Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-14 00:00:00

У травні 2012 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просила суд визнати недійсним договір купівлі - продажу транспортного засобу № 13778, укладений між [PERSON] та [PERSON] на Південній товарній біржі 29.09.2009 року, повернути їй у власність автомобіль напівпричіп TRAILOR SYY3CX № шасі VFNSYY3LPN0000117, 1991 року, державний номер BE 3450 XT та зняти вказаний автомобіль навівпричеп з державної реєстрації в органах ДАІ УМВС України у Миколаївській області. В обґрунтуванні позову позивач вказувала на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28.08.2004 року по 23.12.2011 року. За цей час подружжям було придбане рухоме та нерухоме майно, що є спільною сумісною власністю, в тому числі автомобіль напівпричеп TRAILOR SYY3CX № шасі VFNSYY3LPN0000117, 1991 року, державний номер BE 3450 XT. Але, після звернення до суду у грудні 2011 року з позовом про розподіл майна подружжя, позивачці стало відомо, що відповідач без її відома та згоди продав спірний автомобіль. Позивачка вважає вказаний договір купівлі - продажу автомобіля недійсним, оскільки він є спільною сумісною власністю колишніх подружжя, вона не надавала згоду щодо його відчуження, крім того, зазначає, що вказаний автомобіль було придбано за її кошти, які вона отримала від своєї матері. В зв'язку з чим просила визнати недійсним договір купівлі - продажу транспортного засобу № 13778, укладений між [PERSON] та [PERSON] на Південній товарній біржі 29.09.2009 року, повернути їй у власність автомобіль напівпричіп TRAILOR SYY3CX № шасі VFNSYY3LPN0000117, 1991 року, державний номер BE 3450 XT та зняти вказаний автомобіль напівпричіп з державної реєстрації в органах ДАІ УМВС України у Миколаївській області. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник та відповідач [PERSON] судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву, позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх безпідставність та зазначили, що спірний автомобіль було придбано за кошти [PERSON], які він отримав від продажу квартири, яка належала йому на праві власності, просили суд відмовити у задоволенні позову. Третя особа, повідомлена належним чином про час та місце слухання справи, у судове засідання свого представника не направила, не повідомила суд про причини своєї неявки. Вислухавши пояснення позивача та її представника, відповідачів та їх представника, надавши належну оцінку зібраним по справі доказам, показанням свідків, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони по справі знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2004 року. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Під час шлюбу, а саме 12 липня 2008 року згідно з договором купівлі - продажу відповідачем [PERSON] було придбано автомобіль напівпричіп TRAILOR SYY3CX № шасі VFNSYY3LPN0000117,1991 року, державний номер BE 3450 XT. 29 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] на Південній товарній біржі був укладений договір купівлі - продажу спірного автомобіля напівпричепу за № 13778. Відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України вказане рухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки було спільно нажите та придбане підчас шлюбу. Сімейним кодексом України встановлений принцип рівності часток подружжя. Так, ч. 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється лише за згодою всіх співвласників. Статтею 65 СК України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода одного із подружжя має бути подана письмово. Відповідач всупереч зазначеним вимогам діючого законодавства України без згоди та повідомлення [PERSON] під час знаходження сторін у зареєстрованому шлюбі продав спірний автомобіль, що є грубим порушення майнових прав позивачки. Згідно із приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин є недійсним, якщо у момент його укладення сторонами недодержані умови, визначені ч.ч. 1-3, 5,6 ст.. 203 ЦК України, а саме зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що відповідачем [PERSON] було порушено право позивачки щодо розпорядження майном, а саме спірним автомобілем. Але, [PERSON] не є стороною договору купівлі - продажу, не заявляла вимог щодо застосування наслідків недійсності правочину, а у разі визнання правочину недійсним відповідно до ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності правочину з власної ініціативи. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на день відшкодування. В зв'язку з тим, що [PERSON] є добросовісним набувачем і відсутні підстави передбачені ст. 388 ЦК України, щодо можливості витребування спірного автомобіля з його володіння, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] половину вартості автомобіля, яка зазначена у договорі купівлі - продажу № 13778 від 29.09.2009 року, та складає 50 грн., що не є виходом замежи заявлених вимог, оскільки такий спосіб захисту права позивачки відповідає вимогам Цивільного законодавства України та не порушує прав добросовісного набувача. Крім того, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні посилання позивачки [PERSON] на те, що спірний автомобіль напівпричіп придбано на її кошти, які вона отримала від своєї матері [PERSON], оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного факту позивачкою не надано. Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині зняття спірного автомобіля напівпричепу з державної реєстрації в органах ДАІ УМВС України у Миколаївській області також не підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягає стягнення на користь позивачки судовий збір у розмірі 107 грн. ЗО коп.

Outcome: partial