Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.04.2009 відповідач під розписку в присутності [PERSON] взяла в нього в борг 25\~000,00 дол. США, що станом на 03.05.2012 становить 199\~747,50 грн., з остаточною датою повернення 03.05.2009. Відповідач всі вказані кошти зобовязалася повернути до вказаної дати в повному обсязі. Оскільки відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобовязання, позивач просив суд стягнути з неї суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 238\~698,26 грн. і 3% річних 17\~993,70 грн., а всього 256\~691,96 грн. та судовий збір 2\~566,93 грн. В жовтні 2012 року [PERSON] уточним свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідачки на свою користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 230\~037,50 грн. і 3% річних 17\~340,82 грн., а всього 247\~378,32 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнений позов в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені ним в позовній заяві, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, подав заяву про застосування строку позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини. 23.04.2009 [PERSON] під розписку взяла в [PERSON] в борг 25\~000,00 дол. США, що станом на 03.05.2012 становить 199\~747,50 грн., з остаточною датою повернення 03.05.2009. Відповідач всі вказані кошти зобовязалася повернути до вказаної дати в повному обсязі. В якості доказу надання коштів у борг відповідачу представник позивача надав оригінал розписки. Представник відповідача не оспорював справжність розписки, доказів того, що відповідачем гроші повернуті суду не надав. За змістом ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до наданої суду розписки 23.04.2009 відповідач отримала гроші строком на 10 днів. Після спливу 10 днів, тобто 04.05.2009 право позивача було порушено і почався перебіг строку позовної давності. Закінчення трирічного строку позовної давності припало на 05.05.2012, який виявився вихідним, а тому строк давності закінчився 07.05.2012. Частиною 4 статті 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 5 вказаної статті якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. На підтвердження поважності причин пропуску позовної давності позивачем надано копію наказу ТОВ «Екофрут» від 18.04.2012 за № 16, за яким його було направлено у відрядження до ПП «Юріан капітал» (м. Дніпропетровськ) на 74 дні з 20.04.2012 до 02.08.2012. 02.08.2012 позивач подав до відділення поштового звязку позовну заяву з додатками для відправлення на адресу суду. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем подано позовну заяву з пропуском строку позовної давності. Суд вважає, що причини пропуску строку позовної давності не є поважними, оскільки перебування позивача у відрядженні у м. Дніпропетровськ не позбавило його можливості звернутися до суду з позовом шляхом направлення його поштою. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed