Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-16 00:00:00

У серпні 2012 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що між ними 18.09.2004 року був зареєстрований шлюб з [PERSON] від цього шлюбу вони мають двох синів - [PERSON], 05.052005 року народження, [PERSON], [INFO]. Спільне життя подружжя не склалося, оскільки позивач з відповідачкою мають несумісні характери та різні погляди на життя. Між ними постійно виникали конфлікти, склались неприязні стосунки, подальше спільне проживання стало недоцільним. Фактично шлюбно -сімейні відносини припинені з квітня 2012 року. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, шлюб розірвати, дітей залишити проживати з нею, посилаючись на підстави та обставини викладені в позовній заяві. Після розірвання просила залишити прізвище «Кудрявцева». Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні суду пояснив, що погоджується на розірвання шлюбу, але заперечує проти визначення місця проживання дітей з позивачем, бажає щоб діти проживає з ним, оскільки в даний час ніде не працює та може надати їм більше часу для їх виховання, ніж позивач,яка працює. Вислухавши пояснення сторін та представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Як установлено в судовому засіданні, 18 вересня 2004 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений актовий запис № 331, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КЕ № 112610 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Крюківського районного управління юстиції м. Кременчука Полтавської області. Від шлюбу у них є двоє дітей - син [PERSON], [INFO]., та син [PERSON], 12.09. [INFO]. Спільне життя подружжя не склалося, оскільки позивач з відповідачем мають несумісні характери та різні погляди на життя. Між ними постійно виникали конфлікти, склались неприязні стосунки, подальше спільне проживання стало недоцільним. Фактично шлюбно -сімейні відносини припинені з квітня 2012 року. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, не ведуть спільне господарство. Сумісне життя суперечить інтересам подружжя та сім'ї. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Беручи до уваги, що сторони тривалий час спільно у шлюбних відносинах не проживають, жоден з подружжя не просив надати їм час на примирення, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову про розірвання шлюбу. За наведених обставин, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], укладений 18 вересня 2004 року у відділі РАЦС Крюківського районного управління юстиції, актовий запис № 331. У відповідності до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Крім цього, ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України зазначає, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ч. 2. ст. 161 Сімейного кодексу України суд не може передати дитину для проживання з тими з батьків, хто не має самостійного доходу. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами відповідач в даний час ніде не працює, тому суд не може передати йому малолітніх дітей для спільного проживання. Суд приходить до висновку, що малолітні діти мають проживати разом із матір'ю, так як виключних обставин судом не встановлено. Разом з тим суд приходить до висновку, що розділяти дітей небажано, оскільки проживаючи разом вони прив'язані один до одного, і розлучення батьків для дітей повинно бути найменш болючим. Визначаючи, місце проживання дітей з матір'ю, суд зазначає, що батько не втрачає своїх прав та обов'язків. Він стає носієм права на спілкування з дитиною та права брати участь у її вихованні відповідно до положень ч. 2 ст. 157 СК України На підставі викладеного,

Outcome: approved