Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів та просив визнати договір дарування будинку № 33 по вулиці Орджонікідзе в м. Дніпропетровську, укладеного 02 квітня 2009 року між [PERSON] та [PERSON], недійсним та визнати за ним право власності на зазначений будинок. У подальшому позивач збільшив позовні вимоги, шляхом подання уточненої позовної заяви та просив суд визнати недійсним свідоцтво про придбання майна від 13.11.2008 на будинок №33 по вулиці Орджонікідзе у м. Дніпропетровську на імя [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №4123; визнати недійсним договір дарування будинку №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську між [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на спірний будинок. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 березня 2010 року визнано недійсною постанову Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 13.11.2008 про передачу [PERSON] домоволодіння № 33 по вул. Орджонікідзе в м. Дніпропетровську. Після чого позивач звернувся до КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»з метою здійснення переоформлення права власності на спірний будинок на своє імя. Однак йому стало відомо, що 02 квітня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до якого спірне домоволодіння перейшло у власність відповідача [PERSON] В звязку із тим, що в момент укладання договору дарування [PERSON] не був належним власником домоволодіння, а [PERSON] не мешкає та не зареєстрована у ньому, позивач був вимушений звернутися до суду. Уточнені позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30.03.2009 ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська була задоволена заява [PERSON] та заборонено вчиняти будь-які дії по відчуженню домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську. Крім того, позивач посилався на те, що під час укладання 02 квітня 2009 року спірного договору дарування він мешкав у домоволодінні №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську, тому [PERSON] фактично не могла прийняти дане домоволодіння у дар. Дана обставина, за твердженням позивача, підтверджується ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2009. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, на їх задоволенні наполягали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовних заявах. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 13.11.2008, реєстровий № 4123 та зареєстроване в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»04.12.2008 за № 21142116, право власності на домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе в м. Дніпропетровську було зареєстроване за [PERSON], який набув право власності на спірне домоволодіння на законних підставах, уклав із [PERSON] договір дарування, відповідно до якого подарував останній спірне домоволодіння. Укладений правочин жодною із його сторін не оспорювався. Визнання постанови державної виконавчої служби від 13.11.2008 про передачу [PERSON] спірного домоволодіння не є підставою для визнання угоди недійсною. Окрім того, позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання зазначеного свідоцтва про придбання майна недійсним. На підставі викладеного просили у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, просила суд розглядати справу без її участі, за участю її представника. ЇЇ представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що договір дарування домоволодіння від 02 квітня 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], є дійсним та таким, що не порушує прав позивача. Право власності на домоволодіння № 33 по вул. Орджонікідзе в м. Дніпропетровську набуто нею на законних підставах. Посилання позивача на те, що [PERSON] не здійснила реєстрацію місця проживання в спірному домоволодінні та не мешкає в ньому є безпідставними. За таких обставин просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, проти заявлених позовних вимог заперечувала. Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області № 25/59-08 від 19 лютого 2008 року постановою Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 13 листопада 2008 року [PERSON] було передано нереалізоване майно, належне [PERSON], а саме: домоволодіння № 33 по вул. Орджонікідзе в м. Дніпропетровську (а.с.10-11). На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 13 листопада 2008 року, реєстровий № 4123, та зареєстрованого в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»04 грудня 2008 року за № 21142116, право власності на домоволодіння № 33 по вул. Орджонікідзе в м. Дніпропетровську було зареєстроване за [PERSON]. 02 квітня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування домоволодіння № 33 по вул. Орджонікідзе в м. Дніпропетровську, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 717. Тобто за рік до винесення постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 березня 2010 року (а.с.13-14). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Пленум Верховного Суду України в п.24 своєї постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»розяснив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Позивач, заявляючи вимоги про визнання договору дарування недійсним, зазначив як підставу ст. 234 ЦК України, вважаючи договір фіктивним. Однак, як убачається з матеріалів справи, [PERSON] не довів суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Судом встановлено, що дане майно [PERSON] фактично прийняте, що підтверджується реєстрацією даного договору в Єдиному реєстрі правочинів та діями [PERSON] з реєстрації права власності на спірне домоволодіння у КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»(а.с.12). Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 березня 2010 року по справі № 25/59-08 визнано недійсною постанову Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 13 листопада 2008 року про передачу спірного домоволодіння [PERSON], свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів недійсним не визнавалося. Тобто, на момент укладання спірного договору дарування від 02 квітня 2009 року єдиним та законним власником домоволодіння № 33 по вул. Орджонікідзе в м. Дніпропетровську був [PERSON] (а.с.5-8) Оспорюваний договір дарування не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, оскільки укладений з дотриманням вимог чинного законодавства. Крім того, як убачається з матеріалів справи, а саме договору дарування від 02 квітня 2009 року на час його укладання домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську належало [PERSON] на підставі Свідоцтва про придбання майна, посвідченого 13 листопада 2008 року за №4123 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»витяг №21142116 від 04.12.2008, реєстраційний №10484056, яке було видано на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, складеного Амур-Нижньодніпровським відділом Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 13.11.2008 (а.с.9). Вищезазначений акт не скасований і не визнаний недійсним. Посилання позивача на те, що [PERSON] у домоволодінні №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську не мешкає та не зареєстрована, не може бути підставою для визнання договору дарування недійсним. Судом також не можуть бути прийнятті до уваги посилання позивача на наявність заборони щодо вчинення будь-яких дій з відчуження домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську, накладеної ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2009 року, оскільки відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, запитаного приватним нотаріусом [PERSON], на 02 квітня 2009 року відомості щодо заборони або арешту на домоволодіння №33 по вулиці Орджонікідзе в м. Дніпропетровську у реєстрі відсутні. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку що підстави для задоволення позову щодо визнання договору дарування та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів недійсними відсутні, а тому не можуть бути задоволенні і позовні вимоги в частині визнання права власності. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести на позивача.

Outcome: dismissed