Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON],звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що 01 липня 2010 року її було прийнято на роботу в Преображенський ясла-сад на посаду вихователя на період дикретної відпустки основного працівника. За час її роботи у Преображенському ясла садку були вакансії, але їй було відмовлено у переводі на постійне місце роботи у звязку з тим, що в неї є ще час до виходу із відпустки основного працівника. Вона являється молодим спеціалістом на підставі договору про працевлаштування випускників Бериславського педагогічного коледжу, які навчалися за напрямками 0101 педагогічна освітаспеціальністю 5.01010201 Початкова освітавід 18 серпня 2010 року. З жовтня 2011 року вона знаходиться на обліку в жіночій консультації з приводу вагітності, про що адміністрація саду нею була повідомлена. Крім того завідуючій було надано довідку про вагітність. 07.11.2011 року її було звільнено у звязку із достроковим припиненням відпустки по догляду за дитиною до трьох років основного працівника [PERSON] (п.6ст. 40 КЗпП України). Вважає, що дане звільнення є незаконним, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки згідно статті 197 КЗпП України встановлено, що молодим спеціалістам випускникам державних навчальних закладів, потреба в яких раніше була заявлена, підприємствами, установами, організаціями, надається робота за фахом на період не менше трьох років у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Вона пропрацювала на даній посаді трохи більше року. Крім того ст. 184 КЗпП України передбачено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації (тобто без правонаступництва), коли допускається звільнення з обовязковим працевлаштуванням. Тобто не можна звільнити працівника без надання постійного робочого місця у звязку із виходом із відпустки основного працівника. Під час її звільнення відповідачами були допущенні порушення. Про звільнення вона дізналася в день отримання трудової книжки, а із наказом її ознайомлено лише 23 листопада 2011 року, тобто через 16 днів після звільнення чим порушили вимоги статті 47 КЗпП України, згідно якої у день звільнення їй мав бути виданий наказ про її звільнення з роботи. Просить суд поновити її на роботі в Преображенському ясла-садку на відповідній посаді або надати рівнозначну посаду та стягнути із роботодавця суму заборгованості по заробітній платі на її користь за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні представники позивача [PERSON], та [PERSON], позовні вимоги позивачки підтримали в повному обсязі. Відповідач голова Преображенської сільської ради [PERSON], позовні вимоги не визнала та пояснила, що дійсно до неї звернулася сімя Войчук з проханням працевлаштування їхньої невістки [PERSON] Вона їм пообіцяла, та оскільки на той час в Преображенському ясла-садку було одне декретне місце її було працевлаштовано на посаду вихователя. [PERSON] мала бути працевлаштованою в інший заклад, однак віднісшись з розумінням вона їй допомогла. У звязку з поданням заяви про вихід на роботу основного працівника [PERSON], 07.11.2011 року [PERSON] було звільнено. В цей же день останній було видано трудову книжку і проведено всі розрахунки. В трудовій книжці було чітко зазначено на підставі якого наказу її було звільнено, однак сам наказ вони не мали намір забрати. Доповнила, що на час звільнення [PERSON] вакантних посад в садку не було, а тому перевести її на іншу посаду теж не могли. Крім того просить суд в задоволенні позову відмовити на підставі статті 233 КЗпП України, та застосувати строк позовної давності у звязку з тим, що позов до суду подано після закінчення місячного терміну з дня коли остання дізналася про своє звільнення, а питання про поновлення строку позивачами не ставиться. Відповідач [PERSON], завідуюча Преображенським ясла-садом, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON], не визнала та пояснила, що згідно Договору про працевлаштування випускників Бериславського педагогічного коледжуна який вказує позивач, Преображенський ясла-сад не являється стороною даного договору та не брав на себе зобовязання щодо працевлаштування [PERSON], потреба відносно неї не заявлялася. [PERSON] мала бути працевлаштованою в інший заклад на території району, однак віднісшись з розумінням вона їй допомогла. У звязку з поданням заяви про вихід на роботу основного працівника [PERSON], 07.11.2011 року [PERSON] було звільнено. В цей же день останній було видано трудову книжку і проведено всі розрахунки. В трудовій книжці було чітко зазначено на підставі якого наказу її було звільнено, однак сам наказ вони побажали отримати тільки 22.11.2011 року. Згідно довідки з приводу вагітності [PERSON], вказала, що особисто їй стало відомо про те, що [PERSON], вагітна після її звільнення та видачі трудової книжки, а саме після 17.11.2011 року. Просить суд в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Договору з Преображенським ясла-садом Чаплинського району Херсонської області про працевлаштування [PERSON] не укладалося, а позивачка раніше не була заявлена даним закладом на роботу. Згідно заяви [PERSON], 01.07.2010 року позивачку згідно наказу №23 по Преображенському ДНЗ призначено на посаду вихователя на період декретної відпустки основного працівника з 01.07.2010 року. 22.10.2011 року позивачка уклала шлюб з гр.. [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на Войчук. 07.11.2011 року згідно наказу №41, вихователя [PERSON] звільнено з посади вихователя та поновлено [PERSON] на посаді вихователя ясельної групи з 08.11.2011 року. Згідно довідки виданої завідуючою Преображенським ясла-садом в період з 07.11.2011 року по 27.09.2012 року вакансій педпрацівників не було. Трудову книжку позивачкою отримано в день звільнення, даний факт встановлено як з позовної заяви так і з пояснень представника позивача [PERSON] та відповідачів. З заявою про видачу копії наказу про її звільнення вона звернулася тільки 22.11.2011 року. З позовом до суду про поновлення на роботі позивачка звернулася тільки 14.12.2011 року, а саме після сплину строку на подання заяви. Заяви про поновлення строку з боку позивача не надходило. Таким чином оцінюючи всі зібрані та дослідження в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволення виходячи зі слідуючого. Згідно статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Статтею 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed