Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-20 00:00:00

У лютому 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області та Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області, третя особа [PERSON] про визнання права власності на спадщину, а саме: на земельні частки (паї) посвідчені сертифікатами КВ№0146418 від 31.12.96р. №1058 та РН№384595 від 31.12.96р.№1817, а також на будівельні матеріали та обладнання, що були використані для будівництва житлового будинку за адресою Київська область, Бориспільський район, с.Глибоке, вул.Комсомольська,2. В обґрунтування позову, [PERSON] послався на те, що 24 березня 2000 року помер його батько - [PERSON], а 11 травня 2007 року померла мати позивача - [PERSON]. Після їх смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельних часток (паїв), які належали батькам на підставі зареєстрованих у встановленому порядку сертифікатів, а також не введений в експлуатацію та незареєстрований у встановленому порядку житловий будинок за адресою Київська область, Бориспільський район, с. Глибоке, вул. Комсомольська, 2. З огляду на те, що спадкодавці заповітів не залишали, а спадкоємцем за законом є [PERSON], посилаючись на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. В свою чергу, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідачі, а також третя особа в судове засідання не зявилися, у своїх письмових заявах просили розглядати справу без їх участі. Оцінюючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 24 березня 2000 року помер [PERSON], а 11 травня 2007 року померла [PERSON], що підтверджується відповідними свідоцтвами про смерть. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача по справі - [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що за життя батьки позивача отримали права на земельні частки (паї), посвідчені сертифікатами про право на земельну частку (пай). Так, згідно сертифікату серії КВ № 0146418 від 31.12.96р. №1058 [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП Глибоке розміром 2,4 га без визначення меж частки в натурі. Відповідно до сертифікату серії РН№384595 від 31.12.96 р. №1817 [PERSON] Лаврентьєвні належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП Глибоке розміром 2,4 га без визначення меж частки в натурі. З 2000 року на підставі укладених з ТОВ Агросвіт договорів оренди земельні частки (паї) від 22.02.2000р. земельні частки (паї) перебували в оренді. Також, як вбачається з довідки Глибоцької сільської ради від 12.03.2013 №180 на погосподарському обліку сільської ради перебуває домоволодіння №2 за адресою вул. Комсомольська, с.Глибоке, особовий рахунок 810-3, власник [PERSON] Окрім вищевказаної довідки Глибоцької сільської ради від 12.03.2013 №180 в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази здійснення [PERSON] будівництва житлового будинку за адресою Київська область, Бориспільський район, с.Глибоке, вул. Комсомольська, 2. Позивачем не подано до суду доказів, які б підтвердили площу будинку станом на день розгляду справи, його технічну характеристику, інвентаризаційні дані тощо. Згідно довідки Глибоцької сільської ради від 12.05.2007 №16/1 [PERSON] дійсно за свій рахунок похоронив матір [PERSON], яка проживала окремо по вул. Комсомольська, буд. 2, с.Глибоке. Як вбачається із довідки Бориспільської районної державної нотаріальної контори від 05.03.2013р. №299/01-16 після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №62 за 2001 р, разом з тим, після смерті [PERSON] спадкова справа взагалі не заводилась. Згідно матеріалів спадкової справи № 62 за 2001 р., позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом вступу в управління його майном, у звязку із чим 16.02.2001р нотаріусом було видано позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою Київська область, Бориспільський район, с. Глибоке, вул. Леніна, 43. При цьому, в матеріалах спадкової справи відсутні докази отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину на належне [PERSON] право на земельну частку (пай). Звернувшись у лютому 2013 року до нотаріуса із заявою про оформлення права на спадщину та отримання свідоцтва про право на спадщину на належне [PERSON] право на земельну частку (пай), листом від 13.02.13 №134/0116 державний нотаріус [PERSON]Б повідомив позивача про те, що з метою отримання відповідного свідоцтва позивачу необхідно зявитись до нотаріальної контори з необхідними документами в робочий день. Водночас, отримавши вказаний лист, в цей же день, не зявляючись особисто до нотаріуса з усіма необхідними для видачі свідоцтва документами, позивач подав даний позов до суду. За правилами ЦК Української РСР від 18.07.1963 № 1540-VI, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, а також діючого ЦК України від 16.01.2003 № 435-IV свідоцтво про право на спадщину видається виключно нотаріусом за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п.23 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 р.). Враховуючи те, що нотаріусом у встановленому законом порядку не було відмовлено позивачу в оформленні його права на спадщину після смерті [PERSON], а лише проінформовано про необхідність особистої явки до нотаріальної контори, позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права на спадщину задоволенню не підлягають. Вимоги позивача про визнання права на спадщину після смерті [PERSON] також задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Як вбачається із довідки Бориспільської районної державної нотаріальної контори від 05.03.2013р. №299/01-16 після смерті [PERSON] спадкова справа взагалі не заводилась. У лютому 2013 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, проте листом від 13.02.13 №124/0116 державний нотаріус [PERSON] відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав пропуску встановленого шестимісячного строку. Отримавши вказаний лист, в цей же день, позивачем був поданий даний позов до суду. З поданих позивачем до суду матеріалів не вбачається, що він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у звязку із чим, відхиляються доводи позивача про прийняття ним спадщини в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Встановлено, що із заявою про прийняття спадщини після смерті матері позивач звернувся лише у лютому 2013 року, тобто з пропуском встановленого ст. 1270 ЦК шестимісячного строку. Згідно ч. 3 ст. 1270 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1296 ЦК України лише спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Враховуючи те, що належні та допустимі докази прийняття позивачем спадщини після смерті [PERSON] відсутні, позовні вимоги про визнання за ним права на спадщину задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed