Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-14 00:00:00

У лютому 2010 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , в якому просили суд усунути відповідачку від права на спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , яка мала місце [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивачі вказували, що їх син [PERSON] тривалий час хворів на тяжку хворобу, був у безпорадному стані, вони доглядали його, а відповідачка ухилялася від догляду за чоловіком та не надавала йому допомогу. Так, вони зазначають, що [INFO] в Миколаївській обласній інфекційній лікарні помер їх син [PERSON] , [INFO] , причиною смерті якого стали - набряк головного мозку, хвороба, обумовлена ВІЛ, з проявами інших бактеріальних інфекцій. Вказують на те, що хвороба почала проявлятися та впливати на стан здоров`я їх сина з квітня 2009 року, коли під час дослідження у нього виявили осередки пошкодження легенів на туберкульоз. З липня 2009 року по жовтень 2009 року він знаходився на стаціонарному лікування в Миколаївській обласній протитуберкульозній лікарні, а з 02 жовтня 2009 року по [INFO] року - в Миколаївській обласній інфекційній лікарні, де знаходився у безпорадному стані. Зазначають, що з квітня по липень 2009 року їх син проживав із ними, оскільки відповідачка, будучи його дружиною, не бажала доглядати за хворим та лікувати його. Під час знаходження хворого на стаціонарному лікуванні, відповідачка також не переймалася його здоров`ям, не проявляла подружньої підтримки, не приймала участі у купівлі ліків та приготуванні їжі. Виходячи із вищевикладеного, вважають, що є очевидним, що спадкодавець перебував у безпорадному стані у зв`язку із тяжкою хворобою та потребував постійної сторонньої допомоги, а відповідач, маючи таку можливість та обов`язок, не надавала останньому такої допомоги. Позивачі у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, зазначили, що відповідачка має бути позбавлена права на спадкування за законом, оскільки за останні місяці життя чоловіка вона не цікавилася його станом здоров`я, не допомагала йому ні морально, ні матеріально, тоді як останній потребував допомоги від дружини, тому що перебував у безпорадному стані, не міг сам собі прати речі, готувати їжу, обслуговувати себе. Відповідачка у судовому засіданні проти позову категорично заперечувала, посилаючись на те, що під час хвороби чоловіка постійно піклувалася про нього та підтримувала, але не могла постійно знаходитися з ним у лікарнях, оскільки на той час її син від першого шлюбу перебував на лікуванні в 3 - й міській лікарні «Дубки». Зазначає, що у цей період вона встигала відвідувати у лікарнях як сина, так і чоловіка. Крім того, з 12 серпня 2009 року по 15 вересня 2009 року вона була із хворим сином у м. Києві, де йому робили операцію на серці. Після операції син знаходився два тижні у кардіоцентрі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказуючи на його безпідставність та посилаючись на те, що позивачі, також маючи обов`язок щодо догляду за сином, не надала доказів того, що відповідачка, яка опікувалась хворим сином, умисно ухилялася від допомоги хворому чоловіку, усвідомлюючи свій обов`язок, та маючи таку матеріальну і фізичну змогу. На його думку, залишився не доведеним також і безпорадний стан спадкодавця, тому що в жодному медичному документі, які були долучені до позовної заяви, не міститься рекомендацій щодо потреби [PERSON] у сторонньому догляді у зв`язку із перебуванням у безпорадному чи важкому стані. Треті особи, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, направили на адресу суду клопотання про розгляд справ без їх участі. Вислухавши пояснення позивачів, відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку показанням свідків, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Уразі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право за законом одержують особи визначені у статтях 1261-1265 цього ж кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилася спадщина, яка складається із наступного майна: автомобілів «КІА», ВАЗ 21015, КАМАЗ та причепу, житлового будинку [ADDRESS] , та заповіту щодо якого спадкодавцем залишено не було. Спадкоємцями померлого [PERSON] першої черги за законом є позивачі, які є його батьками, відповідачка, яка з 17.06.2006 року перебувала із ним у зареєстрованому шлюбі та син померлого від першого шлюбу - [PERSON] . В межах визначеного законом шестимісячного строку для прийняття спадщини позивачі та відповідачка звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи N9 538/2009, заведеної 03.11.2009 року П`ятою миколаївською державною нотаріальної конторою. Позивачі вважають, що відповідачку на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України має бути усунено від права на спадкування, оскільки за життя її чоловіка, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, а вона ухилялася від надання йому допомоги. Як роз`яснено в п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України за № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. При цьому слід враховувати поведінку потенційного спадкоємця, розуміння ним свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Так, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку й допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Окрім того, важливим є з`ясування питання, чи потребував спадкодавець сторонньої допомоги, адже якщо вона не була необхідна, потреба в наданні утримання та догляду не виникала. А також необхідність допомоги саме від цього спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. Враховуючи вищезазначене, лише при настанні цих обставин і доведеності згаданих фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Таким чином, виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України і вимог ст. 60 ЦПК України, позивачі мали довести шляхом надання доказів певні обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме: факт ухилення відповідачки від надання спадкодавцеві допомоги; факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі саме з боку відповідачки; факт того, що спадкодавець потребував допомоги від відповідача (спадкоємця) за умови отримання її від інших осіб і що останній мав матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. Разом з тим, під час судового розгляду справи обставини, на які посилаються позивачі у своїй заяві, не знайшли підтвердження, що підтверджується наступним. Так, з 30.07.2009 року по 02.10.2009 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Миколаївській обласній протитуберкульозній лікарні, що підтверджується випискою № 201 із медичної карти стаціонарного хворого ТБ 09. З 03 жовтня 2009 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Миколаївській обласній інфекційній лікарні, де помер [INFO] року. На думку суду, перебування останнього на лікуванні у зазначені позивачами проміжки часу протягом липня - жовтня 2009 року не свідчить про наявність тяжкої хвороби, яка б призвела до постійного безпорадного стану. Також в жодному медичному документі, які були надані позивачами, немає посилань на те, що [PERSON] потребував стороннього догляду, перебував у безпорадному чи важкому стані. Крім того, у виписці Миколаївської обласної протитуберкульозної лікарні № 201 із медичної карти стаціонарного хворого ТБ 09 міститься запис про виписку хворого у зв`язку з порушенням режиму та відмовою від прийому ліків. Як з`ясовано судом, з 12.06.2009 року по 19.06.2009 року син відповідачки [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні Обласній інфекційній лікарні та для продовження лікування переведений до терапевтичного відділення міської лікарні. Відповідачка у судовому засіданні пояснила та зазначене підтвердили і позивачі, що 12 серпня 2009 року по 15 вересня 2009 року вона була із хворим сином у м. Києві, де йому робили операцію на серці. Після операції син знаходився два тижні у кардіоцентрі. Між тим, та обставина, що відповідач здійснювала догляд за своїм сином у червні 2009 року та її поїздка до м. Києва у серпні - вересні 2009 року не дає підстави вважати, що вона ухилялася від надання допомоги своєму чоловікові [PERSON] . Також у судовому засіданні позивачами не доведено належними та допустимими доказами факт того, що [PERSON] потребував допомоги від відповідачки за умови отримання її від своїх батьків, і що остання мала матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. Разом з тим, положення ч. 5 ст. 1224 ЦК України застосовується за рішенням суду в разі встановлення судом обставин ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Таким чином, усунення особи від спадкування є виключною прерогативою суду, виходячи з того, що факт ухилення від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця лише тоді є підставою для усунення особи від права на спадкування, якщо цей факт встановлений судом. Однак судовий розгляд справи показав, що даний позов є надуманим та необґрунтованим і задоволенню не підлягає, оскільки позивачами не був доведеним безпорадний стан спадкодавця, не було підтверджено належними і допустимими доказами факти того, що відповідачка умисно, маючи матеріальну й фізичну можливість, ухилялася від свого обов`язку по наданню хворому чоловікові допомоги, яка була б необхідна тому саме від неї.

Outcome: dismissed