Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-08 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання права власності на спадщину за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони є спадкоємцями після смерті [PERSON]. Позивачі прийняли спадщину, так як у встановлений законодавством строк звернулася до нотаріальної контори з відповідними заявами, проте для оформлення спадщини (земельна ділянка) необхідний правовстановлюючий документ, який [PERSON] не встигла отримати за життя. В судове засідання позивачі не зявилися, від них надійшло клопотання про можливість розгляду справи за їх відсутності. В судове засідання представник Управління Держкомзему в Козелецькому районі Чернігівської області не зявився, від нього надійшла заява про можливість розгляду справи за його відсутності (довіреність від 21 червня 2012 року). 7 серпня 2012 року від Карпилівської сільської ради надійшла заява про визнання позовних вимог в повному обсязі і про можливість розгляду справи без присутності представника сільської ради. Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивачів та відповідачів в порядку ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 29 травня 2009 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. За життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений секретарем виконкому Карпилівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області 22 січня 1991 року, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповідала [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Після смерті [PERSON] [PERSON] районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа, відповідно до матеріалів якої 1 жовтня 2009 року позивачі подали заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 24 лютого 2011 року Управлінням Держкомзему у Козелецькому районі Чернігівської області на імя [PERSON] було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,66 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Карпилівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області (серія ЯГ № 838094). Відповідно до статей 1217 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Особливості спадкування прав на земельну ділянку визначені у земельному законодавстві. Ст. 80 ЗК України закріплено право громадян мати у приватній власності земельні ділянки. Норма п. «г» ч. 1 статті 81 ЗК України однією з підстав набуття права приватної власності на землю визнає перехід її у спадщину. Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим визнати за [PERSON], [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на визначену вище земельну ділянку в рівних долях. В позовній заяві міститься клопотання судові витрати з відповідачів не стягувати.

Outcome: approved