Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що в період з 1 лютого до 10 травня 2009 року він уклав із відповідачем три договори позики, а саме: договір від 1 лютого 2009 року, згідно якого передав відповідачу грошові кошти у сумі еквівалентній 3300 доларів США та 4000 гривень терміном до 31 березня 2009 року під відсотки, розмір яких визначається на рівні п'ять відсотків за один місяць від суми позики; договір від 28 лютого 2009 року, згідно якого передав відповідачу грошові кошти у сумі еквівалентній 1000 доларів США терміном на один місяць до 31 березня 2009 року під відсотки, розмір яких визначається на рівні десять відсотків за один місяць від суми позики; договір від 10 травня 2009 року, згідно якого передав відповідачу грошові кошти у сумі 10000 гривень терміном на 51 день до 30 червня 2009 року під відсотки, розмір яких визначається на рівні п'ять відсотків за один місяць від суми позики. Відповідач свої зобовязання не виконала, умисно ухиляється від повернення боргу, чим також завдала моральну шкоду, тому вимушений звернутись до суду з зазначеним позовом, яким просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за зазначеними договорами, відсотки за користування коштами, пеню за прострочення виконання зобов'язання моральну шкоду та судові витрати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пославшись на ті ж обставини та підстави, які викладені у позовній заяві, просять суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить особиста розписка та поштові повідомлення, а тому, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши та дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що підтверджується наявними у справі доказами, між сторонами у справі виникли договірні зобовязання за письмовими договорами позики від 1 лютого 2009 року, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі еквівалентній 3300 доларів США та 4000 гривень терміном до 31 березня 2009 року під відсотки, розмір яких визначається на рівні п'ять відсотків за один місяць від суми позики; договір від 28 лютого 2009 року, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі еквівалентній 1000 доларів США терміном на один місяць до 31 березня 2009 року під відсотки, розмір яких визначається на рівні десять відсотків за один місяць від суми позики; договір від 10 травня 2009 року, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 10000 гривень терміном на 51 день до 30 червня 2009 року під відсотки, розмір яких визначається на рівні п'ять відсотків за один місяць від суми позики. Зазначені договори укладені у письмові формі, що підтверджується наданими суду копіями зазначених договорів (а.с.7-9). Відповідач свої зобовязання не виконала у повному обсязі, умисно ухиляється від повернення боргу, чим також завдала моральну шкоду позивачу, який хворіє, потребує лікування, а відсутність грошових коштів позбавляє його можливості вчасно проходити курс лікування. На неодноразові звернення позивача до відповідача щодо повернення боргу, остання не реагує, борг не повернула в результаті чого виникла заборгованість, що підтверджено розрахунком позивача ( а.с. 10-11), який відповідач та її представник у судовому засіданні не оспорили, тому позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу, процентів та пені підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Згідно ст. 530 ЦК України: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до укладених письмових договорів розмір процентної ставки за користування грошовими коштами встановлений і відповідно відповідач зобовязана його сплатити за весь час прострочення зобовязання. З огляду на існування заявленої позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У відповідності до ст. 1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Так, відповідно до чинного законодавства моральна (немайнова) шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі. При цьому, якщо дії винної особи заподіяли як майнову, так і моральну (немайнову) шкоду, то відшкодування майнової шкоди не звільняє таку особу від обов'язку відшкодувати моральну шкоду. Враховуючи зазначені положення, судом встановлено факт доведеності заподіяння моральної шкоди позивачеві і в даній частині позовних вимог суд вважає за можливе задовольнити їх частково стягнувши з відповідача на користь позивача 10000 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати в сумі 3219,0 грн. за сплату судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial