Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду із позовною заявою до [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності шляхом стягнення грошової компенсації вартості належної їй на праві власності ? частини квартири [ADDRESS], що становить 99834,50 грн. Позивач повністю підтримала позовні вимоги в суді. По суті позову пояснила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 23.03.1990 року до 10.02.2009 року. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради 07.05.2007 року їй та відповідачу належить на праві спільної часткової власності однокімнатна квартира по ? її частини кожному, за адресою [ADDRESS]. Оскільки вона є інвалідом 2 групи, потребує спокою, а між нею та відповідачем склалися вкрай негативні відносини і вказана квартира є однокімнатною та відповідно неподільною, вона у відповідності до вимог ст.364 ЦК України змушена ставити питання щодо стягнення із відповідача грошової компенсації вартості належної їй ? частини квартири в сумі 99834,50 грн. Відповідач в справі позовні вимоги не визнав, покликаючись на відсутність коштів для задоволення позову, відсутність у нього іншого житла та скрутне матеріальне становище. Просить в позові відмовити за безпідставністю позовних вимог. Оцінюючи пояснення, дослідженні надані в справі докази, встановлені обставини в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з наступних підстав. Встановлено, що сторони з 23 березня 1990 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який Рішенням Рівненського міського суду був розірваний і 10 лютого 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції проведено реєстрацію розірвання шлюбу, про що вчинено актовий запис № 67, що підтверджується відмітками у паспорті позивача та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 10 лютого 2009 року. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради 07 травня 2007 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно комунального підприємства Рівненське міське бюро технічної інвентаризації від 21 травня 2007 року, реєстраційний номер 18921469, сторонам на праві приватної спільної часткової власності, по ? частині кожному, належить однокімнатна квартира [ADDRESS]. У звязку з неможливістю спільного володіння та користування квартирою, а також враховуючи те, що однокімнатна квартира є неподільною річчю, [PERSON], посилаючись на положення ст.365 ЦК України, зверталася до суду з позовом до [PERSON] про припинення його права на частку у спільному майні. Просила припинити право [PERSON] на ? частину квартири зі сплатою йому ринкової вартості цієї частки у розмірі 99834,50 грн., який був визначений висновком експерта № 172 від 26 червня 2010 року. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 01 листопада 2010 року в позові [PERSON] було відмовлено. Зазначено, що хоча спірна квартира є неподільною річчю і спільне володіння і користування нею є неможливим, враховуючи відносини, що склалися між сторонами після розірвання шлюбу, проте, ? частини квартири, яка належить [PERSON] не є незначною часткою, припинення права власності на належну відповідачу частку в майні завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласнику, оскільки він іншого житла не має та постійно проживає у спірній квартирі. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Оцінюючи вимоги позивача про стягнення грошової компенсації вартості належної їй на праві власності ? частки квартири № 55, яка знаходиться у місті Рівне по вулиці А.Мельника, будинок 8, у розмірі 99834,50 грн., суд приймає до уваги висновок № 172 будівельно-технічної експертизи від 25 червня 2010 року, яким встановлено, що спірна квартира є неподільною річчю. Висновок експертизи є обґрунтованим і не оспорюється сторонами. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує з покликанням на положення ст.364 ч.2 ЦК України. Відповідно із ч. ч. 1, 2 ст.364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Встановлено, що відповідач коштів для сплати позивачу вартості її частки у квартирі немає, у нього відсутнє інше житло і він знаходиться в скрутному матеріальному становищі. Крім тог зясовано, що [PERSON] не надавав згоди викупити у [PERSON] її частку в праві власності, а примушувати до цього є порушенням його прав, оскільки законодавством не передбачена можливість набуття права власності в примусовому порядку за відсутності тих юридично важливих обставин, які передбачені диспозицією зазначеної правової норми. За змістом ст. ст. 364, 365 ЦК України, виплата співвласникові компенсації без його згоди може бути допущена лише у випадках передбачених ст.365 ЦК України, п.2 ч.1 котрої передбачає припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною та спільне володіння і користування майном є неможливим. Частиною 2 ст.365 ЦК України передбачено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. За встановлених між сторонами обставин постановлення судового рішення про припинення права власності позивача [PERSON] на частку у спільному майні /спірній квартирі/ не представляється можливим, таке рішення буде поза межами позовних вимог, передбачених законом правових підстав для такого рішення не встановлено. Відтак, стороною позивача не доведені і судом не встановлені правові підстави для стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача грошової компенсації вартості належної їй на праві власності 1/2 частки квартири № 55, яка знаходиться у місті Рівне по вулиці А.Мельника, будинок 8, у розмірі 99834,50 грн. У відповідності до положень ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до положень ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно положень ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Оцінюючи досліджені докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, вважаються безпідставними. На підставі викладеного, ст. ст. 319, 356, 358, 364, 365, 387, 391 ЦК України,

Outcome: dismissed