Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-27 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2001 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюб розірвано рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 30.10.2007 року. 26.07.2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, вказуючи на те, що з 15 вересня 2001 року до 30 жовтня 2007 року він перебував у шлюбі з відповідачкою і під час шлюбу ними 22.09.2003 року була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS]. Рішенням Новогродівського міського суду від 24.07.2007 року за позивачем визнано право власності на ? частки вказаної квартири. Рішенням Новогродівського міського суду від 30.10.2007 р. позивач був вселений у спірну квартиру, але до цього часу він не має можливості користуватися належною частиною квартири в звязку з перешкодами, які чинить відповідачка, яка постійно мешкає в квартири с сімєю. Просить виділити йому в натурі кімнату площею 10,4 кв.м в квартирі [ADDRESS],кухню, ванну кімнату, передпокої, балкон залишити в загальному користуванні. В судовому засіданні позивач і його представник позов підтримали в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] з позовом не погодилась та надала зустрічний позов, в якому зазначила, що проживає у спірній квартирі зі спільною з позивачем дитиною та новим чоловіком, вважає, що задоволення позовних вимог є неможливим зважаючи на те, що згідно експертного будівельно-технічного дослідження від 31.08.2012 р., виконаного Донецьким інститутом судових експертиз, виконати поділ спірної квартири № 19 в б. 29 по вул.. Тургенєва в натурі на дві частини з організацією двох квартир неможливо. Квартира є двокімнатною. Одна з кімнат є прохідною. У зустрічному позову з посиланням на приписи ст. 365 ЦКУ просить припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на вказану 1/2 частину квартири . При цьому, позивачка за зустрічним позовом згодна на виплату в рахунок компенсації частини квартири десяти тисяч гривен. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач за зустрічним позовом має інше житло, про що свідчить довідка Селидівського БТІ, тому припинення його права власності не завдасть істотної шкоди його інтересам та членам його сім»ї. Крім цього, з моменту поділу квартири та набуття права власності на частку у спільній власності, відповідач не зробив будь-яких дій з фактичного набуття права власності, тобто володіння та користування, не ніс витрат та утримання квартири в придатному до використання стані, про примусове вселення до судових органів звертався, але його рішення не реалізовував, що свідчить про відсутність намірів проживати у квартирі. Позивачка за зустрічним позовом вважає спільне володіння і користування майном між сторонами неможливе. Пропозицію отримати грошову компенсацію за свою частку у позасудовому порядку відповідач відмовився, а тому просить суд задовольнити зустрічні позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, просила слухати справу в її відсутності, з участю її представника. Представник відповідача з первісним позовом не погодилась і просила задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Представник третьої особи- органу опіки та піклування Новогродівської міської Ради первісний позов не підтримала та просила задовольнити зустрічний позов. Надала суду рішення міської комісії з питань захисту прав дитини при Новогродівській міській раді від 13.11.2012 р., яким комісія вирішила, що розподіл квартири за адресою [ADDRESS], як вимагає позивач [PERSON] суперечить нормам та порушує права та інтереси малолітнього [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що 15 вересня 2001 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що зроблений реєстровий актовий запис № 82. 07 жовтня 2007 року був розірваний шлюб між [PERSON] - позивачем та [PERSON] відповідачкою, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Новогродівського міського управління юстиції Донецької області 14.11.2007 р. За час шлюбу подружжями було придбано житло на підставі договору купівлі-продажу двокімнатної квартири № 19 від 22 вересня 2003 року, яка розташована у будинку № 29 по вул.. Тургенєва м.Новогродівка Донецької обл., загальною площею 43,8 кв.м, із них жилої 28,2 кв.м. В придбаній квартирі подружжя мешкало до розлучення. У 2003 році у позивача і відповідачки народився син [PERSON], який мешкає в квартирі з матірю до теперішнього часу, що підтверджується довідкою Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Дружба» від 18.11.2012 р.. Позивач виїхав з квартири у квітні 2006 року, а з 29.07.2011 р. знявся з реєстрації за вищенаведеною адресою. Рішенням Новогродівського міського суду від 24.07.2007 року по справі № 2-302/2007 визнано за [PERSON] та [PERSON] право приватної спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. Визначено, що частки [PERSON] та [PERSON] в праві приватної спільної сумісної власності на квартиру № 19 є рівними і кожному з них належить ? частки цієї квартири. Рішення набрало законної сили 03 серпня 2007 року. 23.11.2007 року відповідачка [PERSON] зареєструвала шлюб і змінила прізвище на Гармс. Згідно довідки ОСББ «Дружба» м.Новогродівка від 27.09.2012 року [PERSON] сплатила на утримання житла квартири [ADDRESS], та прибудинкової території з 01.09.2007 року по 01.10.2012 року ( за час не проживання [PERSON]В.) у сумі 2300грн. Довідкою бюро технічної інвентаризації № 3156 від 23.08.2012 р. підтверджено, що згідно реєстрових даних, за [PERSON] значиться ? частки квартири за адресою [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 19.03.2008 р. № 72, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Новогродівської міської ради від 26.03.2008 р.; та ? частка квартири за адресою [ADDRESS] згідно договору купівлі продажу квартири від 25.06.2011. Згідно висновку експертного будівельно - технічного дослідження № 4362/23 від 31.12.2012 р., проведеного Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз, ринкова вартість ? частки квартири № 19, розташованої в будинку № 29 по вул.. Тургенєва в м. Новогродівка на дату проведення дослідження складає 11\~154 (одинадцять тисяч сто пятдесят чотири) грн. Провести поділ спірної квартири в натурі на дві частини з організацією двох квартир, які задовольняють вимогам діючим будівельним нормам, не вбачається за можливе. Спірна квартира має дві жилі кімнати площею 18,0 та 10,9 кв.м, одна з яких площею 18,0 кв.м є прохідною. Позивач за первісним позовом в судовому засіданні пояснив, що йому відомо, що в даний час в цій квартирі мешкає відповідачка з його сином та чоловіком, з яким перебуває у шлюбі. Особисті речі, меблі та інше він з квартири забрав. Виділення в натурі його частки в спірній квартири необхідно для вирішення житлових проблем в його новій сімї, в звязку з тим, що дочка його цивільної дружини вийшла заміж і потребує окремого житла, тому він має наміри вселити її із сімєю на свою частку в спірній квартирі. Він вважає за можливе проживання відповідачки з сімєю в кімнаті, яка більша за площею, а йому просить виділити кімнату з меншою площею. На теперішній час він має своє житло за адресою вул.Риночна,25/2 м.Новогродівка. Представник відповідача та позивача за зустрічним позовом пояснила, що в спірній квартирі проживає малолітня дитина [PERSON],[INFO] і поділ житла, вселення незнайомих йому осіб, або позивача із сімєю створить несприятливі умови для розвитку та виховання дитини. В січні 2011 року був випадок вторгнення в житло родичів дружини позивача з погрозами. Фактичні обставини встановлені в судовому засіданні при розгляді кримінальної справи за звинуваченням [PERSON] у скоєні злочину, передбаченого ст..129 ч.1 ККУ ( справа № 1-42/11, вирок суду від 15.03.2011 р.). У 2010році позивач проявляв агресію щодо відповідачки, розбив вікна у квартирі, а тому мирне існування двох сімей не можливе без негативного впливу на психіку дитини. Представник позивача по зустрічному позову вважає за можливе при даних обставинах справи припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/2 частину квартири та визнати за [PERSON] право власності на вказану 1/2 частину квартири з виплатою компенсації [PERSON] ринкової вартості ? частини квартири 11\~154,0 грн. зменшеної на ? експлуатаційних витрат на утримання будинку та прибудинкової території - 1150 грн. Представник третьої особи повідомила, що питання доцільності поділу в натурі спірної квартири розглядалося на комісії з питань захисту прав дитини при Новогродівській міській раді 13.11.2012 р. Розглянувши матеріали експертного дослідження, заслухавши матір малолітнього [PERSON] [PERSON], комісія вважає неможливим поділ квартири в натурі, так як проживання на її територій двох сімей негативно вплине на психологічний стан та розвиток дитини. Суд оцінивши докази, надані сторонами по справі, вважає що позов [PERSON] до [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності не підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на частину квартири підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до статті 64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені. Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. В силу приписів статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 356 Цивільного кодексу України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. В силу ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Статтею 365 Цивільного кодексу України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення на завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Із конструкції статті 365 Цивільного кодексу України не вбачається, що для вирішення питання про припинення права власності особи на частку в спільному майні необхідна наявність всіх чотирьох умов у їх сукупності, оскільки статтею передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності будь-якої з них можливе вирішення судом питання про припинення права на частку в спільному майні за вимогою інших співвласників. Вирішуючи спір на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд виходить з того, що частка у квартирі позивача є рівною з часткою відповідача, однак поділ житла на дві рівнозначні частини неможливий і частка [PERSON] не може бути виділена в натурі, позивач [PERSON] має інше житло в якому фактично проживає, тому припинення його права власності не завдасть істотної шкоди його інтересам та членам її сім»ї. Отже, враховуючи той факт, що з моменту розірвання шлюбу [PERSON] не робив будь-яких дій з фактичного використання права власності, тобто володіння та користування, вселитися у свою частку не намагався, витрат та утримання квартири в придатному до використання стані не ніс, спільне володіння і користування майном між сторонами неможливе, отримати грошову компенсацію за свою частку у позасудовому порядку відповідач в запропонованому розмірі відповідачем відмовився, тому в наявності підстави, передбачені ст. 365 Цивільного кодексу України для припинення права власності відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на частку у спірній квартирі за рішенням суду. Положення Закону України Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей 02.06.2005 № 2623-ІV у комплексі з положеннями Сімейного кодексу України від 10.01.2002 № 2947-ІІІ та Закону України Про охорону дитинства від 26.04.2001 №2402-ІІІ регулюють суспільні відносини у сфері охорони дитинства. Статтею 12 Закону України Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей Аналіз положень Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства», дає можливість стверджувати, що законодавчі акти вимагають здійснення контролю за збереженням житлових та майнових прав дітей саме на етапі вчинення правочинів з нерухомим майном, право власності на яке або право користування яким мають діти, шляхом надання органами опіки та піклування згоди на вчинення зазначених правочинів. Правочином, відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Отже, вчинення правочину являє собою вільне волевиявлення особи. Враховуючи наміри [PERSON], які він озвучив у судовому засіданні щодо використання його долі в спільному майні, та оскільки, одним з правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опіки та піклування, відповідно до статті 177 Сімейного Кодексу України є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься, зокрема, і право користування жилим приміщенням, суд приймає до уваги думку комісії Новогродівської міської ради з питань захисту прав дитини щодо недоцільності поділу в натурі спірної квартири, так як це порушує права та інтереси малолітньої дитини. Адже, відповідно до частин другої та третьої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члени сімї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем, однак при вселенні постороніх осіб, які не мають родинних стосунків з дитиною та враховуючи непристойну поведінку [PERSON] та родичів його дружини щодо сімї [PERSON], дитина буде позбавлена права користування житлом в значній мірі і є це порушить її звичний уклад життя та вплине на психологічний стан. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Однак, зважаючи на те, що у Новогродівського міського суду відсутній депозитний рахунок на момент розгляду справи у суді, суд вважає за можливе зобовязати [PERSON] виплати [PERSON] десять тисяч грн. в якості компенсації ринкової вартості ? частини квартири зменшеної на частку витрат з утримання будинку та при будинкової територій, яка припадає кожному із співвласників квартири (2300:2=1150) . Відповідно до ст.ст. 10, 60 Цивільного кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] будь-яких доказів, які б спростовували позовні вимоги [PERSON], а також обґрунтовували його позовні вимоги, в тому числі щодо можливості поділу спірної квартири та проживання у ній двома сімями суду не надав. Суд розглядає цивільну справу

Outcome: approved