Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду про визнання за нею права власності на житловий будинок № 121 з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Мічуріна в м. Чугуєві Харківської області в порядку спільно нажитого майна подружжя та визнання дійсним договору купівлі продажу Ѕ частки житлового будинку. В позовній заяві вона вказала, що в період шлюбу з відповідачем, на підставі договору купівлі-продажу від 23.05.2006 року вони придбали у власність житловий будинок № 121 з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Мічуріна в м. Чугуєві Харківської області, право власності на який оформили на імя чоловіка. Оскільки, вищезазначений житловий будинок, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, вона має право на Ѕ частину цього будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд. Минулого року між сторонами відбулася домовленість стосовно купівлі продажу належної відповідачу Ѕ частки будинку № 121 з відповідною часткою надвірних будівель та споруд по вул. Мічуріна в м. Чугуєві. Позивач, отримавши в користування вищезазначену частку житлового будинку сплатила відповідачу 12 000 гривень, після чого останній, шляхом складання розписки, зобовязався в нотаріальному порядку оформити договір купівлі-продажу. Однак, на даний час, він відмовляється від взятих на себе зобовязань, посилаючись на брак часу та коштів. Просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку № 121 з відповідною часткою надвірних будівель та споруд по вул. Мічуріна в м. Чугуєві Харківської області в порядку спільно нажитого майна подружжя, іншу Ѕ частину цього ж будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд на підставі визнання чинним договору купівлі-продажу, укладеного між нею та [PERSON]. Сторони в судове засідання на зявилися, надавши суду письмові заяви: позивач - про підтримку позовних вимог і проханням розглянути справу без її участі; відповідач - про визнання позову та проханням розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд надходить до наступного. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав за поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Чоловік та дружина мають право на поділ майна, що належить їм на праві сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. (ч.1 ст.69 СК України). Як встановлено в ході судового розгляду справи, позивач знаходиться у шлюбі з відповідачем з 19.07.2005 року. В період шлюбу подружжя придбало у власність житловий будинок №121 з надвірними будівлями та спорудами, розташований по вул. Мічуріна в м. Чугуєві Харківської області, що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченим 23.05.2006 року приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 995 та в встановленому законом порядку в КП «Чугуївське МБТІ»23.05.2006 року за № 4070. Право власності на вищевказаний обєкт нерухомого майна зареєстровано за відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України обєктом права спільної власності подружжя може бути будь-яке майно, за виключенням виключеного з цивільного обороту. Згідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вважаючи себе повноправним власником Ѕ частки житлового будинку № 121 з відповідною часткою надвірних будівель та споруд по вул. Мічуріна в м. Чугуєві Харківської області позивач, дійшовши усної згоди в відношенні всіх умов договору купівлі-продажу, сплатила [PERSON] 12 000 гривень за належну йому Ѕ частку цього ж житлового будинку. Факт отримання вищезазначеної грошової суми від [PERSON] не заперечує і сам відповідач. З моменту сплати позивачем грошових коштів, він фактично передав позивачу в володіння та користування належну йому частку житлового будинку. Однак, від оформлення в нотаріальному порядку договору купівлі-продажу продавець відмовляється, посилаючись на брак часу та коштів. Така поведінка відповідача розцінюється, як відмова від виконання покладених на нього, як сторону за договором купівлі-продажу, зобовязань. В відповідності до ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З вищевикладеного вбачається, що позивач, як сторона в договорі добросовісно виконала всі умови цього договору, на даний час є фактичним власником всього будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, її право власності на вищевказаний обєкт нерухомого майна ніхто не оспорює, а сам відповідач не заперечує проти визнання права власності за позивачем. На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку щодо обґрунтованості позову і можливості його задоволення, як заснованого на законі.

Outcome: approved