overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезгаданим позовом. В позові вказує, що на підставі засвідченого нотаріально договору дарування від 04.04.1994 року, позивачці належить на праві власності жилий будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул. Молочна, 52-а. Відповідач формально знаходився у шлюбі з дочкою позивачки, однак у нього інша сімя, з 2010 року із вказаного житлового будинку відповідач забрав свої речі та у будинку не мешкає. Позивачка вказує, що на даний час відповідач перебуваючи на реєстраційному обліку за вказаною вище адресою перешкоджає позивачці, як власнику будинку, здійснювати своє право на користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного позивачка просить суд усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В судове засідання сторони не явилися, позивач просив справу слухати без його участі. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалив розглянути справу заочно. Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивачка є власником житлового будинку по вул.Молочній, 52-а в м. Запоріжжі в цілому, що підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування від 04.04.1994 р.. Відповідач є зареєстрованим житловому будинку, але з жовтня 2010 року у житловому будинку він не мешкає, що підтверджується довідкою про склад сімї від 29.10.2012 року, видану квартальним комітетом № 123. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння. За ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, позовні вимоги відповідачів є законними та підтвердженні письмовими доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

У відповідності із ч. 3 ст. 209 ЦПК України суд вважає, що в даному судовому засіданні необхідно оголосити вступну та резолютивну частини рішення, відклавши виготовлення рішення суду у повному обсязі на пять днів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося через постійні сварки в сімї, які влаштовувала відповідачка. Припинили шлюбні відносини, так як відповідачка забрала свої речі та з дитиною поїхала на постійне проживання до батьків у м. Васильків, припинили ведення спільного господарства і поновлювати їх не мають наміру. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з вищенаведених підстав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила суд постановити рішення про розірвання шлюбу, не погодилась з мотивами позовної заяви, але зазначила, що з позивачем не проживає з вересня 2011 року, зберігати даний шлюб не бачить сенсу. З доводами позовної заяви не погоджується з підстав того, що вона виїжджала на проживання до своїх батьків, так як їх з позивачем дитина є інвалідом, та в м. Васильків проходила реабілітацію після двох проведених операцій. З позивачем сварки не влаштовувала та взагалі не сварилась, а сварилась з його мамою. Він не бажає проживати окремо від матері, а з свекрухою вона не бажає проживати. За ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 18 серпня 2007 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1094, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.5). Від вказаного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Як вбачається з поданої позовної заяви, та пояснень наданих сторонами у справі сімейне життя не склалося. З вересня 2011 року фактично припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства і поновлювати їх не мають наміру. Сім'я існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сімї є не доцільним. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки сторони не бажають перебувати у шлюбі - збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати повязані з розглядом справи підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

23 липня 2012 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи свої вимоги наступним, що сторони 30 листопада 2005 року зареєстрували шлюб в Костянтинівському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецької області, актовий запис № 480, від спільного проживання вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], на утримання якої відповідач матеріальної допомоги не надає. Позивачка просить стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку і доходів щомісяця до досягнення дитиною повнолітнього віку, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у відношення якого було направлено окреме доручення, надав суду письмову заяву, що позовні вимоги позивачки визнає, проти стягнення аліментів на утримання дитини не заперечує (а.с.19). Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, тому що в судовому засіданні встановлено, що 30 листопада 2005 року сторони зареєстрували шлюб в Костянтинівському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецької області, актовий запис № 480 (а.с.3), від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.2) на утримання якої відповідач матеріальної допомоги не надає. Відомостей про наявність у відповідача інших утриманців і обставин, що перешкоджають задоволенню позову, суд не має. У відповідності зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, який в подальшому було уточнено, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі з 05.03.2004 року по 16.09.2010 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, тому просила стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання дитини. Позивачка в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та просить задовольнити. Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав повністю. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.03.2004 року по 16.09.2010 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст.ст. 180-183 СК України батьки зобов»язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Враховуючи те, що відповідач погоджується сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) на утримання дитини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 214 грн. 60 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом яким просить суд розірвати шлюб, посилаючись на те, що сімя фактично не існує, шлюб носить формальний характер із-за відсутності взаємних почуттів і поваги один до одного, між ними постійно виникали конфлікти, внаслідок чого сторони припинили сімейні відносини, відновити нормальні сімейні стосунки неможливо, так як вказане суперечить її інтересам. Від шлюбу мають неповнолітню доньку Віолету [INFO]. Позивач в попередньому судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала повністю, просить суд позов задовольнити, також просить після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «Замятіна». Відповідач в попередньому судовому засіданні позов визнав, проти задоволення позову не заперечує, вважає за можливе шлюб розірвати, про що надав письмову заяву. Відповідно до ст. 130 ЦПК України ухвалення рішення в попередньому судовому засіданні у разі визнання позову проводиться в порядку встановленому ст.174 ЦПК України. За ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. У відповідності до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що примирення між сторонами неможливе, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох із подружжя. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі, який зареєструвала 07.08.2004 року. Від даного шлюбу мають сина [PERSON] [INFO]. Син перебуває на повному утриманні позивачки. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, на користь інших осіб аліменти не сплачує. Тому позивач просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на дитину у розмірі 1\\4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ним повноліття. Позивач в попередньому судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в попередньому судовому засіданні позов визнав, погодився сплачувати аліменти в запропонованому позивачкою розмірі, про що подав суду письмову заяву. Відповідно до ст.. 130 ЦПК України, ухвалення рішення в попередньому судовому засіданні у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.. 174 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення ним повноліття. На підставі пояснень сторін та матеріалів справи судом встановлено, що батьками неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], є сторони по справі. Син проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні, батько дитини, відповідач по справі, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, чим порушує згадану норму ст. 180 Сімейного кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивачка утримує сина одноособово, відповідач є працездатним, проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини не заперечує, з запропонованим позивачкою розміром аліментів, які підлягають стягненню, погодився. Вирішуючи питання присудження судових витрат та їх розподілу, суд встановив, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір". Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, згідно із ч. 2 ст. 88 ЦПК України. Відповідно до п.4 ч. 3 ст. 81 ЦПК України, не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на судовий збір у справах про стягнення аліментів. Тому суд вважає за необхідне стягнути витрати на судовий збір з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання угоди договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], зареєстрованого на Азовській універсальній товарній біржі 17.11.2000р. (біржовий контракт №3401) дійсною, з тих підстав, що його батько [PERSON], який помер 11.02.2012 року, купив зазначену квартиру, заплативши відповідачці, обумовлену суму грошей. Зазначений договір не було зареєстровано у нотаріальній конторі, тому в цей час необхідно визнати угоду дійсною. Вказав також, що після смерті батька він прийняв спадщину у вигляді вищевказаного майна оскільки являється спадкоємцем першої черги. Просила визнати право власності за спадщиною на вказану квартиру за нею. Позивач в судове засідання не зявився, направив заяву з проханням розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник позивача також в судове засідання не зявилася, надала заяву з проханням розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 17.11.2000р. між [PERSON], який помер 11.02.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7), та відповідачкою [PERSON] на Азовській універсальній товарній біржі укладено біржовий контракт № 3401 (а.с.8), відповідно до якого [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] за обумовлену суму грошей. [PERSON] одержала гроші, звільнивши приміщення. У відповідності до ст.220 ЦК України угода, що підлягає нотаріальному посвідченню може бути визнана судом дійсною, якщо фактично виконана сторонами. Згiдно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на успадкування за законом має один з подружжя та діти спадкодавця. Встановлено, що позивач є сином померлого, прийняв після його смерті спадщину, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

У жовтні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, вказуючи на те що 16.06.2006 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідачу був наданий кредит в сумі 250 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36%. Відповідач належним чином не виконав умови договору, в результаті чого має заборгованість в сумі 12250,22 грн. Прохав стягнути з відповідача заборгованість в сумі 12250,22 грн. та сплачені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надіславши на адресу суду лист, в якому прохав розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином в засобах масової інформації, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного Кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Згідно з кредитним договором від 16.06.2007 року [PERSON] був наданий кредит в сумі 250 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36%. Згідно з представленим розрахунком сума заборгованості складає 12250,22 грн. На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

[PERSON] предявив позов до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що він та його неповнолітня дочка [PERSON] є співвласниками квартири №20, що знаходиться в будинку № 25 по вул.І.Франка в м.Старокостянтинові. 21 травня 2012 року на підставі договору дарування він придбав 1/4 частину квартири у [PERSON], який більше 10 років проживає в Російській Федерації. Після відчуження своє частини квартири [PERSON] з реєстрації не знявся. Тому просить задовольнити його вимоги і визнати відповідача, таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Сторони в судове засідання не зявились, однак подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути без їх участі. Позивач свої вимоги підтримує, відповідач позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивач та його неповнолітня дочка [PERSON] є співвласниками квартири №20, що знаходиться в будинку № 25 по вул.І.Франка в м.Старокостянтинові. 21 травня 2012 року на підставі договору дарування позивач придбав 1/4 частину квартири у [PERSON], який більше 10 років проживає в Російській Федерації. Після відчуження своє частини квартири [PERSON] в квартирі не проживає і з реєстрації не знявся. Відповідно до вимог ст.71-72 Житлового Кодексу України наймач або члени його сімї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач без поважних причин більше шести місяців не проживає в квартирі №20, яка належить позивачу та його неповнолітній дочці і знаходиться в будинку № 25 по вул.І.Франка в м.Старокостянтинові, тому його слід визнати таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням. На підставі ст.71-72 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Хмільнику Хмільницького міськрайонного управління юстиції, Вінницької області за актовим записом № 53. Свій позов [PERSON] мотивував тим, що спільне проживання у нього з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та ведення справ сім'ї. На даний час спільне проживання між сторонами припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини позивач не вбачає, а тому просить шлюб між ним та відповідачем розірвати. У судове засідання позивач позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні дала пояснення, що позов визнає у повному обсязі та не заперечує щодо розірвання шлюбу. Суд, вивчивши матеріали справи та врахувавши позицію сторін, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню зважаючи на наступне. 21 квітня 2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Хмільнику Хмільницького міськрайонного управління юстиції, Вінницької області за актовим записом № 53. Як зясовано в судовому засіданні, у даний час сторони не підтримують шлюбних стосунків, спільне не проживають через різні характери та погляди на життя, а тому прийшли до переконання про небажання примиритися та перебувати у шлюбі. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і збереження її неможливе. Формальне перебування в шлюбі суперечитиме інтересам сторін, а тому його необхідно розірвати. На підставі ст.ст. 110 ч. 1, 112, 114 ч.2, 115 ч.2 СК України та

Outcome: approved