Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку, в розмірі 30000 грн. В ході розгляду справи надав суду уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути моральну шкоду в розмірі 2550 грн. (а.с.55). В обґрунтування своїх доводів позивач в позові зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 1998 року до 20.05.2008р., остання професія кошовий 4-го розряду мартенівського цеху. 05.06.98р. на підприємстві стався нещасний випадок, внаслідок якого позивач отримав травму: ожог пламенем шеи, надплечий, спині, поясниці, верхних конечностей - 31%, ОДП 2-й степени, ожоговая болезнь в стадии рековалисценсии. З 05.06.98р. по 23.07.98р. перебував на лікуванні в Запорізькому центрі ЕМиСПМ в ожоговому відділенні, після чого на протязі багатьох років лікується від наслідків вказаної травми. За результатами МСЕК від 22.07.2010р. встановлено безстроково 25% стійкої втрати професійної працездатності. Постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, не може вести повноцінний образ життя. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь у якості відшкодування моральної шкоди 2550 гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача [PERSON] та представник третьої особи [PERSON] заперечували проти позовних вимог, зазначивши, що минув строк позовної давності, у звязку із чим вважають, що вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню, надали письмові заперечення, де також зазначили, що розмір моральної шкоди не повинен перевищувати 2550 грн. (а.с.35-38, 56-57). Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 1998 року до 20.05.2008р., остання професія кошовий 4-го розряду мартенівського цеху, що сторонами не оспорюється. 05.06.98р. на підприємстві стався нещасний випадок, внаслідок якого позивач отримав травму: ожог пламенем шеи, надплечий, спині, поясниці, верхних конечностей - 31%, ОДП 2-й степени, ожоговая болезнь в стадии рековалисценсии. З 05.06.98р. по 23.07.98р. перебував на лікуванні в Запорізькому центрі ЕМиСПМ в ожоговому відділенні, що підтверджується виписним епікризом № 8413 (а.с.16). За результатами МСЕК від 17.12.1998р. при первинному огляду встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності (а.с.62оборот). За результатами останнього МСЕК від 22.07.2010р. встановлено безстроково 25% стійкої втрати професійної працездатності (а.с.15). Отже, внаслідок нещасного випадку позивач змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, у звязку із чим було порушено його нормальні життєві звязки. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. На теперішній час Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України згідно з п. 27 ст. 77 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" не відповідає за завдану моральну шкоду, оскільки зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. "е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які потягли втрату працездатності" у частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам та членам їхніх сімей. Крім того, із Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" виключена ч. 3 ст. 34 відповідно до положень Закону України від 23\~ \~ лютого 2007 року № 717-V "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".\~ \~ \~ \~ Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не передбачено обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України\~ \~ відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами законодавства України на момент заподіяння шкоди, тобто з дня встановлення особі втрати працездатності вперше висновком МСЕК, що за матеріалами справи мало місце 17.12.1998р. У п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Термін моральна шкода вперше зявився у законодавстві з прийняттям Закону України Про охорону праці від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ, який набрав чинності з 1 січня 1993 року, та передбачав право потерпілого на відшкодування моральної шкоди. Згідно ст.12 зазначеного закону в редакції, яка діяла станом на 17.12.1998р.., відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. При цьому законодавчими актами не передбачено граничні розміри стягнення моральної шкоди. Крім того, відповідно до розяснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються, характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Згідно п.3 ч.1 ст.268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю позовна давність не поширюється. Аналогічні розяснення надано у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Окрім того, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, також враховує характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення. Внаслідок отриманої травми позивач змушений тривалий час знаходитися на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, не може вести активний спосіб життя, зміни у життєвих відносинах викликають у нього моральні страждання, він переносить фізичні страждання. Отже, отримана позивачем травма призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ч.2 п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених ПКМУ № 472 від 23.06.93р., які діяли на час первинного встановлення непрацездатності, розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, незалежно від будь-яких виплат. Відповідно до Указів Президента України № 1082/95 від 21.11.95р., № 762/96 від 25.08.96р., розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян становить 17 гривень. Отже, законом встановлено на той час максимальну межу розміру відшкодування моральної шкоди, який становить 2550 гривень. За таких обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню у розмірі 2550 грн. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України „Про судовий збір, що складає 229 гривен 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved