Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-31 00:00:00

У липні 2012 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про зміну договору найму та визначення порядку користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилалися на те, що на підставі договору міни від 25.03.2000 та згідно реєстраційного посвідчення № 163-58 від 19.04.2000 двокімнатна квартира [ADDRESS] належить на праві власності в рівних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідач [PERSON] в квартирі не проживає, лише інколи заходить. На теперішній час у сторін склався конкретний порядок користування квартирою, відповідно до якого позивачі займають кімнату № 4 площею 15,5 кв.м, а відповідачі займають кімнату №3 площею 12,9 кв.м. Відповідачі тривалий час не сплачують комунальні послуги, у звязку з чим утворилася заборгованість. Оскільки частка позивачів у праві спільної сумісної власності складає ? частину квартири, то вони вважають, що мають право займати кімнату № 4 площею 15,5 кв.м. Частка відповідача [PERSON] складає ? частину квартири, а відповідач [PERSON] не проживає в квартирі з 2002 року. Позивачі неодноразово пропонували за спільною згодою змінити умови договору найму житлового приміщення шляхом поділу особових рахунків по оплаті комунальних послуг та визначення порядку користування житловими кімнатами, але відповідачі відмовляються від цієї пропозиції. Крім того, позивачі зверталися із заявами до голови житлово-будівельного кооперативу № 341 про розподіл особових рахунків, але їм відмовили, оскільки необхідна згода всіх співвласників квартири. Таким чином позивачі просять змінити договір найму житлового приміщення квартири [ADDRESS], визначити порядок користування квартирою №26 по вул. Червоного Козацтва, 110 в місті Дніпропетровську: виділити в користування [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату №4 на плані технічного паспорта площею 15,5 кв.м., а житлову кімнату № 3, площею 12,9 кв.м., виділити в користування відповідачам [PERSON] та [PERSON], коридор №1 площею 8,2 кв.м, кухню № 5 площею 7,9 кв.м., туалет №6 площею 1,3 кв.м., ванну кімнату № 2 площею 2,8 кв.м. залишити в спільному користуванні. Зобовязати Житлово-будівельний кооператив №341 укласти з власниками квартири окремі договори найму житлового приміщення та відкрити на імя [PERSON] окремий особовий рахунок на кімнату площею 15,5 кв.м. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2012 року змінено процесуальний статус Житлово-будівельного кооперативу №341 з третьої особи на відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та, посилаючись на викладені в позові підстави, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та, посилаючись на викладені в позові підстави, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Крім іншого, пояснила, що вона з чоловіком проживає [INFO], але до червня 2006 року мешкала у спірній квартирі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та, посилаючись на викладені в позові підстави, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, а саме в частині розподілу особових рахунків, пояснив, що після розірвання шлюбу з позивачем [PERSON] він пішов і проживає зараз з новою сімєю у гуртожитку, оскільки більше житла вони не мають. Відповідач [PERSON] позов не визнала, підтримала письмові заперечення, пояснивши, що спірна квартира є приватною власністю позивачів та відповідачів у рівних частках. Позивач [PERSON] в спірній квартирі не проживає. До недавнього часув квартирі мешкала лише вона, а кімната 15, 5 кв.м. стояла закритою. Зараз в квартирі мешкає вона з сином та позивач [PERSON] Відповідач не заперечує проти встановлення порядку користування спірним житловим приміщенням, однак вважає безпідставною вимогу про виділення в користування позивачам житлової кімнати № 4 площею 15,5 кв.м., а відповідачам кімнати №3 площею 12,9 кв.м. з наведених підстав. Проти відкриття ЖБК № 341 окремих особових рахунків вона не заперечує. Представник відповідача ЖБК №341 [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є головою кооперативу з 2006 року, а тому йому відомо, що з 2006 року в квартирі [ADDRESS] проживала лише [PERSON] з сином. На теперішній час в квартирі також мешкає [PERSON] Ним дійсно було відмовлено сторонам у розподілі особового рахунку. Просив винести рішення згідно діючого законодавства. Вислухавши сторони, представників сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності по ? частці сторонам по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується договором міни від 25 березня 2000 року та реєстраційним посвідченням від 19 квітня 2000 року за № 163-58. 18 червня 2005 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлюб виданим Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №411. Як встановлено судом і визнається сторонами домовленості між ними про встановлення порядку користування квартирою №110 по вул. Червоного Козацтва, 26 в м. Дніпропетровську не досягнуто. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Так, пропонуючи встановити порядок користування квартирою №110 по вул. Червоного Козацтва, 26 в м. Дніпропетровську позивачі просили виділити їм житлову кімнату площею 15,5 кв.м., відповідачам [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату площею 12,9 кв.м. Коридор площею 8,2 кв.м., туалет площею 1,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,8 кв.м., кухню площею 7,9 кв.м., залишити в спільному користуванні. Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності»розяснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За положеннями чч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За ст.ст. 317, 319 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. ст. 355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Судом встановлено, що фактично квартирою №110 у будинку № 26 по вулиці Червоного Козацтва в місті Дніпропетровську користуються позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] При цьому порядок користування встановлено і житловою кімнатою №4 площею 15,5 кв.м. користується [PERSON], а житловою кімнатою № 3, площею 12,9 кв.м. [PERSON] з сином. Дані обставини визнали самі сторони по справі та підтвердили допитані свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визначення порядку користування квартирою №110 у будинку № 26 по вулиці Червоного Козацтва в місті Дніпропетровську. Що стосується позовних вимог про зміну договору найму житлового приміщення квартири у будинку № 26 по вулиці Червоного Козацтва в місті Дніпропетровську, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст.57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як зазначено вище, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності по ? частці сторонам по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується договором міни від 25 березня 2000 року та реєстраційним посвідченням від 19 квітня 2000 року за № 163-58. За таких обставин, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про відмову позивачам у задоволенні позову і в цій частині. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та з урахуванням результату розгляду справи судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивачів.

Outcome: dismissed