Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що їй 67 років, вона не працює, пенсію за віком отримує в сумі 1166,00грн., інших джерел доходів не має, тому її матеріальне становище є вкрай нужденним. Довгий час хворіє, перенесла в 1993 році операцію з приводу мастєктомії, в наслідок чого вона є інвалідом III групи, страждає на цукровий діабет. Згідно рекомендацій медиків, вона потребує протезу молочної залози. Лікувалася амбулаторно, але стан здоров'я не покращився. Стверджує, що її дочка [PERSON] [INFO], матеріальну допомогу їй добровільно не надає. Сім'я дочки складається із трьох осіб: чоловіка [PERSON], що працює моряком й має постійний заробіток , а також її доньки, моєї онуки - [PERSON], якій виповнилося 23 роки, працює вона в банку. Вважає, що оскільки відповідач ніяких утриманців не має, аліменти нікому не платить, має неофіційний та нерегулярний і мінливий дохід, який повністю витрачає на свої потреби, тому в неї є можливість надавати матері матеріальну допомогу. Також стверджує, що на неодноразові звернення до відповідача з проханням допомогти купити ліки, отримувала від неї відмову, хоча вона потребує допомоги в звязку з хворобами й інвалідністю в теперішній час. Вважає, встановлення аліментів у твердій грошовій сумі є найбільш доцільним. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 500,00грн. починаючи з 01.08.2012 року. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, а саме додатково просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00грн. та просив суд позов задовольнити з урахуванням уточнень. Відповідач та її представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнали у повному обсязі та заперечували проти їх задоволення. Вислухавши представника позивача, відповідача та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги необґрунтованими, у звязку з чим такими, що задоволенню не підлягають з таких підстав: Згідно статті 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно статті 203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Згідно ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що позивач по справі є матірю [PERSON], 14.09.1966р.н., що підтверджується наданими сторонами поясненнями в судовому засіданні та запереченнями відповідача і не заперечувалось нею. Сторони по справі проживають окремо. Позивачу є 67 років, вона не працює, пенсію за віком отримує в сумі 1166,00грн. Довгий час хворіє, перенесла в 1993 році операцію з приводу мастєктомії, в наслідок чого вона є інвалідом III групи, страждає на цукровий діабет. Згідно рекомендацій медиків, вона потребує протезу молочної залози. Лікувалася амбулаторно, але стан здоров'я не покращився. Проживає разом з молодшим сином [PERSON] в с. Пролетарка Цюрупинського району Херсонської області та допомагає йому по господарству. Відповідач не працює та перебуває на утриманні чоловіка, її сім'я складається із трьох осіб: чоловіка [PERSON], що працює моряком й має постійний заробіток , а також її дочки - [PERSON], якій виповнилося 23 роки, працює вона в банку та має свій дохід. Як пояснила в судовому засіданні відповідач, в допомозі своїй матері вона ніколи не відмовляла, крім цього у позивача окрім відповідача є ще двоє дітей, а саме: [PERSON] та [PERSON] ,які також надають їй посильну допомогу. За спільною домовленістю між членами родини за бажанням матері, було вирішено що позивач буде проживати зі своїм молодшим сином - [PERSON], який в свою чергу погодився її доглядати, але за умови, якщо відповідач подарує йому належну їй 1/2 частину квартири № 64, по вул. І.Куліка, 131 в м. Херсоні. Друга частина (1/2) цієї квартири належить позивачу. Зазначену квартиру позивач разом з своїм молодшим сином здає в оренду і має з цього стабільний дохід, вказані вище факти та обставини підтверджено поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердила факт того, що від [PERSON] [INFO], яка проживає в [INFO] ,яку вона доглядає як соціальний працівник, їй стало відомо, що між позивачем та останньою укладений договір довічного утримання від 23.07.2012р. Відповідно до умов якого позивач зобов'язана доглядати [PERSON] до її смерті, допомагати - купувати продукти харчування, ліки та за свої кошти організувати похорон останньої, за що [PERSON] відписує усе своє майно позивачу, що не заперечувалось позивачем в судовому засіданні. Обов'язок надавати утримання непрацездатним батькам, що мають таку потребу, в судовому порядку покладається лише на повнолітніх дітей. Даний обов'язок передбачений ст.202 СК України, відповідно до якої повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Визначення непрацездатності дається в ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-1У. Такими особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Проте сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання. Стан непрацездатності повинен супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу, оскільки без неї батьки не зможуть прожити. Окрім того, непрацездатні особи забезпечуються державною пенсією, яка за розрахунками законодавця має задовольняти їхні потреби. Законодавець у ч.4 ст.75 СК України встановлює чіткі критерії, за якими можливо визначити коло осіб, які вважаються такими, що потребують матеріальної допомоги. Зокрема, заробітна плата, доходи від використання майна, інші доходи таких осіб не забезпечують їм прожиткового мінімуму, встановленого законом. Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України «Про прожитковий мінімуму» від 15.07.99 р. №966- XIV). До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані інвалідами в установленому законом порядку (Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.99 р. № 966- XIV). Суму прожиткового мінімуму на 2012 рік на одну особу в розрахунку на місяць встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік». Для осіб, які втратили працездатність, прожитковий мінімум на 01.10.2012 р. становить: 856 грн. (ст. 12 Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік»). Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування такими, як довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо. Відповідно до пенсійного посвідчення позивача, остання отримує пенсію, в розмірі 1 166,00 грн., що не є меншою від прожиткового мінімуму. Враховуючи викладене, суд на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є не доведеними, не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed