Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-24 00:00:00

Позивач 23 червня 2011 року звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про зобов'язання здійснити перерахунок за сплачені протягом січня-грудня 2010 року житлово-комунальні послуги, у тому числі шляхом зарахування надмірно сплачених коштів за попередні періоди: за послуги з постачання холодної води, водовідведення холодної та гарячої води відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 28.08.2007 року №1127; за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15.10.2009 року №1192; за послуги з утримання будинків та прибудинкової території відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.02.2007 року №141. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача 22 травня 2012 року звернувся до суду із запереченням проти позову, посилаючись на те, що позивач не надала доказів того, що не отримувала житлово-комунальні послуги у спірний період часу та не надала доказів того, що позивач відмовлялась від отримання житлово-комунальних послуг по ціні та тарифах, встановлених на час отримання (споживання) житлово-комунальних послуг, про вартість яких позивач повідомлялась відповідачем шляхом направлення відповідачем відповідних рахунків для оплати вартості спожитих послуг; позивач, отримуючи від відповідача послуги по тарифах, вказаним у рахунках на оплату спожитих житлово-комунальних послуг відповідно до норм ст. 322 ЦК України повинен сплачувати ці рахунки, а тому у даному випадку отримані від відповідача послуги та рахунки свідчать про те, що позивач здійснила акцепт пропозиції відповідачу щодо споживання послуг по тарифах, вказаних у рахунках із зобов'язанням їх оплати. Таким чином, позивач споживаючи житлово-комунальні послуги протягом спірного періоду з січня 2010 року по грудень 2010 року, тим самим здійснювала акцепт послуг відповідача по тарифах, які діяли у вказаний період часу та вказувались у рахунках на сплату послуг. Отже, за таких обставин позивач повинна сплачувати спожиті послуги за тарифами вказаними відповідачем у рахунку на сплату житлово-комунальних послуг; вимога позивача про здійснення перерахунку вартості спожитих житлово-комунальних послуг задоволенню не підлягає у зв'язку із неможливістю застосувати до правовідносин, що склались між позивачем та відповідачем реституції, оскільки житлово-комунальні послуги були спожиті позивачем за тарифами, що діяли на момент споживання послуг. Представник третьої особи Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» 25 травня 2012 року звернувся до суду з запереченням проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду у справі №2а-2292/09, розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29.04.2009 року №516 «Про встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води для населення», №518 «Про встановлення та погодження тарифів з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», №520 «Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та затвердження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення», визнано чинними. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка проживає у квартирі [ADDRESS] та є власником особового рахунку цієї житлової площі, що підтверджується довідкою Форми №3, виданої 16 травня 2012 року Житлово-експлуатаційною дільницею №202 Комунального підприємства «Управління житлового господарства» Дарницького району м. Києва ( а. с. 60). 20 квітня 2011 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок плати за послуги з серпня 2009 року по травень 2011 року на підставі рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 09.03.2011 року ( а. с. 47). 27 квітня 2011 року відповідач у відповідь на звернення позивача повідомив про те, що відповідно до постанови, про яку йдеться у зверненні позивача задоволено апеляційну скаргу Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго», Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київодоканал», виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), але не скасовано тарифи та не зобов'язано Житлово-експлуатаційні організації міста провести перерахунок, тому підстави для перерахунку відсутні ( а. с. 48). Позивач надала копії квитанцій про сплату за житлово-комунальні послуги за період з січня 2010 року по грудень 2010 рік, що свідчить про те, що позивач отримала послуги, не відмовилась від них, визнаючи договірні відносини, які діяли на момент споживання відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» ( а. с. 9-14). Відповідно до п.7 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до ст. 630 ЦК України, договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона ( виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони ( замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно із ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування. Саме на виконання вище вказаних норм законодавства України позивач та відповідач вступили в цивільні правовідносини на умовах, за яких відповідач нарахував позивачу житлово-комунальні послуги по цінах (тарифах), встановлених на час споживання послуг, а позивач споживала вказані послуги по цінах(тарифах), встановлених на час споживання послуг. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відсутність юридичного факту відмови позивача від споживання послуг по ціні, узгодженій сторонами на час споживання позивачем, свідчить про те, що ціна була узгоджена сторонами відповідно до норм ч.1 ст. 632 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що направлені відповідачем на адресу позивача рахунки на сплату житлово-комунальних послуг з зазначенням їх виду та вартості слід вважати офертою, а споживання позивачем послуг слід вважати акцептом у розумінні ч.1 ст. 638 ЦК України. Комунальне підприємство «Управління житлового господарства» Дарницького району м. Києва здійснювало нарахування за житлово-комунальні послуги відповідно до діючих розпоряджень Київської міської державної адміністрації, позивач споживала послуги та не відмовлялась від їх отримання, тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed