Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 932,82 грн. інфляційних нарахувань на суму боргу та 476,52 грн. 3% річних, а всього 1409,34 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що ухвалою \~апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.02.2010 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2009 року залишено без змін, та на його користь з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків стягнуто 6500 грн. \~Відповідач в добровільному порядку не сплатив присуджені кошти, рішення було виконане в примусовому порядку. Кошти в сумі 6500 грн. були отримані ним в квітні 2012 року через ПАТ «Креді Агріколь банк» які 30.03.2012 року були перераховані ВДВС загальним списком. Позивач вважає, що відповідачем порушене грошове зобовязання у звязку з чим, просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на доводи наведені в позовній заяві та на свої пояснення надані в судовому засіданні. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала посилаючись на підстави викладені в запереченнях на позов відповідно до зміст у яких зазначила, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивач з 19.02.2010 року з заявою про виконання рішення суду не звертався, інформації про те, куди необхідно перераховувати кошти не надавав. В березні 2012 року позивач звернувся з заявою до ВДВС, було відкрито виконавче провадження та копія постанови направлена в ДТЕК Павлоградвугілля. Грошові кошти в цьому ж місяці 28.03.2012 року були перераховані на розрахунковий рахунок вказаний позивачем. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню на таких підставах. Так, в судовому засіданні було встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2009 року за позов [PERSON] до ВАТ «Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди задоволений частково, на користь позивача з ВАТ «Павлоградвугілля» стягнуто 6500 грн. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.02.2010 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2009 року залишено без змін. ( а.с. 5) 07 березня 2012 року державним виконавцем ДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 6500 грн. ( а.с. 10) 31 березня 2012 року виконавче провадження по виконанню рішення суду щодо стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди було закінчено, у звязку з тим, що суму моральної шкоди 6500 грн. перераховано стягувачеві у повному обсязі (а.с. 11). Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог, суд вважає що посилання позивача в обгрунтування позовних вимог на ч. 2 ст. 625 ЦК України є невірним, оскільки дана норма права передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В даному випадку суд вважає, що правовідносини, що існують між сторонами, виникли не з порушення грошового зобовязання, а з примусового виконання рішення суду та регулюються нормами законодавства про виконавче провадження, тому до відповідача не може бути застосовано наслідки порушення грошового зобовязання. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку що позовні вимоги не підлягають задоволення у звязку з безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed