Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] третьої особи державного нотаріуса державної нотаріальної контори Вінницького району Вінницької області про визнання недійсним договору дарування, мотивуючи свої вимоги тим, що в 1996 році померла її мати та з того часу позивач проживає одна в належному їй будинку №3 по вул. Леніна в с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області. Позивачу виповнилася 88 років, вона часто хворіє та потребує стороннього догляду. На початку січня 2008 року до неї звернулася відповідач, яка запропонувала свої послуги по забезпеченню догляду, харчуванням, утриманням будинку в належному стані, про що попросила переписати на неї будинок. З того часу [PERSON] навідувалася до позивача, допомагала по господарству, постійно умовляла укласти угоду, мотивуючи тим, що позивач нікому не потрібна і її ніхто не догляне, крім неї, обіцяла, що до кінця днів буде турбуватися про неї. 30.05.2008 року позивач знаходячись під психологічним тиском відповідачки, уклала з нею у державній нотаріальній конторі Вінницького району Вінницької області договір. Не розуміючи тексту договору і його значення, оскільки позивач малограмотна людина, вона підписала його, вважаючи, що в ньому передбачені всі її права та обов`язки, про які вони домовлялися з відповідачем. Перші два роки після укладення договору відповідачка частково виконувала свої зобов`язання, забезпечуючи позивача продуктами харчування, а з листопада 2011 року припинила забезпечувати харчуванням та доглядом. Після цього позивач знову залишилася проживати одна і вимушена була звертатися за допомогою до сусідів. Пізніше вона дізналася, що між нею та [PERSON] був укладений договір дарування будинку, який не створює жодних обов`язків для відповідачки по утриманню позивача, а тому не відповідає її дійсному волевиявленню, яким вона керувалася при його підписанні. Зрозумівши, що відповідач її ошукала, 23.01.2012 року позивач звернулася з заявою про порушення кримінальної справи до Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області, в порушенні кримінальної справи було відмовлено. 26.01.2012 року до неї в хату увірвалася відповідачка та влаштувала сварку, при цьому кричала, що цей будинок належить їй і ніяких обов`язків по утриманню та догляду за позивачем вона на себе не приймала і не буде цього робити в подальшому і взагалі виселить її з будинку в будь який час. За наведених обставин позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування будинку. В ході судового розгляду позивач позовні вимоги збільшила та просила визнати недійсним договір дарування житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я [PERSON] В судове засідання представники позивача [PERSON] [PERSON] та адвокат [PERSON] не зявилися, надавши суду заяви, в яких просять розглянути справу у їх відсутність, збільшені позовні вимоги своєї довірительки підтримують та просять задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви в яких просять розглянути справу у їх відсутність, оскільки збільшені позовні вимоги [PERSON] визнають та не заперечують щодо їх задоволення. Представник третьої особи державної нотаріальної контори Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, при вирішенні спору покладається на думку суду. Допитаний в ході судового розгляду свідок [PERSON] суду пояснив, що знайомий зі сторонами по справі, оскільки являється їх односельчанином. Взимку 2012 року, на прохання [PERSON], він приносив дрова, оскільки в хаті не топилося, [PERSON] сиділа в хаті тепло одягнена та казала, що її має доглядати [PERSON]. Тоді він порадив їй звернутися до сільської ради. Приблизно півроку за нею доглядає [PERSON]. Коли запалили грубу, то дим пішов в хату і стало зрозуміло, що в хаті давно ніхто не палив. Свідок [PERSON], допитана в ході судового розгляду пояснила, що знайома з [PERSON], будучи в селі, часто заходила до неї в гості і та їй розповідала, що довірилася людям, але вони її не доглядають, совісті не мають. Вона стояла на воротях, без їжі, холодна і голодна. [PERSON] не доглядала її, оскільки працювала та думала, що люди, які оформили договір довічного утримання, будуть це робити. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, беручи до уваги пояснення свідків, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено по справі, 30.05.2008 року [PERSON] уклала договір дарування будинку з [PERSON], згідно якого позивач передала безоплатно у власність (подарувала), а відповідач прийняла дарунок цілий житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в селі Вінницькі Хутори, вул. Леніна, 3 Вінницького району Вінницької області, що належить їй на підставі свідоцтва №2514 про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами від 09.04.2004 року. Даний будинок розташований на земельній ділянці площею 0, 2434 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.31, 32, 100). Як вбачається з акту обстеження житлово побутових умов від 02.02.2012 року, [PERSON] проживає в будинку 1966 року забудови, який вона подарувала [PERSON], користується пічним опаленням, на час проведення обстеження в будинку холодно, [PERSON] скаржилася, що [PERSON], з якою вона заключила договір пожиттєвого утримання, не провідує її з 24.11.2011 року, не цікавиться її здоров`ям та чим вона харчується, остання нічого не їла та змушена була просити сусідів, щоб принесли води та продукти харчування (а.с.8). Відповідно до довідки Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області №251 від 06.02.2012 року [PERSON] проживає одна в [INFO] (а.с.5). Постановою ДІМ Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області від 25.01.2012 року, за заявою [PERSON] щодо прийняття мір до [PERSON], яка увійшовши в довіру заволоділа будинком та присадибною ділянкою, відмовлено за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину (а.с.6 - 7). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №762712 від 29.09.2008 року власником земельної ділянки площею 0,2434 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по вул. Леніна, 3 в с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області являється [PERSON] (а.с.100). Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом не дійсним. Оскільки в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження той факт, що договір дарування, укладений між сторонами по справі та який є предметом судового розгляду не відповідав дійсному волевиявленню дарувальника, яким вона керувалася при його підписанні, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є суду доведеними та такими, що підлягають до задоволення. Так як судом визнається недійсним правочин, на підставі якого відповідач [PERSON] отримала правовстановлюючий документ на предмет договору дарування, то за таких обставин і державний акт на право власності на земельну ділянку підлягає скасуванню. Визначаючись щодо стягнення судових витрат, суд встановив, що відповідно до ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться: судовий збір та витрати повязані з розглядом справи. До витрат повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати повязані з явкою до суду, витрати повязані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, а також витрати повязані з проведенням огляду доказів та вчиненням інших дій. Як встановлено по справі, [PERSON] було понесено судові витрати, зокрема, у звязку із зверненням до суду сплачено судовий збір в розмірі 107 грн. 30 коп., що підтверджується відповідними письмовими доказами (а.с. 1). За ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам. Беручи до уваги повне задоволення вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 107 грн. 30 коп. в рахунок відшкодування судових витрат, що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених позивачем вимог суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved