Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте спільне господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім»єю та за різними адресами з тих підстав, що мають різні характери та погляди на життя. Від шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO]. Відповідач працює, має регулярний дохід, проте не надає належної матеріальної допомоги й не приймає участі в утриманні та вихованні дитини. Дитина проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні, тому вона бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, а відповідач в судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - розміщеним оголошенням в засобах масової інформації - газеті «Урядовий кур»єр» від 15 березня 2013 року № 49 (а.с.22), рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а.с.26, 27). За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за згодою позивача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши інші матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 02 жовтня 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.4). Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, проживають за різними адресами з 2009 року, відповідач не приймає участі у вихованні дитини, яка знаходиться на утриманні позивача, не надає матеріальної допомоги на її утримання з 2009 року. Відповідач працює, має регулярний дохід, крім дочки [PERSON], інших утриманців (дітей) не має. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет та на утриманні якої знаходяться малолітня дитина, їх стан здоров»я, потреби; та відповідача, який працює, отримує заробітну плату, крім дочки [PERSON], інших утриманців (дітей) не має, й має достатні можливості сплачувати аліменти на її утримання. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Позивач просить суд призначити розмір аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі - 1 200 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Ставлячи вимогу про стягнення аліментів з відповідача у твердій грошові сумі, позивач не довела суду підставу такої вимоги як усними доводами, так і документально - не надано доказів про те, що відповідач має мінливий та нерегулярний дохід або одержує частину доходу в натурі, й може надавати допомогу у такому розмірі, а також інші обставини, що мають істотне значення, а тому підстави для застосування частини першої статті 184 СК України до даних правовідносин відсутні. Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх дитини у розмірі 1/4 частки від його заробітку/доходу, оскільки судом встановлено, що відповідач працює, отримує заробітну плату та має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі, що є достататніми й можливими як для стягувача, так й отримувача аліментів. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 12 лютого 2013 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. При задоволенні позовних з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 214 грн. 60 коп., від сплати якого позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: partial