснюється Покупцем у національній валюті України безготівковим перерахунком коштів на розрахунковий рахунок Продавця протягом п'ятдесяти місяців (а.с. 16). Для забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем боргових зобов'язань, визначених у статті 2 цього договору, між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 27 лютого 2008 року (а.с. 18-19). Відповідно умов договору предметом іпотеки є трикімнатна квартира [ADDRESS]. При цьому відповідно до статті 2 Договору іпотеки від 27.02.2008 року зобов'язання, забезпечене іпотекою, вважається виконаним, якщо наявне погашення іпотекодавцем боргу в сумі 430 000, 00 (чотириста тридцять тисяч) гривень 00 копійок, на момент фактичного задоволення. Іпотекодержатель набуває права стягнення боргу за рахунок предмета іпотеки у разі, якщо зобов'язання за договором купівлі-продажу не буде виконано в обумовлений строк, виконано частково, при цьому прострочення становить більш ніж 30 діб (а.с. 18 зворотній бік). Згідно акту прийому - передачі товарно-матеріальних цінностей продавцем були передані товари, обумовлені вищевказаним договором купівлі-продажу від 27.02.2008 року (а.с. 20). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. При цьому захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки визначена ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», зокрема ч. 1 передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Втім, згаданим у рішенні договором іпотеки, яким забезпечено виконання відповідачем боргових зобов'язань, передбачено, що іпотекодержатель набуває права стягнення боргу за рахунок предмета іпотеки (а.с. 18 зворотній бік). Відтак, обраний позивачем спосіб захисту порушених у зв'язку з невиконанням умов договору відповідачем прав не відповідає змісту та способу звернення стягнення, яке передбачено договором,. При цьому згідно пункту 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В свою чергу ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Так, судом встановлено і достовірно підтверджено матеріалами справи, що договір іпотеки від 27 лютого 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений [PERSON] проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї психічного тиску з боку відповідача [PERSON], що підтвердили допитані у судовому засіданні допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]та [PERSON] Крім того, у судовому засіданні була досліджена медична карта амбулаторного хворого № 6735 від 15.02.2008 року, яка заведена ОКПЛ м. Донецька відносно [PERSON], з якої вбачається, що [PERSON] зверталася за консультативною допомогою до лікарні 15.02.2008 року, 15.04.2010 року та 13.09.2010 року Відповідно консультативного висновку спеціаліста Обласної клінічної психіатричної лікарні від 15.02.2008 року [PERSON] встановлено діагноз «гостра реакція на стрес, тривожно-депресивний синдром» (а.с. 76). Згідно висновку судово-психологічної експертизи № 2561/31 від 03.12.2013 року у [PERSON] виявлено підвищену схильність до навіювання, як суб'єктивну готовність піддатися й підкоритися сугестивному впливу з боку авторитетної, значущої людини. На момент досліджуваної події, як і в період часу, якій передував їй, а також впродовж 2008-2010 років психічний стан [PERSON] характеризується як пригніченій, що обумовлено психологічним тиском на неї з боку [PERSON] та наслідками цього впливу. Завдяки підвищеної сугестивності [PERSON] по відношенню до її чоловіка, вона переживала суб'єктивне відчуття безвихідності, неможливості відмовитися від підписання угоди. Це суттєво не впливало на її здатність свідомо приймати рішення, але знижало здатність вільно його реалізовувати. [PERSON] являється для [PERSON] емоційно значущою особою завдяки як його авторитету в сім'ї, так і його авторитарності в родині. В момент підписання (укладання) і нотаріального посвідчення договору іпотеки від 27.02.2008 року [PERSON] знаходилась в стані пригніченості, який суттєво пригнічував її вольову функцію. Здатність [PERSON] усвідомлювати зміст власних дії на момент підписання договору іпотеки квартири 27.02.2008 року збережена. Здатність [PERSON] повною мірою прогнозувати наслідки підписання договору іпотеки квартири 27.02.2008 року знижена за рахунок приховування [PERSON] інформації щодо можливих наслідків та її юридичної неграмотності. Здатність [PERSON] свідомо приймати рішення щодо підписання договору іпотеки квартири у цілому не порушена, але суттєво знижена здатність повною мірою реалізовувати свої рішення за рахунок пригнічення волі (а.с. 170-181). Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що під час укладання договору іпотеки 27.02.2008 року між [PERSON] та [PERSON] волевиявлення [PERSON] не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, і підписання договору іпотеки з боку [PERSON] було обумовлено психічним тиском на неї, примусом з боку її відповідача [PERSON] Згідно ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. У п. 21. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року зазначено, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦКУ), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. В свою чергу з узагальнення Верховного Суду України від 24.11.2008 року «Про Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» випливає, що для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину. Судам варто мати на увазі, що насильство розуміється як заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Воно повинне виражатися в незаконних, не обов'язково злочинних, діях (наприклад, насильством може бути вплив на волю контрагента за допомогою використання його залежного становища). Насильство викликає страх настання невигідних наслідків. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною майбутнього правочину, так і сторонньою особою щодо іншої сторони, її родичів чи близьких. На відміну від насильства, погроза полягає у здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце за наявності як неправомірних, так і правомірних дій (наприклад, погроза звернутися до суду із заявою у справах приватного обвинувачення, позбавити спадщини або накласти арешт на майно). Вона може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли через обставини, які мали місце на момент його вчинення, були підстави вважати, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам. Отже, за таких обставин зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки від 27.02.2008 року підлягає задоволенню, а тому з урахуванням вимог ст. 231 ЦК України договір іпотеки, укладений між [PERSON] та [PERSON] 27.02.2008 року, необхідно визнати недійсним. В задоволенні ж позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на предмет іпотеки суд вважає за необхідне відмовити. Також суд вважає, що з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] судові витрати, які були понесені останньою у зв'язку із зверненням до суду з зустрічним позовом, по сплаті судового збору у розмірі 107, 30 грн. (а. с. 64), що відповідає вимогам ч. 1 ст. 88 ЦПК України, оскільки ці витрати, що підтверджені документально платіжним дорученням, залученим до матеріалів справи, є судовими витратами, які у разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», ст. ст. 202, 203, 231 ЦК України, п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, узагальнення Верховного Суду України від 24.11.2008 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та

Outcome: approved