Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-16 00:00:00

21 жовтня 2011 року Прокурор Орджонікідзевського району міста Маріуполя, діючи в інтересах держави Україна в особі ПАТ «Родовід Банк» (надалі - Банк) звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог посилається на те, що відповідно до кредитного договору № Д006/АА-022.07.1, укладеного між Банком та відповідачем від 01.03.2007 року, останній було надано кредит у розмірі 14560,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних, строком до 29.02.2012 року. Відповідач в порушення норм діючого законодавства та умов зазначеного договору свої зобовязання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 26.09.2011 року утворилась заборгованість перед у розмірі 29158,25 доларів США. Просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також судові витрати. В ході судового розгляду справи позивачем було уточнено позовні вимоги, в остаточній редакції який просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором кредиту станом на 26 вересня 2011 року у розмірі 23945,71 доларів США. У судовому засіданні прокурор Церахто Л.А. та представник ПАТ «Родовід Банк» - [PERSON], яка діє за довіреністю, вимоги кінцевої редакції позову підтримали у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні, викладеним у позові. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] предявлені позовні вимоги визнали частково. Пояснили, що ними визнається факт неналежного виконання умов укладеного договору кредиту та згодні із сумою боргу та нарахованих відсотків, які позивачем предявлено до стягнення. Предявлену до стягнення суму пені не визнають, вважаючи надто великою та розрахованою невірно. Просили застосувати спеціальну позовну давність до вимоги про стягнення пені. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно із ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. В сенсі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 1 ст. 1056 ЦК України встановлює, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Матеріалами справи встановлено, що 01 березня 2007 року між Відкритим (нині Публічним) акціонерним товариством «Родовід Банк» (надалі-Банк), з одного боку, та [PERSON] (надалі Позичальник), з іншого, було укладено договір кредиту № Д006/АА-022.07.1, за умовами якого Банк надав Позичальникові кредит у розмірі 14560,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,5 % річних, строком до 29 лютого 2012 року (а.с. 9-11). При цьому позичальника [PERSON] було ознайомлено із умовами зазначеного кредитного договору, а також із строками та порядком здійснення погашення отриманого кредиту і сплати відсотків за його користування, що засвідчено її особистими підписами. Пунктами 3.1, 3.2 договору кредиту передбачено, що позичальник зобовязаний щомісячно до 10-го числа включно кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом у сумі 242,67 доларів США на рахунок, вказаний у пункті 1.3 цього Договору, шляхом внесення готівки чи перерахування зі свого поточного рахунку, а також повернути одержаний кредит не пізніше 29 лютого 2012 року. Відповідно до п. 3.9 договору кредиту за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів позичальник також зобовязалась сплачувати Банку за кожний день пеню у розмірі подвійної процентної ставки від суми простроченого платежу. Згідно із п. 5.2 договору кредиту у разі недотримання позичальником умов договору Банк має право вимагати дострокового його розірвання, повернення одержаного кредиту, сплати нарахованих за ним процентів, відшкодування збитків, заподіяних Банку внаслідок невиконання чи неналежного виконання своїх зобовязань за договором. Положеннями ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Судовим розглядом встановлено і, зокрема, визнано відповідачем [PERSON], що зобовязання за договором кредиту через скрутне матеріальне становище виконувались нею несвоєчасно та не у повному обсязі, внаслідок чого утворювалась прострочена заборгованість, а саме станом на 25.01.2010 року у розмірі 10992,62 доларів США, станом на 07.07.2010 року у розмірі 12846,69 доларів США, станом на 16.06.2011 року у розмірі 16230,51 доларів США (а.с. 15-22). Згідно із наданими позивачем розрахунками, відомостями про надходження коштів, вбачається, що станом на 26 вересня 2011 року утворилася заборгованість, яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13325,00 доларів США, суми прострочених відсотків у розмірі 6547,11 доларів США, пені за період з 13.09.2010 року по 13.09.2011 року у сумі 4073,60 доларів США, у загальній сумі 23945,71 доларів США, що станом на день розгляду справи за офіційним курсом НБУ складає 191398,06 гривень (а.с. 118-119). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549, ч. 2 ст. 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником грошового зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність у один рік. Згідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Зважаючи на те, що суму предявленої до стягнення за змістом кінцевої редакції вимог пені у розмірі 4073,60 доларів США розраховано у межах річного терміну, суд приходить до висновку про недоцільність вирішення питання щодо застосування наслідків спливу позовної давності. Таким чином, суд вважає встановленим факт неналежного виконання позичальником [PERSON] зобовязань за договором кредиту і утворення станом на 26 вересня 2011 року заборгованості у загальній сумі 23945,71 доларів США, а тому стягує її на користь позивача у повному обсязі, як доведену в ході розгляду справи. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1913,98 гривень. На підставі ст.ст. 258, 267, 541, 549, 610, 628, 629, 638, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved