Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В позові позивачка зазначає, що в період з 01 листопада 2007 року по 31 грудня 2008 року вона працювала у відповідача на посаді завідуючої архівом до відділу головного металургу. Позивачка вказує, що з моменту звільнення і до теперішнього часу відповідач не провів з нею розрахунок по заробітній платі, а саме: їй не була сплачена заробітна плата за жовтень-грудень 2008 року у сумі 1601 грн. 75 коп. Позивачка зазначає, що оскільки кінцевий розрахунок при звільненні відповідачем їй не був сплачений, то в порядку ст. 117 КЗпПУ їй повинна бути сплачена компенсація за затримку кінцевого розрахунку за період з 01 січня 2009 року по 11 січня 2012 року в сумі 46 039 грн. 00 коп. В добровільному порядку відповідач не виплачує заборгованість по заробітній платі. Тому позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 1601 грн. 75 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 46 039 грн. 00 коп. В судове засідання сторони не зявились. Від позивачки до суду надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, не повідомивши суд про причини неявки. Про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-227 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 01 листопада 2007 року позивачка прийнята на посаду завідуючого архівом до відділу головного металурга до ТОВ Литво, наказ № 155 від 01.11.2007 року. 31 грудня 2008 року звільнена згідно ст.. 36 п. 1 КЗпП України, наказ № 476 від 31.12.2008 року. \\а.с. 4\\ Згідно до копій довідки з ТОВ «Литво»від 30.11.2011 року, заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] саном на 01 грудня 2011 року складає 1601 грн. 75 коп., а саме: за жовтень 2008 року 1060 грн. 69 коп., за листопад 2008 року - 149 грн. 22 коп., за грудень 2008 року 391 грн. 84 коп. \\а.с. 5\\ 19 листопада 2010 року позивачка зверталась до відповідача із листом з проханням виплатити їй заборгованість по заробітній платі. \\а.с. 6\\ Згідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що при звільненні [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 1601 грн. 75 коп. виплачена не була. У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Розмір середньомісячної заробітної плати розраховується у відповідності до ч. 2 Постанови Кабінету Міністрів від 08 лютого 1995 року № 100 Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати, зокрема за два останні два місяці \\а.с. 5\\: за листопад 2008 року (як зазначає позивачка за 5 робочих днів) 149 грн. 22 коп., за грудень (як зазначає позивачка за 5 робочих днів) 391 грн. 84 коп. Середньомісячна зарплата складає 54 грн. 10 коп. ((149 грн. 22 коп. + 391 грн. 84 коп.): 10 робочих днів). Суд стягує з відповідача на користь позивачки середній заробіток за весь час затримки невиплати зарплати за 2009 рік, 2010 рік, 2011 рік та з 01.01.2012 по 11.01.2012 року в сумі 40 629 грн. 10 коп., яка розраховується: в 2009 році 249 робочих днів, в 2010 році 249 робочих днів, в 2011 році 248 робочих днів, з 01.01.2012 по 11.01.2012 рік 5 робочих днів, що разом складає 751 робочий день за вказаний позивачкою період, а не 851 робочий день, як вказано позивачкою в позові. 751 роб.день х 54 грн. 10 коп. = 40 629 грн. 10 коп. Таким чином, суд вважає, що стягненню підлягає сума середнього заробітку за прострочення розрахунку при звільненні у сумі 40 629 грн. 10 коп., а не 46 039 грн. 00 коп., як просить в позові позивачка. Відповідно до роз'яснень, що містяться в ч. 5 п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 19 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Отже, виплата всіх належних позивачу від відповідача сум не проведена з часу звільнення до часу ухвалення рішення у справі, тому позивачкою строк для звернення до суду про вирішення спору не пропущений. Суд вважає, що з відповідача на користь позивачки необхіно стягнути нараховану, але не виплачену зарплату у сумі 1601 грн. 75 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 40 629 грн. 10 коп. Крім того, оскільки позивачка на підставі ст.. 1 Закону України «Про судовий збір»звільнена від сплати судового збору за подачу позову, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 422 грн. 31 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial