Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому зазначив що 06.12.2003 зареєстрував шлюб з відповідачкою, який розірвано 03.08.2009 рішенням Московського районного суду м. Харкова. Під час шлюбу в них народились донька Софія, [INFO] та син [PERSON], [INFO] За час спільного проживання ними придбане певне майно: автомобіль [NUMBER], чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS], нежитлові приміщення, розташовані в смт. Краснокутськ Краснокутського району Харківської області по пров. Жолобок, 16, 16/1, 16/6. Окрім того, під час перебування у шлюбі ним за згодою дружини були укладені кілька договорів позики: 09.01.2009 з [PERSON] на суму 92000 грн., 22.01.2009 з [PERSON] на суму 140000 грн., 03.03.2009 з [PERSON] на суму 168000 грн., а також кредитний договір № SME0007740 від 16.01.2008 за яким в ЗАТ Альфа-банкотримано 20000 доларів США та заборгованість за договором становить 68144 грн. Позивач просить розділити спільно нажите з відповідачкою майно та визнати за ним право власності на вказаний автомобіль, нежитлові будівлі, боргові зобовязання поділити у відповідності до презумпції рівності часток. В суді представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та дав пояснення відповідно до обставин, викладених в позові. При цьому зазначив, що фактично нежитлові будівлі в смт. Краснокутськ придбались відповідачем для здійснення підприємницької діяльності. Відповідачка проти позову заперечувала зазначивши, що кошти за кредитним договором № SME0007740 від 16.01.2008, укладеним позивачем з ЗАТ Альфа-банкна суму 20000 доларів США та грошовими розписками від 09.01.2009, 22.01.2009 і 03.03.2009 на загальну суму 400000 отримані відповідачем на ведення підприємницької діяльності, отже не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Фактично за час шлюбу на спільні кошти сторонами придбано автомобіль [PERSON] квартира [ADDRESS] і запропонувала поділити придбане за час шлюбу майно наступним чином: залишити у власності позивача автомобіль та квартиру і стягнути з останнього на свою користь 60000 грн. компенсацію за частку в праві власності на спірний автомобіль. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Шлюб між сторонами укладений 06.12.2003, а 03.08.2009 розірваний за рішенням Московського районного суду м. Харкова, під час якого народились донька Софія, [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Під час шлюбу на підставі кредитного договору № CL-700/968/2005 від 07.10.2005, укладеному між АКБ Райффайзенбанк Україната [PERSON], останньому наданий кредит на суму 28700 доларів США для придбання автомобілю Субару Форестер(а.с. 13-18). Згідно кредитного договору № SME0007740 від 16.01.2008 [PERSON] отриманий кредит в ЗАТ Альфа-банкв сумі 20000 доларів США для задоволення неспоживчих потреб (а.с. 19-20). Окрім того, згідно розписок від 09.01.2009, 22.01.2009 та 03.03.2009 [PERSON] отримав в борг відповідно 92000 грн., 140000 грн. та 168000 грн. (а.с. 24, 59-60). За договорами купівлі-продажу № 105, № 106 та № 107, кожний з який укладений між ВАТ Харківгазта [PERSON] 23.11.2007, останній придбав відповідно: нежитлову будівлю виробничу будівлю (контора), літ Б-1, загальною площею 122,90 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Краснокутський район, смт. Краснокутськ, провулок Жолобок, 16/6; нежитлову будівлю, газонаповнювальний пункт, літ В-1, загальною площею 231 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Краснокутський район, смт. Краснокутськ, провулок Жолобок, 16; нежитлову будівлю, виробничу будівлю, літ З-1, загальною площею 220,40 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Краснокутський район, смт. Краснокутськ, провулок Жолобок, 16/1. Зазначене майно зареєстровано на праві власності за позивачем (а.с. 25-52). Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 23.01.2009 у справі № 2-53/2009 за [PERSON] визнано право власності на трансформаторну підстанцію ТП-281 потужністю 100 кВА, яка знаходиться смт. Краснокутськ на пров. Жолобок, 16 Харківської області. До такого висновку суд прийшов через визнання факту купівлі позивачем у ВАТ Харківгаззазначеної підстанції як речі, що належить до нежитлових будівель, придбаних [PERSON] за договорами купівлі-продажу №№ 105-107 (а.с. 53). Під час розгляду справи № 2-53/2009 встановлено, що в приміщеннях, придбаних за договорами №№ 105-107 від 23.11.2008, [PERSON] організував виробництво. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10.08.2007 [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] придбав чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] за 429250 грн., що на момент підписання договору є еквівалентом 85000 доларів США. квартира зареєстрована на праві власності за [PERSON] (а.с. 54-57). Перелічені вище обставини свідчать, що майно, право власності на яке зареєстровано на імя [PERSON], і на поділі якого наполягає позивач, придбалось в період його знаходження в шлюбі з відповідачкою, отже, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 СК України, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З погляду на вищевикладене суд не розглядає питання про поділ квартири [ADDRESS] як такої, що є спільною сумісною власністю сторін, так як позовні вимоги [PERSON] не містять таких вимог, а пропозиція відповідачки щодо визнання за позивачем права власності на вказану квартиру, викладена в запереченнях, не є позовною вимогою. Беручи до уваги встановлені в судовому засіданні факти, суд приходить до висновку, що вказівка відповідачки на неможливість визнання обєктом права спільної сумісної власності нежитлові приміщення, розташовані в Харківській області, Краснокутському районі, смт. Краснокутську по провулку Жолобок, 16/6, 16/1 та 16 не є слушною. Зазначені приміщення придбані позивачем для здійснення підприємницької діяльності, на чому наполягає відповідачка і не заперечує позивач, проте вони придбались [PERSON] як фізичною особою, а ні фізичною особою підприємцем, що виходить зі змісту договорів. Отже, зазначене майно є спільною сумісною власністю сторін. Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші… які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 ст. 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Суд вважає, що кошти, отримані [PERSON] за кредитним договором № SME0007740 від 16.01.2008 в ЗАТ Альфа-банкв сумі 20000 доларів США та позичені згідно розписок від 09.01.2009, 22.01.2009 та 03.03.2009 на загальну суму 400000 грн. використанні останнім не в інтересах сімї. До такого висновку суд приходить через наступне: по перше, цілі, на які видавався зазначений кредит, не були споживчими; по друге, відсутні докази, які б свідчили про витрачання отриманих коштів в інтересах сімї, як то їх витрачання на погашення наявної заборгованості за кредитними договорами, по яким отримувались кошти на придбання автомобіля, квартири, на придбання іншого майно в інтересах сімї (а.с. 163-166). Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За положеннями ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Під час розгляду справи в суді сторонами не досягнуто згоди щодо грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль на користь когось з них, отже суд не вважає можливим її присудити. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжявказано, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Отже, аналізуючи норми закону та докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що позов може бути задоволений частково, а саме в межах визнання за кожним з подружжя права власності на Ѕ частину автомобіля [PERSON] нежитлової будівлі, виробничої будівлі (контора), літ Б-1, загальною площею 122,90 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Краснокутський район, смт. Краснокутськ, провулок Жолобок, 16/6; нежитлової будівлі, газонаповнювального пункту, літ В-1, загальною площею 231 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Краснокутський район, смт. Краснокутськ, провулок Жолобок, 16; нежитлової будівлі, виробничої будівлі, літ З-1, загальною площею 220,40 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Краснокутський район, смт. Краснокутськ, провулок Жолобок, 16/1. В інший частині в задоволенні позову повинно бути відмолено.

Outcome: partial