Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-14 00:00:00

В вересні 2012 р. позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В позові зазначила, що її донька [PERSON], перебувала з відповідачем [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах по жовтень 1997 року, а [INFO] року у них народився син - [PERSON]. Відповідач негативно ставився до народження сина. З пологового будинку його відмовився забирати. Забирали доньку та онука з пологового будинку вона та її чоловік. З того часу дочка з онуком постійно мешкали разом з ними. Відповідач сина не навіщав, не цікавився його станом, матеріально не забезпечував, оспорював своє батьківство. [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті онук залишився мешкати з нею та її чоловіком. Весь тягар забезпечення виховання, піклування про здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання несуть вони. Онук тяжко переживав смерть матері, з якою у нього був тісний психологічний контакт і яку дуже любив. У такій ситуації йому тем більше необхідна була допомога рідних. Від батька вимагалось налагодження стабільних взаємин із сином, надання такої підтримки, яка б повністю забезпечувала потреби дитини, але він не підтримав сина у тяжкий для нього період. У зв'язку з тим, що відповідач не виконував покладених на нього законом зобов'язань по вихованню та утриманню дитини, вона з чоловіком неодноразово звертались до відділу опіки та піклування м. Бердянська. Прохали провести з ним роз'яснювальну бесіду, змінити своє відношення до дитини, але відповідач своєї поведінки не змінив, сина не відвідує, не спілкується з ним, не цікавиться станом його здоров'я, інтересами та потребами, не здійснює дій, направлених на виховання, духовний загальний розвиток дитини, не цікавиться навчальними успіхами в школі, підготовчих установах та секціях які відвідує дитина. У зв'язку з поведінкою відповідача, ігноруванням ним своїх батьківськими обов'язками, дитина не сприймає його як батька. Він не є для сина авторитетом, та зразком для наслідування. Відповідно до висновку по результатам психологічного обстеження дитини, проведеного психологом КП ТМО „Бердянська міська дитяча лікарня та пологовий будинок" № 538 від 19.07.2012 р., психологічний контакт між дитиною та батьком відсутній, до близьких осіб батька [PERSON] не відносить. Психологом відмічено наявність стримуваної образи по відношенню до батька у зв'язку з невиконанням останнім своїх батьківських обов'язків, відсутністю взаєморозуміння. Імовірне позбавлення батьківських прав [PERSON] вважає закономірним, не перешкоджає цьому. Згідно, з висновком по результатам психологічного обстеження психологом Бердянської ЗОШ № 3 від 18.06.2012 р. № 301, дитинно-батьківські відношення сина з батьком порушені у зв'язку з невиконанням батьком своїх батьківських обов'язків. По результатам діагностики відношення дитини до батька характеризуються нерозумінням, відгородженістю, образою. Імовірне позбавлення батьківських прав [PERSON] оцінює як позитивне. Відповідно, до відповіді КП «ТМО Бердянська міська дитяча лікарня та пологовий будинок»№ 542 від 20.07.2012 р., відповідач здоров'ям дитини не цікавився, з ним поліклініку не відвідував. Згідно, з актом з місця мешкання від червня 2012 року, в будинку, де з народження мешкає [PERSON], його батька не знають, дитини він не відвідував. Згідно, з інформаціями класних керівників Бердянської ЗОШ №3 від 10.04.2012 р. № 214 від 11.04.2012 р. № 215 та вихователів дитячого садку №40, відповідач на протязі відвідування дитиною цих закладів, її розвитком не цікавився, у вихованні дитини участі не приймав, батьківські збори не відвідував. Таким чином, вказані письмові докази підтверджують послідовну, систематичну, існуючу тривалий час позицію відповідача по нехтуванню покладеними на нього законом батьківськими обов'язками. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов та викладені в ньому обставини підтримала повністю. Просила задовольнити позовні вимоги. Суду додатково пояснила, що відповідач не гідний бути батьком, так як на протязі всього життя онука він ніякої участі у його житті не приймав, він не є для дитини авторитетом, між ними не має контакту, не допомагав відповідач дитині ні матеріально, ні морально, не допомагає готувати онука до майбутнього, навіть смерть матері дитини не поєднала [PERSON] з батьком. Батьківські обов'язки щодо дитини фактично виконують вона та її чоловік. Відповідач аліменти сплачує не регулярно, не допомагає матеріально у сплаті за відвідування дитиною секцій та інших витратах. Через наявність такого формального батька вона з чоловіком не може оформити опіку над