Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-23 00:00:00

17.05.2012 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати неправомірними дії ЗАТ Альфа-Банк по передачі його персональних даних та відомостей, щодо нього, що становлять банківську таємницю, заборонити ЗАТ Альфа-Банк передавати його \\~персональні дані та відомості, що становлять банківську таємницю будь-яким третім особам, крім випадків передбачених законодавством України, та визнати дії ЗАТ Альфа-Банк такими що здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, також позивач просить стягнути з ЗАТ Альфа-Банк в якості відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 листопада 2007 року між ним \\~та ЗАТ Альфа-Банк було підписано кредитний договір № 700002164. В подалі відповідач порушив його права, що передбачені законом Про захист прав споживачів, законом Про банки та банківську діяльність, щодо передачі його персональних даних третім особам. Діяльність Відповідача є нечесною підприємницькою практикою. Той факт, що відповідач передав зазначену інформацію ТОВ Екол та Агенції по збору боргів Вердикт підтверджується листом Агенції від 28.03.09, де зазначено, що ТОВ Екол є повіреним ЗАТ Альфа-Банк, а під брендом Агенція по збору боргів Вердикт здійснює свою діяльність ТОВ ЕКОЛ. Направлені на його адресу документи, зокрема листи від ТОВ ЕКОЛЛ та Агенції по збору боргів Вердикт свідчать про порушення Відповідачем вимог зазначених вище нормативних приписів. Крім того позивач зазначає, що \\~будь-яких окремих згод на передачу персональних даних та відомостей, що становлять банківську таємницю, він відповідачу не надавав. Також не надавав відповідачу згоду про передачу персональних даних та відомостей, що становлять банківську таємниці ні до ТОВ ЕКОЛЛ ні до Агенції по збору боргів Вердикт. Крім того, лист Агенції по збору боргів Вердикт від 28.04.09 містить погрози про відвідування зазначеним підприємством його помешкання та місця роботи. Таким чином, відповідач ЗАТ Альфа-Банк незаконно передав персональні дані та відомості, щодо нього, що становлять банківську таємницю ТОВ ЕКОЛЛ та Агенції по збору боргів Вердикт, а отже порушив його права, як споживача фінансових послуг на захист персональних даних та збереження банківської таємниці, тому він звернувся до суду. Позивач \\~ [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, були повідомленні про час і місце розгляду справи своєчасно та належним чином, надали заяву в якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити та не заперечували проти винесення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явились, були повідомленні про час і місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази \\~подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. 13 листопада 2007 року між Позивачем та Відповідачем було підписано кредитний договір № 700002164. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року по справі N 1-26/2011, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення Закону (закон Про захист прав споживачів), які є предметом офіційного тлумачення у справі, спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. Тому в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону Про захист прав споживачів у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Таким чином, вимоги Закону України Про захист прав споживачів розповсюджуються на всі правовідносини, що діють між сторонами, як при підписанні кредитного договору так і впродовж всього строку його дії. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, кредитодавець не має права вимагати від споживача відомостей, які не стосуються визначення його платоспроможності та не є необхідними для надання споживчого кредиту. Персональні дані, одержані від споживача або іншої особи у зв`язку з укладенням та виконанням договору про надання споживчого кредиту, можуть використовуватися виключно для оцінки фінансового стану споживача та його спроможності виконати зобов`язання за таким договором. Фінансові установи несуть відповідальність за порушення прав споживачів у сфері захисту персональних даних згідно із законом. Крім того, відповідно до положень ст. 60 Закону України Про банки та банківську діяльність, інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 61 вказаного закону, банки зобов`язані забезпечити збереження банківської таємниці шляхом обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю. Відповідно до п. 1.4. Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці", що затверджені Постановою Національний банку від 14.07.2006 № 267, банки зобов`язані за погодженням з клієнтом відображати в договорах, що укладаються між банком і клієнтом, застереження щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її незаконне розголошення або використання. Судом встановлено, що позивач не надавав відповідачу свою згоду на передачу своїх персональних даних третім особам. Направлені на адресу позивача листи від ТОВ ЕКОЛЛ та Агенції по збору боргів Вердикт свідчать, що відповідач ЗАТ Альфа-Банк \\~передав зазначеним підприємствам персональні дані [PERSON] , зокрема відомості про місце проживання, його заборгованість перед відповідачем за кредитним договором. Також судом було встановлено, що лист Агенції по збору боргів Вердикт (а.с. 13 ) містить відомості, щодо відвідування зазначеною Агенцією помешкання та місця роботи позивача. Законодавством України не передбачено такі права кредитора, як відвідування \\~помешкання та місця роботи боржника. Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Отже, приймаючи до уваги, що законодавством не передбачено можливість ні ЗАТ Альфа-Банк ні ТОВ ЕКОЛЛ ні Агенції по збору боргів Вердикт відвідувати помешкання та місце роботи Позивача, то ЗАТ Альфа-Банк зловживає своїми правами та порушує права позивача, що зокрема передбачені ст. 11 закону Про захист прав споживачів, ст. 60, 61 закону Про банки та банківську діяльність. \\~ Судом встановлено, що передача відомостей що становлять банківську таємницю до ТОВ ЕКОЛЛ, кількість та зміст листів, свідчать про нечесну підприємницьку практику Відповідача, що заборонено законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач \\~ЗАТ Альфа-Банк незаконно передав персональні дані та відомості, щодо позивача [PERSON] , що становлять банківську таємницю ТОВ ЕКОЛЛ та Агенції по збору боргів Вердикт, а отже порушив права [PERSON] як споживача фінансових послуг на захист персональних даних та збереження банківської таємниці, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України Про захист прав споживачів, при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позивачу вказаними незаконними діями відповідача завдана моральна (немайнова) шкода, яка полягає у душевних страждання та переживаннях, які виникли в наслідок порушення його прав , яку [PERSON] оцінив у 3000 грн. і з якою погоджується суд, а тому позовні вимоги у цій частині також підлягають задоволенню.

Outcome: approved