Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-12 00:00:00

16.01.2012 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду з позовом до [PERSON] та просила суд визначити за [PERSON], смерть якого зареєстровано Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 596 від 12.07.2011 року, частку у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS], у розмірі 1/2 частки, визначити за [PERSON], частку у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS], у розмірі 1/2 частки, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 квартири [ADDRESS], згідно спадкування за заповітом. 03.04.2012р. на адресу суду з боку позивачки надійшла заява про зменшення позовних вимог, згідно яких вона просила суд визнати за [PERSON], смерть якого зареєстровано Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 596 від 12.07.2011 року, частку у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS], у розмірі 1/2 частки, визнати за [PERSON], частку у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS], у розмірі 7/12 частки, з урахуванням обовязкової частки у спадщині, визначити за гр. [PERSON] право власності на 5/12 квартири [ADDRESS], згідно спадкування за заповітом. 03.05.2012р. на адресу суду з боку позивачки надійшла заява згідно якої позивачка просила суд залишити заяву від 02.04.2012р. без розгляду і продовжувати розгляд позовної заяви від 12.01.2012р. 12.09.2012р. на адресу суду з боку позивачки надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої вона просила суд визнати, що [PERSON], смерть якого зареєстровано Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 596 від 12.07.2011 року, був власником 1/2 частини квартири [ADDRESS], визнати, що [PERSON], є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на 1/2 квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька, [PERSON], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 3435 грн. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що є спадкоємцем за заповітом після смерті померлого батька [PERSON] Враховуючи, що вона не може прийняти спадщину, з тих підстав, що спадкове майне не виділено зі спільної сумісної власності подружжя, вона звернулася до суду з відповідним позовом. 17.04.2012р. на адресу суду з боку відповідачки, надійшла зустрічна позовна заява (61-63) , згідно якої [PERSON] просила суд, визнати квартиру [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON], яка була прийнята судом до спільного розгляду ухвалою від 18.04.2012р. В обґрунтування свої вимог [PERSON] посилалася на те, що у липні 2000 року вона продала квартиру [ADDRESS], і купила квартиру [ADDRESS], загальною площею 62,0 кв.м., у тому числі житловою - 47,5 кв.м. До шлюбу з померлим [PERSON] її сімя мала дві квартири, які вона обміняла по обмінному ордеру на квартиру [ADDRESS]., де стали проживати разом з чоловіком. З 1992р. померлий звільнився з роботи і не працював. Враховуючи, що різниці в ціні квартир не було, тому вона вважає, що оскільки [PERSON] не брав участі в збільшені вартості майна, тому у неї виникло право спільної сумісної власності. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON]- [PERSON], який діяв на підставі довіреності (а.с.100) підтримав позовні вимоги в повному обсягу та просив суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував з підстав їх необґрунтованості та недоведеності. Відповідачка [PERSON], та її представник [PERSON], яка діяла на підставі ордеру (а.с.44), у судовому засіданні заперечували проти задоволення первинних позовних вимог з тих підстав, що спірна квартира є особистою приватною власністю [PERSON]. і що при житті померлого останній не заперечував щодо оформлення спірної квартири тільки на відповідачку. Також відповідачка та її представник підтримали зустрічні позовні вимоги та просили їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, пояснення відповідачки та її представника, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання частки в спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно за заповітом слід задовольнити частково, а в позовних вимогах [PERSON] до [PERSON] про визнання зазначеної квартири особистою приватною власністю слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що у 1986 році [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про укладання шлюбу [PERSON] І-ЖД №311187 (а.с.69). В період перебування у шлюбі, згідно договору купівлі-продажу від 07.07.2000р. (а.с.52) на користь [PERSON], було придбано квартиру №93, по вул. Пироговська в буд. 7/9, в м. Одесі. Зазначений договір був зареєстрований 18.08.2000р. в КП «ОМБТІ та РОН». 12.07.2011р. [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 596 від 12.07.2011 року (а.с.70). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно яке йому належало за життя, на яке мають право переживши дружина та донька, [PERSON] Факт спорідненості [PERSON] підтверджується Свідоцтвом про народження від 05.12.1989р. (а.с.10) та Свідоцтвом про одруження від 15.05.1996р. (а.с.9), зі змісту якого вбачається, що після укладання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Чумаченко». За час життя, померлий [PERSON], склав заповіт від 11.09.2009р. (а.с.11). згідно умов якого, належну йому частину квартири №93, по вул. Пироговська в буд. 7/9, в м. Одесі заповів свої дочці [PERSON] З метою прийняття спадщини за заповітом позивачка за первинним позовом звернулася з відповідною заявою №51 від 09.11.2011р. (а.с.28) до Приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Листом від 10.01.2012р. (а.с.31) Приватним нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкове майно, а саме частка спільної сумісної власності подружжя не виділена в натурі. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Зі змісту ст. 1269 ЦК України вбачається, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином враховуючи, що [PERSON] вчасно подала заяву, суд доходить висновку, що вона реалізувала своє право на спадщину. Враховуючи, що квартира №93, по вул. Пироговська в буд. 7/9, в м. Одесі була придбана у шлюбі, тому вона є спільною сумісною власністю подружжя, а саме померлого [PERSON] та [PERSON] Згідно з ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Також згідно з ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також, згідно ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Суд не приймає до уваги посилання [PERSON] на те, що спірна квартира є її особистою приватною власністю, у звязку з наступним. Згідно ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином для застосування до спірних правовідносин положень ст. 57 СК України, [PERSON] мала довести той факт, що спірна квартира була придбана за її власні кошти. Проте суд не приймає до уваги посилання відповідачки за первинним позовом на наявність до укладання шлюбу на рахунку її ощадної книжки коштів у розмірі 3000 рублів, на розписку від 02.10.1981 року про отримання коштів у розмірі 5 000 рублів та розписку від 08.05.1982 року про отримання грошей у розмірі 7 000 рублів як на доказ придбання спірної квартири виключно за її кошти, оскільки [PERSON] не доведено, що саме ці кошти пішли на придбання спірного майна. Також в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що ці кошти були нею витрачені на придбання кооперативної квартири по вул. Ак. Заболотного,б.33/2 кв.50., а згодом в 1983р. вона здійснила обмін двох належних її сімї квартир (по вул. Ак. Заболотного та [ADDRESS]) на одну [ADDRESS] за обмінним ордером, в якій також вже почав проживати ї її чоловік-Райвич Е.Я. разом з її сином і цю квартиру вони згодом приватизували в 1999р.. Також відмовляючи в позовних вимогах про визнання зазначеної квартири особистою приватною власністю, суд виходить з того, що відповідачкою особисто у судовому засіданні було зазначено, що квартира №93, по вул. Пироговська в буд. 7/9 була придбана за кошти від продажу квартиру [ADDRESS], яка належала в рівних частках [PERSON] та померлому [PERSON], оскільки вказану квартиру вони приватизували разом. Суд не приймає до уваги, що приватизацією квартири [ADDRESS] було порушено права сина позивачки за первинним позовом, оскільки законність приватизації не є предметом спору по даній справі та вона не оскаржувалася раніше в інших судах. Таким чином з урахуванням викладеного вбачається, що кожному з подружжя має належати по 1/2 частини квартири №93, по вул. Пироговська в буд. 7/9, в м. Одесі. Судом встановлено, що [PERSON] є пенсіонером за віком, отже в порядку ст. 1241 ЦК України має право на обовязку частку. Згідно ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Таким чином судом встановлено, що до спадкової маси увійшла 1/2 частина №93, по вул. Пироговська в буд. 7/9, в м. Одесі, з яких 1/8 частина має належати, [PERSON] як спадкоємцю за законом в порядку ст. 1241 ЦК України, а інша частина, а саме 3/8 має належати [PERSON], як спадкоємцю за заповітом. Також з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню содові витрати у розмір 3 326 (три тисячі триста двадцять шість) грн. 30 копійок, з яких 3219 грн. судовий збір за подачу позову та 107,30 грн. судовий збір за клопотання про забезпечення позову від 28.04.2012р. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial