Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 16.07.2012 р. вона працювала в ТОВ «АУТСОРСИНГ.ЛІЗИНГ.ЄДИНА [PERSON]» на посаді головного бухгалтера. В вересні 2012року позивач намагалася подати заяву про звільнення з роботи за власним бажанням по догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, але заяву директор відмовилася прийняти, що змусило позивача направити дану заяву поштою, а 15.09.2012р. позивач отримала поштовим відправленням свою трудову книжку та копію наказу про звільнення її з займаної посади з 10.09.2012року відповідно до актів про відсутність на робочому місці з 03.08.2012р., тобто позивача було звільнено з роботи за прогул на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Позивач вважає звільнення незаконним і просить поновити її роботі, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.09.2012р. по день прийняття рішення судом. В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі. Представник відповідача, директор ТОВ «АУТСОРСИНГ.ЛІЗИНГ.ЄДИНА [PERSON]», позов не визнала. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.07.2012 р. згідно наказу № 3 позивач була прийнята на роботу в ТОВ «АУТСОРСИНГ.ЛІЗИНГ.ЄДИНА [PERSON]» на посаду головного бухгалтера. Згідно наказу № 1 від 10.09.2012 р. позивача було звільнено з посади головного бухгалтера згідно ст. 40 п. 4 КЗпП України за прогул. Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати з працівником трудовий договір у разі його прогулу \\ в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня \\без поважних причин. По справі було встановлено, що директором зазначеного товариства, починаючи з 03.08.2012 року по 07.09.2012 р., що робочого дня, складалися акти про відсутність на робочому місці головного бухгалтера [PERSON] А 10.09.2012 р. було видано наказ № 1 про звільнення [PERSON] із займаної посади згідно актів про відсутність на робочому місці за 03, 06, 07, 08, 09, 10, 13, 14, 15, 16, 17, 20, 21, 22, 23, 27, 28, 29, 30, 31 серпня та актів про відсутність на робочому місці за 03,04,05.06,07 вересня. Позивач в судовому засіданні пояснила, що виконувала свою роботу з 16.07.2012року по 10.09.2012 року та не знала про наявність актів про її відсутність на робочому місці. Вона надавала бухгалтерські послуги компаніям «Регіон Сталь», «Планета 3 тисячі» і це входило в її обовязки, як головного бухгалтера ТОВ «АУТСОРСИНГ.ЛІЗИНГ.ЄДИНА [PERSON]», вона приходила на робоче місце в офіс відповідача, хоча й немала постійної перепустки, ніяких конфліктів до 10.09.2012року з роботодавцем не було. А 10.09.2012 року директор ТОВ «А.Л.Є.Ф. група» відмовилася видати заробітну плату за серпень, не впустила до офісу, не прийняла заяву про звільнення з роботи [PERSON] за власним бажанням, а в подальшому їй було направлено поштою трудову книжку і наказ про звільнення з займаної посади згідно ст. 40 п.4 КЗпП України. Представник відповідача суду пояснила, що [PERSON] не була присутня на робочому місці з 03.08.2012 року по 10.09.2012 р., а тому вона, як директор товариства, разом з [PERSON], яка є фінансовим аналітиком цього ж товариства, що робочого дня складали акти про відсутність [PERSON] на робочому місці. 10.09.2012 року позивач прийшла до офісу ТОВ «А.Л.Є.Ф.Г» та директор товариства ознайомила позивача з наказом про її звільнення з роботи, але [PERSON] відмовилася отримувати трудову книжку, що змусило направити трудову книжку і наказ про звільнення поштою. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є фінансовим аналітиком ТОВ «А.Л.Є.Ф.Г» та є співзасновником даного товариства, суду показала, що 16.07.2012 р. було прийнято на роботу позивача, яка повинна була щодня, окрім вихідних та святкових днів виходити на роботу, але з 03.08.2012 р. вона без причин перестала зявлятися на робочому місці, а тому було складено акти про її відсутність на робочому місці, які свідок підписувала щодня. Судом встановлено, що позивач виконувала роботу в серпні, і як пояснила сама директор ТОВ«АУТСОРСИНГ.ЛІЗИНГ.ЄДИНА [PERSON]» головному бухгалтеру не потрібно було щодня виходити на роботу, бо товариство тільки було засноване, роботи на той час було мало, у [PERSON] був вільний графік відвідування, що усно було обумовлено. А тому, суд критично ставиться до пояснень представника відповідача щодо підстав для звільнення позивача з роботи акти про відсутність на робочому місці. Більше місяця складалися акти про відсутність позивача на робочому місці і жодного разу не було запропоновано позивачу надати пояснення щодо її відсутності. Крім того, сама представник відповідача зазначила, що у вересні за серпень 2012р. вона самостійно подавала звітність про роботу товариства до податкової та ПФУ і як вбачається з довідки ПФУкраїни позивачу виставлено в серпні 2012 року 31 день стажу в місяці, та сплачено страхові внески за позивача, також з відомостей ПФ України вбачається, що [PERSON] було нараховано заробітну плату за липень 2012 р. - 668,18 грн., за серпень 2012р. - 111,36 грн. Обґрунтовуючи свої заперечення на позов, представник відповідача посилається на акт перевірки державної інспекції України з питань праці від 03.10.2012р. в якому зафіксована відсутність порушень трудового законодавства. Однак, слід звернути увагу, що державним інспектором не досліджувалося спірне питання щодо прогулу працівника [PERSON] та обґрунтованість і правомірність її звільнення з роботи, також не зафіксованим залишилося порушення роботодавцем положень ст. 149 КЗпП України. Суд не може погодитися з доводами представника відповідача щодо звільнення позивача з роботи за прогул, оскільки, як було встановлено судом, позивачу роботодавцем було дозволено виходити на роботу по мірі наявності роботи, також представником відповідача не обґрунтовано чому саме було прийнято рішення про звільнення з роботи за прогул, а не застосовано інші види дисциплінарних стягнень. Встановленим є те, що директор товариства не пропонувала позивачу надати пояснення, щодо її відсутності, також не було складено акт про відмову позивача отримати трудову книжку на руки, не зафіксованим і є те, що позивач відмовилася від ознайомлення з наказом про її звільнення. Представник відповідача не обґрунтувала необхідність табелювати цілий місяць позивача, складання 25 актів про відсутність її на робочому місці і при цьому не запропонувати працівникові дати пояснення. Дане свідчить про упередженість роботодавця та про порушення процесу звільнення особи з роботи, що передбачено трудовим законодавством. Відсутність підпису [PERSON] у фінансових документах підприємства, починаючи з 03.08.2012р. та наявність актів про відсутність на робочому місці, не можуть безперечно свідчити про порушення позивачем трудової дисципліни, так як є сумнівним природа та час походження актів про відсутність позивача на робочому місці. Так, 10.09.2012року [PERSON] прийшла на роботу, бажала отримати заробітну плату і саме в цей же день її чекав вже підписаний наказ про її звільнення за прогул. Отже, суд вважає, що факт прогулу позивачем 03, 06, 07, 08, 09, 10, 13, 14, 15, 16, 17, 20, 21, 22, 23, 27, 28, 29, 30, 31 серпня та 03,04,05.06,07 вересня 2012 року не знайшов свого підтвердження в суді. Крім того, оскільки, звільнення за прогул по п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України є заходом дисциплінарного стягнення\\ ст.147 КЗпП України\\, при його застосуванні щодо [PERSON] відповідачем було порушено вимогу ч.1 ст.149 КЗпП України, а саме: не відібрано письмові пояснення по факту порушення трудової дисципліни. Сама представник відповідача, яка є директором товариства неодноразово в судовому засіданні вказувала, що не пропонувала позивачу дати будь-які письмові пояснення щодо її відсутності, а відразу підготувала наказ про звільнення позивача з займаної посади. Таким чином, суд прийшов до висновку, що [PERSON] було звільнено з роботи за відсутності факту прогулу, з порушенням вимог трудового законодавства України, а тому позивач підлягає поновленню на роботі у ТОВ «АУТСОРСИНГ.ЛІЗИНГ.ЄДИНА [PERSON]» з 10.09.2012 р. Відповідно до ст.235 КЗпП України підлягають до задоволення і вимоги позивача про стягнення на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Вирахування середнього заробітку в даному випадку проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 \\ зі змінами і доповненнями \\. Так, на користь позивача має бути стягнуто за період з 10.09.2012 по 25.12.2012 (по день постановлення рішення суду) 1500,73 грн. Розрахунок: за фактично відпрацьований час зарплата за липень 2012 року - 668,18 грн. + зарплата за серпень 2012 р.- 111,36 грн. грн. = 779 грн. 54 коп. : 40 роб. днів = 19 грн. 49 коп. \\ середньоденний заробіток\\ х 77 роб. дні у вказаному періоді (при пятиденному робочому тижні), з 10.09.2012р. по 25.12.2012р. Згідно ст.367 ЦПК України рішення про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню. На підставі ст.88 ЦПК України та Закону України « Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 214 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved