Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-27 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовною заявою про розірвання шлюбу , в якій просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], зареєстрований 01 липня 2010 року виконавчим комітетом Великомолодьківської сілької ради Новоград-Волинського району, Житомирської області, актовий запис № 5. Сина [PERSON], просить залишити на її вихованні. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину сина, який проживає з ними. Однак із-за розбіжностей їхніх характерів, різних поглядів на сімейне життя, останнім часом у них почали виникати сварки та взаємні образи, тому перебування в шлюбі є неможливим і захист її честі та гідності, інтереси сімї вимагають розірвання шлюбу з відповідачем. Сторони у судове засідання не прибули. Позивачка подала до суду письмову заяву, в якій в якій, зазначивши, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], залишити дитину на її вихованні та розглядати справу у її відсутність. Відповідач подав письмову заяву, в якій, зазначивши, що заявлені позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити, просить залишити дитину на вихованні матері та розглядати справу у його відсутність. Судом не визнавалася обовязковою участь сторін у судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.07.2010 року (а.с.6), від якого мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO] (а.с.3). Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутністьвзаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачем та відповідачкою. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що на протязі значного періоду часу не підтримують шлюбних відносин, які поновлювати наміру не мають. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сімї неможливе. В своїх письмових заявах, надісланих до суду, позивачка наполягала на розірванні шлюбу, проти чого відповідач не заперечував. Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, тому є підстави для розірвання шлюбу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, підтверджуються належними доказами, а тому підлягає до задоволення в повному обсязі. Неповнолітню дитину: сина [PERSON], суд залишає на вихованні з матірю за клопотанням сторін, оскільки спору про це не виникло.

Outcome: approved