онуком. Відповідач чинить перешкоди в отриманні тих чи інших документів для дитини, як то ідентифікаційного коду та дозволу виїхати за межі держави. Представник позивача адвокат [PERSON] в минулому судовому засіданні доповіла по суті вимог, суду додатково пояснила, що відповідач при розгляді справи про стягнення з нього аліментів на утримання сина оспорював своє батьківство, хоча до суду з таким позов не звертався. [PERSON] не пам'ятає свого спілкування з батьком, окрім декілька разів, до школи 01 вересня дитину відводила матір з бабусею, в школі батька також не бачили, шкільних зборів він також не відвідував. Дитини ставиться до нього, як до сторонньої людини, „батьком" не називає, за допомогою, коли потрібна допомога дорослих до відповідача не звертається. В гостях у батька дитина ніколи не була, родичів відповідача не знає. Коли дитина залишилася без матері, відповідач своєї допомоги не запропонував, проживати разом не запропонував також, спроб налагодити контакт з сином не приймав. В 2008 р. з відповідачем була проведена бесіда працівниками органу опіки та піклування, але бажаного результату вона не дала. Наголошує та тривалості невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків. Наявність такого формального батька створює труднощі для дитини, зокрема в отриманні документів, дозволу на виїзд за кордон, так як відповідач на такі звернення до нього посилається на свою зайнятість. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Суду пояснив, що з пологового будинку не забрав [PERSON] з дитиною так як в той час його не було в м. Бердянську. За життя матері дитини, вони зустрічали всі разом -в трьох, проводили час. Це було не дуже часто, так як він в той час виїжджав на заробітки. Зазначає, що раніш, в молодості, вживав спиртні напої, поводив себе не завжди гарно, але зараз він перестав випивати, має постійне місце роботи, змін своє ставлення до життя. Має бажання спілкуватися з сином, приймати участь у його житті, допомагати йому, але стосунки в них дійсно не налагоджені, він і сам не завжди знає як поводитися з сином та роз'яснити як поводитися з сином в такій ситуації не було кому, але відмовлятися від нього не має наміру, дуже хоче налагодити контакт з сином та не відмовиться від допомоги в цьому питані. Бажає спілкуватися з сином більше, свою провину, як дорослої людини в тому, що так склалося визнає, але такої ситуації в своєму житті не торкався. Після смерті [PERSON] її батьки пропонували йому відмовитися від дитини. Він дзвонить сину, пропонує зустрічі, був присутній на похованні матері дитини, пропонував свою допомогу та підтримку. Зазначає, що школу він не відвідував, так як раніше цими питаннями займалася [PERSON], за життя. Аліменти сплачував за можливості, коли виплачували заробітну плату. Приходив до дому до сина, де він проживає з бабусею та дідусем, зокрема на вихідні, але йому не відчиняли двері, зайти не міг, так як там встановлено омофон, на дзвінки на мобільний телефон не відповідають. На дзвінки на домашній телефон, позивач чи її чоловік відповідають, що [PERSON] чи пішов, чи зайнятий, до телефону не кличуть його. Щоб поспілкуватися з дитиною, коли він в школі, він не приходив, так як для самого [PERSON] це незручно, коли це відбувається на очах однокласників та інших осіб, не робив цього, щоб не ставити його в незручне становище. В гості до себе дитину не запрошував, так як на той в нього були неналежні умови, хотів, щоб син проживав з ним, але [PERSON] звик жити в родині бабусі та дідуся, про що він сам казав. Зазначає, що позивач налаштовує дитину проти нього, чинить перешкоди в їх зустрічах, він мав бесіду в органі опіки та піклування з приводу призначення графіку побачення з дитиною. Зазначив, що спілкувався з сином на новий рік, дзвонив, спілкувався за допомогою смс повідомлень також. Представник органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради Запорізької області Аліпова І.А. в судовому засіданні, пославшись на висновок органу опіки та піклування № 01-5714/48 від 03.10.2012 р. проти задоволення позову заперечувала, зазначивши, що орган опіки та піклування дійшов висновку, що позбавлення відповідача батьківствах прав є недоцільним. Суду пояснила, що питання позбавлення відповідача батьківських прав вперше було озвучено позивачем в службі у справах дітей в 2009 році, після смерті матері дитини, у зв'язку з необхідністю оформлення пенсії за втратою годувальника. Однак питання було вирішено після звернення до відповідача, який оформив дитині пенсію, з подальшою передачею пенсійної картки [PERSON] -бабусі та дідусеві дитини. В службі у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради 21.09.2012 року з відповідачем було проведено бесіду, в ході якої з'ясовано, що він заперечує проти позбавлення його батьківських прав, оскільки йому ніколи не надавали можливість для спілкування з дитиною, дитина була залякана й він, в інтересах дитини, погодився, щоб після смерті матері дитина залишилася проживати в родині бабусі та дідуся. З позбавленням батьківських прав не згоден, згоден, щоб син проживав з ним за адресою: [ADDRESS], а 28.09.2012 р. в службі у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради з неповнолітнім [PERSON], в присутності бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON], було проведено бесіду з приводу позбавлення його батька батьківських прав, в ході якої хлопець повідомив, що позовну заяву бабусі [PERSON] підтримує, хоча не проти налагодження стосунків з батьком, але перший крок до спілкування очікує від батька. Зазначає, що в родині культивується особисте неприязне ставлення бабусі до [PERSON], як до людини, що не відбувся як батько її онука та така думка не дозволяє дитині сформувати своє особисте ставлення до батька, який в свою чергу, відчуваючи таке ставлення багато років, не робить наполегливих кроків до зближення, обмежуючись матеріальною підтримкою сина. Дитина виховується з думкою про те, що його життя можливе без участі батька, як такого, роль батька невілюється у зв'язку з недостатнім, на думку рідних дитини, матеріальним забезпеченням сина. Неодноразово позивач в присутності дитини зазначала, їм такий батько не потрібен та вона не хоче, щоб він існував в їх житі. У зв'язку з тим, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, спеціалістами служби у справах дітей [PERSON] було роз'яснено, як можливо вирішити питання щодо спілкування з батьком. Неповнолітній не заперечував, щоб батько йому зателефонував та зустрівся з ним для налагодження родинних стосунків, того ж дня батькові був повідомлений номер мобільного телефону [PERSON] та надана інформація щодо спілкування з сином та налагодження батьківських відносин. Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з батьком він бачиться та спілкується по телефону не часто, як батька його не сприймає, але хотів би спілкуватися з ним більше, можливо у майбутньому. Бабуся та дідусь йому не забороняють спілкуватися з батьком, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. На новий рік бачився з батьком, але зустріч була короткою. Знає, що батько проживає в районі Колонія, працює в Бердянському порту. Батька він не боїться. Те, що не відповідав на дзвінки пояснив тим, що він міг бути на тренуванні, потім він порвав зв'язки на нозі. Прокурор Бердянської міжрайонної прокуратури Мельник М.М. в судовому засіданні зазначила, що позивачем не надано достатніх доказів того, що відповідач ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків, обставини, які були з'ясовані під час судового розгляду справи необхідно оцінювати лише за умови винної поведінки батька і свідомого нехтування своїми обов'язками, однак, в суді було з'ясовано, що батька було відсторонено від виховання дитини, сам відповідач ніколи не був байдужим до долі сина, матеріально допомагав, готовий в будь-який час забрати його для спільного проживання. Згідно ст. 5 СК України держава охороняє батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно зі ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при віришенні між батьками спору щодо її виховання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. Так сам хлопчик не заперечує проти налагодження тісних стосунків з батьком. Також позбавлення батьківських прав, є самим жорстким видом юридичної відповідальності батьків за неналежне виконання батьківських обов'язків, в даному випадку прокуратура не вбачає підстав для застосування цього виду впливу на батька. Хочу звернути увагу на те, що позбавлення батьківських прав це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, і не може бути обумовлений бажанням помсти батьку, з боку інших осіб, або з'ясуванню особистих неприязних відносин. Посилання на підставу позбавлення батьківських прав - ухилення [PERSON] від виконання свої батьківських обов'язків не знайшло свого підтвердження. Вислухавши пояснення учасників процесу, думку неповнолітнього, судом встановлено наступне. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], матір дитини [PERSON] померла [INFO] р., що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про смерть (а.с.15,16). Після смерті матері, неповнолітній [PERSON] залишився проживати з позивачем по справі - бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] Неповнолітній [PERSON] навчається в 8-В класі загальноосвітньої школи №3, проживає з бабусею та дідусем в квартирі, де має окрему кімнату, для дитини створено необхідний комфорт та всі умови для всебічного розвитку. Школу та медичні заклади відвідують бабуся та дідусь дитини, батька ніколи в них не бачили, що вбачається з копій акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 06.06.2012 р., інформації класного керівника 8-В класу ЗОШ №3 від 11.04.2012 р., інформації вчителя початкових класів ЗОШ №3 від 10.04.2012 р., листа директора КП „Територіальне медичне об'єднання „Бердянська міська дитяча лікарня та пологовий будинок" № 542 від 20.07.2012 р. (а.с.8-10,13). Відповідач [PERSON] за місцем роботи характеризується позитивно. Згідно з виробничою характеристикою від 01.10.2012, виданою відділом кадрів ДП „Бердянський морський торговельний порт", [PERSON] характеризується як врівноважена людина, кваліфікований спеціаліст та сумлінний виконавець. Користується повагою колег, нарікань з приводу порушень дисципліни або претензій щодо виконання роботи не було (а.с.46). В матеріалах справи містяться висновки психологічних досліджень [PERSON] (а.с.11-12, 14), якими встановлено, зокрема, що відношення дитини до батька характеризується непорозумінням, відгородженістю, образою, але робити висновок щодо позбавлення батька батьківських прав є некоректним, оскільки психологом не досліджувалися моральні якості батька, а також відсутня інформація про причини невиконання батьком в повній мірі своїх батьківських обов'язків. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради № 01-5714/48 від 03.10.2012 р. орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина [PERSON] (а.с.31-33). Згідно ч.ч.1-5 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначені підстави за яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Згідно ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятою 20.11.1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року і ратифікованою 27.02.1991 року встановлено, що «у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, чи адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини». Держави-сторони зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, чи опікунів інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих й адміністративних заходів. У відповідності зі ст. 27 зазначеної Конвенції про права дитини, «держави - сторони визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини». Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини та є крайнім заходом. Відповідно до п. 18 зазначеної ППВСУ, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. При розгляді справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] не в достатній мірі виконував свої батьківські обов'язки по відношенню до неповнолітнього сина, зокрема щодо його виховання. Разом з тим суд приймає до уваги ситуацію, яка склалася в цій родині, а саме, що дитина з народження проживала з матір'ю та її батьками (з [INFO] р. по [INFO] р.), після смерті матері неповнолітній залишився проживати з бабусею та дідусем, за життя матір хлопчика питання про позбавлення відповідача батьківських прав не ставила, неповнолітній [PERSON] спілкувався з батьком нечасто та матір дитини хотіла більшого спілкування сина з його батьком. Між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки на особовому ґрунті, що самими сторонами не оспорюється. Як пояснив, неповнолітній в судовому засіданні батька він до близьких йому осіб не відносить, спілкування з ним йому вистачає, але хотів би в майбутньому більшого спілкування з ним. Суд також приймає до уваги ставлення відповідача до сина, те, що він має бажання спілкуватися з сином та підтримувати його, приймати участь у його житті, допомагати йому, його бажання налагодити контакт з сином, та визнає свою провину в недостатньому піклуванні сином, розуміючи, що [PERSON] вже залишився без матері. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено в повній мірі наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. При цьому, суд вважає необхідним зазначити, що письмової заяви з зазначенням свідків, на яку посилався представник позивача в судовому засіданні 21.11.2012 р. до суду не надходила, та клопотання про виклик свідків ні позивачем ні її представником не заявлялося. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити та попередити відповідача [PERSON] про необхідність змінити йому ставлення до виховання неповнолітнього [PERSON] та покласти на орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради Запорізької області контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов'язків щодо неповнолітнього [PERSON].

Outcome: dismissed