Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: 1)\~стягнути з [PERSON] незаконно утримані аліменти на час роботи доньки в період літніх канікул з 14.06.2011 р. по 01.08.2011 р. в сумі 598 грн. 00 коп.; 2)\~стягнути з [PERSON] незаконно утримані аліменти на час роботи доньки в період літніх канікул з 18.06.2012 р. по 01.08.2012 р. в сумі 472 грн. 00 коп.; 3)\~зменшити суму аліментів, які позивач сплачує на користь відповідача на утримання повнолітньої дитини [PERSON], визначивши її у розмірі 1/12 його заробітку щомісячно; 4)\~стягнути з відповідача судовий збір в сумі 214 грн. 60 коп. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 21.04.2011 року він сплачує аліменти на утримання [PERSON], яка навчається за денною формою навчання, але не пізніше досягнення нею 23-хрічного віку. У період літніх канікул у 2011 р. і 2012 р. [PERSON] працювала в ПМП ЗОВ "Салют" і за цей час з позивача було стягнуто відповідно 598 грн. і 472 грн. Посилаючись на п.\~5 ст.\~12 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з яким сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, позивач зазначив, що відповідач не повідомила державну виконавчу службу про припинення виплат у зв'язку з працевлаштуванням дитини. З огляду на сказане, позивач вважає, що указані вище кошти на загальну суму 1070 грн. стягнуті незаконно. Крім того, позивач зазначив, що відповідно до ст.\~192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути зменшений за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального стану. У судовому засіданні позивач послався на документи, що підтверджують його тяжкий матеріальний стан. Відповідач у судовому засіданні визнала позов у частині вимог щодо стягнення коштів на загальну сумі 1070 грн., але заперечила проти вимог про зменшення суми аліментів і стягнення з неї судового збору. Свої заперечення вона обґрунтовувала тим, що її повнолітня дочка продовжує навчання, а тому вона потребує фінансової допомоги, крім того, відповідач на даний момент не працює, оскільки доглядає за своєю матір'ю, яка є інвалідом, і отримує лише близько 165 грн. щомісячно в якості компенсації за надання соціальних послуг інваліду І групи. Вислухавши доводи сторін, дослідивши у судовому засіданні подані сторонами докази, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково з огляду на наступне. Зокрема, вимоги позивача про стягнення незаконно утриманих аліментів в сумі 1070\~грн. з посиланням на п.\~5 ст.\~12 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають задоволенню, адже вичерпний перелік підстав обов'язкового зупинення виконавчого провадження передбачений у ст.\~37 Закону України "Про виконавче провадження", і влаштування повнолітньої дитини, яка продовжує навчання і на користь якої сплачуються аліменти, на сезонну роботу не входить до числа указаних підстав. Крім того, суд зазначає, що на час роботи [PERSON] у період літніх канікул в 2011 р. і 2012 р. було чинним рішення суду про стягнення аліментів на утримання [PERSON], розмір аліментів у вказані періоди рішенням суду не було зменшено, [PERSON] продовжувала і досі продовжує навчатися та не досягла 23-хрічного віку, а отже підстав для визнання незаконним утримання аліментів з позивача у вказаний період немає. До того ж, позивач не заявляв вимог про звільнення від сплати заборгованості за аліменти на підставі ст.\~197 Сімейного кодексу України. Разом із тим, суд вбачає підстави для зменшення розміру аліментів, які сплачує позивач на утримання повнолітньої дитини [PERSON]. Зокрема, на відміну від положень ст.\~180 Сімейного кодексу України, яка передбачає безумовний обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, ст.\~199 Сімейного кодексу України встановлює обов'язок батьків утримувати повнолітню дочку (сина), тільки якщо вона (він) продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, але до досягнення двадцяти трьох років і за умови, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу. При цьому суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)\~наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, при визначенні розміру аліментів слід брати до уваги, з одного боку, те, що [PERSON] є повнолітньою працездатною людиною, яка має можливість працювати сезонно або, на підставі ст.\~56 Кодексу законів про працю України, постійно, але на неповний робочий час, а з іншого боку, матеріальне становище платника аліментів, який працює, але протягом останнього року після сплати поточних аліментів, заборгованості за аліментами і податків отримує від 350,99 грн. до 568,41 грн. заробітної плати щомісячно при тому, що прожитковий мінімум для працездатних осіб у цей же період в Україні становив від 960 грн. у серпні 2011 року до 1102 грн. у серпні 2012 року. Суд також звертає увагу на те, що [PERSON], яка, реалізуючи своє право на працю, відпрацювала у період літніх канікул у 2011 р. і 2012 р. усього близько чотирьох місяців, було видано на руки заробітної плати 4260,00 грн (а.с. 33), тоді як позивачу за весь минулий рік (з серпня 2011 року до липня 2012 року) було видано на руки заробітної плати 5442,53 грн. (а.с. 29). Суд не може погодитися із доводами відповідача про те, що вона не може утримувати [PERSON], оскільки не працює у зв'язку із тим, що доглядає свою мати, яка є інвалідом, а тому немає підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача. Суд наголошує на тому, обов'язок утримувати повнолітню дитину закон покладає на обох батьків і для обох батьків таких обов'язок встановлюється за умови, якщо вони можуть надавати матеріальну допомогу. А тому неспроможність одного з батьків утримувати повнолітню дитину не покладає на другого з батьків безумовного обов'язку утримувати цю дитину у нього є такий обов'язок, але за теж умови, що він може надавати матеріальну допомогу. За цих обставин, суд доходить висновку, що з огляду на матеріальне становище платника аліментів розмір аліментів, який сплачується позивачем, підлягає зменшенню. Разом із тим, суд не може погодитися з вимогою відповідача про зменшення розміру аліментів до 1/12 частини заробітку (доходу) щомісячно, адже сума, яку утримують із заробітної плати позивача, складається як із суми поточних аліментів, так і суми на погашення заборгованості по сплаті аліментів. Враховуючи викладене, беручи до уваги Постану Пленуму Верховного Суду України №\~3 від 15.06.2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", відповідно до ст.ст. 180, 182, 183, 191, 199 СК України,

Outcome: partial