Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-10 00:00:00

Позивачка у лютому 2012 року звернулась до суду із зазначеним позовом, який уточнила 12 лютого 2013 року і у якому просить стягнути солідарно зі сторін на її користь грошові кошти в сумі 150 000 грн., 5500 доларів США і 3% річних від простроченої суми у розмірі 9817,97 грн.. В обґрунтування позову посилається на те, що під час перебування відповідачів у шлюбі вона надала відповідачу [PERSON] у позику грошові кошти, які були використані в інтересах сімї на спільне майно подружжя: 05 травня 2008 року 120 000 грн. на купівлю квартири [ADDRESS], які належало повернути до 05 травня 2011 року в сумі 150 000 грн.; 02 липня 2008 року 4800 доларів США (38400 грн.) на придбання автомобіля Чері з державним номером ВН 9396 СК, які належало повернути до 02.07.2011 року в сумі 5500 доларів США (44000 грн.). У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримують повністю. Представник відповідача [PERSON] позов визнав повністю. Відповідачка [PERSON] та її представник позов не визнали і пояснили, що грошові кошти на потреби сімї вона з чоловіком [PERSON] у позивачки не позичали і з нею ніхто не узгоджував питання про їх отримання від позивачки та повернення. Стверджує, що квартиру вони придбали 09 липня 2008 року за 104420 грн. за рахунок грошових коштів зароблених в Росії, отриманих в подарунок на весіллі та безповоротної фінансової допомоги родичів, а автомобіль Чері був придбаний на кошти виручені від продажу наявного у них автомобіля Ніссан. Не заперечує, що позивачка періодично надавала [PERSON], як своєму сину, безповоротну фінансову допомогу, яку він отримував грошовими переказами з Росії до України і витрачав на свій розсуд. Вважає, що надані позивачкою розписки [PERSON] в отримані від неї позики не відповідають дійсності, є фіктивними та результатом зловмисної домовленості між ними з метою примусити її відмовитися від поділу квартири та примусового вселення до неї за судовим рішенням разом з сином [PERSON], [INFO], який є внуком позивачки. Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. У розписці відповідача [PERSON] від 05.05.2008 року вказано, що він бере в борг у позивачки 120000 гривень на купівлю квартири на три роки, зобовязується повернути 150000 гривень. У розписці відповідача [PERSON] від 02.07.2008 року вказано, що він бере в борг 02.07.2008р. у позивачки 4800 доларів США на купівлю авто, зобовязується повернути через 3 роки 5500 доларів. Судом досліджені матеріали цивільної справи № 2/1508/20/2012 Великомихайлівського районного суду Одеської області за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та за позовом [PERSON] до [PERSON] і [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири частково удаваним в частині покупця, визнання покупцем та визнання права власності на квартиру. Рішенням у цій справі від 05 листопада 2012 року, яке набрало законної сили 10 квітня 2013 року, було визнано за [PERSON] право приватної власності на ?? частину квартири [ADDRESS] і вселено її до цієї квартири разом з [PERSON], [INFO], а у позові [PERSON] відмовлено. Оскільки у цій справі брали участь ті самі особи, то відповідно до положень частини 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, судом приймаються до уваги як такі, що не доказуються, наступні обставини встановлені судовим рішенням у цій справі. Відповідачі, як [PERSON] і [PERSON] (у шлюбі [PERSON]), перебували у шлюбі, який був зареєстрований 28 березня 2008 року актовим записом № 15 відділу реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області і розірваний 31 березня 2011 року рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області у справі № 2-191/2011. Від цього шлюбу є син [PERSON], [INFO]. [PERSON] 25 липня 2012 року актовим записом № 44 відділу державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції зареєструвала свій шлюб з [PERSON] після чого їй було надано прізвище [PERSON]. За договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 09 липня 2008 року за реєстровим номером 2-3045 Великомихайлівської державної нотаріальної контори, [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] (далі квартира) за ціною 104\~ 420 грн., яку продавець отримав від покупця повністю при підписанні договору. Під час нотаріального посвідчення вказаного договору за реєстровим № 2-3044 була посвідчена письмова згода [PERSON] на придбання квартири, у якій, зокрема, зазначено, що вона придбана за кошти, що набуті подружжям в період перебування у зареєстрованому шлюбі і є спільною сумісною власністю. За [PERSON] зареєстрований автомобіль [NUMBER], а за [PERSON] 04.08.2009 року автомобіль [NUMBER], який 23.02.2011 року був знятий з обліку для реалізації. Згідно банківських виписок [PERSON] одержував грошові перекази з Росії: від [PERSON] у російських рублях 23 вересня 2008 р. 15000; від [PERSON] у доларах США 15 травня 2009 р. - 500, 21 травня 2009 р. 2500, 26 травня 2009 р. 4500, 30 червня 2009 р. 2000, 02 липня 2009 р. 4000, 24 липня 2009 р. 600, 06 серпня 2009 р. 2000, 30 березня 2010 р. 3000, 07 липня 2010 р. 1000, 20 липня 2010 р. 600, 09 серпня 2010 р. 100, 07 жовтня 2010 р. 200; від [PERSON] 30 березня 2010 р. 3200 доларів США. Стосовно встановлених обставин сторони надавали наступні пояснення: [PERSON], що перший автомобіль був зареєстрований на позивачку і його продали, а автомобіль Cherry S11 QQ купили за 4500 доларів США, які від його матері [PERSON] з Росії привіз брат позивачки [PERSON]. [PERSON], що квартиру придбала для себе особисто і сплатила за неї продавцю 23000 доларів США, але через відсутність ідентифікаційного номеру не змогла оформити її на себе і тому квартира була оформлена на її сина [PERSON]. На витрачені кошти на придбання автомобіля, квартири та її ремонт, щоб застрахуватися, син через деякий час після передачі грошей, коли вона приїздила у відпустку, писав їй розписки, а коли позивачка ([PERSON]К.) з сином повернули б ці гроші, то вона купила б собі іншу квартиру. Передачу грошей у борг вона з позивачкою ([PERSON]К.) не узгоджувала, тільки з сином. [PERSON] було відмовлено у поділі автомобіля Cherry S11 QQ, оскільки вона не надала суду доказів щодо його дійсної вартості та перебування на день припинення шлюбних відносин у володінні відповідача, а також не спростувала його заперечення в тій частині, що автомобіль був проданий за її згоди під час спільного проживання. [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову, оскільки вона не надала відповідних доказів щодо придбання квартири у її власність та за її особисті кошти, а документи про грошові перекази [PERSON] датовані після придбання квартири. Положеннями частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 цього Кодексу також передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Оцінюючи наведені вище докази та положення законодавства, суд приходить до висновку, що між сторонами не існувало відносин з договору позики, оскільки судом встановлено, що позивачка надавала матеріальну допомогу своєму сину відповідачу [PERSON] грошовими переказами без укладення при цьому письмового договору позики із зобовязанням про повернення отриманих ним грошових коштів, і позивачка не надала належних та достовірних доказів про те, що він отримував від неї ці грошові кошти як позику за умови їх повернення. З відповідачкою [PERSON] не узгоджувалось питання про надання та повернення грошових коштів, а також не надано доказів щодо придбання на отримані грошові кошти майна, яке було визнано судом спільним майном відповідачів, як подружжя, та предметом поділу між ними. Надані позивачкою розписки відповідача [PERSON] та повне визнання ним позову суд оцінює критично, оскільки зазначені у розписках обставини не підтверджені сукупністю досліджених у справі доказів. Ці розписки спростовуються також тим, що [PERSON] раніше зверталась з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу цієї ж квартири, яку вона нібито придбала у нього 01 грудня 2010 року за ціною 4000 доларів США, не вказуючи при цьому на наявність між ними відносин з договору позики. Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 11.03.2011 року у справі № 2-190/2011р. вказаний позов був задоволений, а рішенням апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2011 року рішення районного суду було скасоване і в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено.

Outcome: dismissed