Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-20 00:00:00

Позивачка у березні 2012р. р. звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль», за участю третьої особи, державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси та просила суд визнати формування (обчислення) та застосування процентів у доларах США за кредитним договором №014/0043/82/76027 від 06.07.2007р. незаконним. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що при укладені оспорюваного договору відповідач порушив вимоги закону в частині валюти зобовязання. У судовому засіданні представник позивачки, [PERSON], що діяв на підставі довіреності, підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. При цьому пояснив, що сплата процентів на території України у доларах США суперечить діючому законодавству. Представник відповідача, [PERSON], що діяв на підставі довіреності (а.с. 63) у судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У минулих судових засіданнях заперечував проти задоволення позовних вимог, про що надав письмові заперечення (а.с.40-42), де зазначив що діючим законодавством передбачено видачу кредитів у валюті та звернув увагу суд на те, що при подачі заяву на отримання кредиту, вона просила отримати кредит саме у іноземній валюті. Третя особа, державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси, у судове засідання не зявилася, про час, дату та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Згідно ч.2 ст. 169 ЦПК України, суд вирішує розглядати справу без участі представника відповідача та державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимогах про визнання недійсним умов договору слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.06.2007р. між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] Аваль»було укладено Кредитний договір №014/0043/82/76027 (а.с. 28-31) згідно якого позивачка отримала кредит в сумі 236 844,00 доларів США на строк 120 місяців до 13,50 відсотків річних. Оскільки позивачка вважає, що вказаний договір в частині формування (обчислення) та застосування процентів у доларах США за кредитним договором №014/0043/82/76027 від 06.07.2007р. є незаконним, тому звернулася до суду з відповідним позовом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За вимогами ст. 638 ЦК України якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір є укладеним. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однією із сторін, повинна бути досягнення згода. Якщо сторони досягали домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили усі істотні умови, то вони мають виконуватись і вважаються такими, що момент досягнення домовленості настав. Згідно зі ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України N 15-93 від 19.02.93 р. "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом, що встановлено ч. 3 ст. 533 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України N 15-93 від 19.02.93 р. "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", "іноземна валюта" - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (надалі - Декрет) передбачено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції. Відповідно до пп. "в", "г" ч. 4 ст. 5 Декрету індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо: - надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; - використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Водночас, відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). За наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку України банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, зазначеними у п. 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Національного банку України N 275 від 17.07.2001 р. Стаття 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносить до кредитних операції, зазначені у пункті 3 частини першої та у пунктах 3 - 7 частини другої статті 47 цього Закону, зокрема, розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Таким чином з урахуванням викладених обставин та матеріалів справи, суд доходить висновку, що відповідно до вимог ст. 47 Закону України „Про банки і банківську діяльність, ПАТ ««[PERSON] Аваль»на підставі банківської ліцензії №10 від 27 березня 1992 р. (а.с.44), дозволу N 10-4 (а.с.45), додатку до дозволу №10-4 (а.с.46) банк на час укладання угоди мав право здійснювати операції з валютними цінностями, у тому числі не торгівельні операції. Також суд не вбачає порушень законодавства в частині сплати позивачем процентів у доларах США, так як з урахуванням домовленості сторін щодо всіх істотних умов договору , зазначені умова викладена в вищезазначеному кредитному договорі. З урахуванням викладеного суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог у звязку з чим, вони не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed