Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-24 00:00:00

28.01.2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив припинити право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS], стягнути з нього (позивача) на користь [PERSON] грошову компенсацію за вказану частку спірної квартири в сумі 96.000 грн. та визнати за ним право власності на ? частину вказаної квартири, яка належить [PERSON] Під час розгляду справи представник позивача [PERSON] змінила предмет позову. При цьому, крім вищезазначених вимог, просила зобов»язати Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об»єкти нерухомого майна» здійснити реєстрацію права власності ? частини квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON], за [PERSON] Крім того, позивач просить усунути йому перешкоди у здійснені права власності на квартиру [ADDRESS] шляхом зняття [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою. (а.с.38-41 т.1). При цьому [PERSON] вказує на те, що згідно Свідоцтва про право власності від 23.12.2010 року, посвідченого державним нотаріусом 11-ї Київської державної нотаріальної контори [PERSON] відповідно до ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження» та на підставі [PERSON] про проведені прилюдні торги з реалізації заарештованого нерухомого майна, він є власником ? частини квартир № 190 по вул. Сабурова, 9/61 в м. Києві. Зазначена ? частина спірної квартири, яка належала третій особі по справі [PERSON], була реалізована на прилюдних торгах згідно Протоколу проведення прилюдних торгів по реалізації майна № 11055 від 15.12.2010 року. Як зазначає позивач, придбавши зазначену частину квартири, він мав намір перевезти свою сімю з м. Ржищева Київської області до м. Києва, так як сам тут працює та весь час перебуває у м. Києві. Він сподівався, що його сімя разом з [PERSON] проживатимуть в спільній квартирі у злагоді. Проте, як виявилося пізніше, проживання з відповідачкою є неможливим. Як вказує [PERSON], у спірній квартирі, окрім відповідачки, зареєстрований її син [PERSON], колишній співвласник квартири, який нещодавно звільнився з місць позбавлення волі. [PERSON] разом із сином створюють всі можливі умови міняють вхідні замки, перерізають дроти, навмисно залишають відкриті крани з водою, зламують замок на дверях у його кімнату, за яких він не тільки не має можливості перевезти дружину та сина до м. Києва, а й сам, проживаючи в зазначеній квартирі, весь час перебуває у напруженні та на межі нервового зриву. Крім того, позивач вказує на те, що відповідачка та її син не весь час знаходяться у спірній квартирі, а тому він робить висновок, що в них є ще додаткова житлова площа. Навідуються вони до квартири приблизно два-три рази на тиждень, при цьому засмічують її, залишають по всій квартирі пляшки з-під алкогольних напоїв, недопалки цигарок. Син [PERSON] приходить до помешкання зі своїми друзями, вони всю ніч розпивають спиртні напої, що супроводжується шумом, лайками, а іноді бійками. Посилаючись на викладені обставини та вимоги ст. 365 ЦК України, згідно яких частка відповідачки у спільній власності не може бути виділена в натурі; квартира є неподільною, спільне володіння і користування спірним житлом є неможливим, позивач просить задовольнити його позовні вимоги. 20.06.2011 року по даній справі було постановлено заочне рішення, яким позов [PERSON] було задоволено. Припинено право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS] та визнано право власності на вказану частину квартири за [PERSON]С (а.с. 109-111). Крім того, вказаним заочним рішенням суду було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за ? частину квартири [ADDRESS], в розмірі 96.000 грн., зобовязано [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у здійсненні права власності на квартиру [ADDRESS], а також зобовязано відділ ГІРФО Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві зняти з реєстраційного обліку [PERSON] та [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29.07.2011 року було виправлено описку в рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2011 року та викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: «Позов [PERSON] задовольнити. Припинити право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON]. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за ? частину квартири [ADDRESS], в розмірі 96.000 грн. Зобовязати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у здійсненні права власності на квартиру [ADDRESS]. Зобовязати відділ ГІРФО Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві зняти з реєстраційного обліку [PERSON] та [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. В решті рішення залишити без змін.» (а.с. 116). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11.01.2012 року заочне рішення суду від 20.06.2011 року та ухвалу від 29.07.2011 року про виправлення описки було скасовано, а справу призначено до нового судового розгляду (а.с. 140-141). Під час нового розгляду справи представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечує. При цьому звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], який неодноразово доповнювала та уточнювала. В зустрічних вимогах разом з уточненнями та доповненнями [PERSON] просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 20.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 3387; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 09.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2861 та просить застосувати наслідки недійсності вказаних правочинів. Крім того, [PERSON] просить визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та витребувати від [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS]. При цьому позивачка за зустрічним позовом вказує на те, що відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого Відділом приватизації житлового фонду Ватутінської районної ради згідно з розпорядженням № 589 від 20.02.1997 року, власниками вищезазначеної квартири в рівних долях є вона та її син [PERSON] Згідно з протоколом проведення прилюдних торгів по реалізації майна № 11055 від 15.12.2010 року, ? частина цієї квартири, яка належала [PERSON], була реалізована на прилюдних торгах, яку придбав [PERSON] Як вказує [PERSON], заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.06.2011 року було задоволено позов [PERSON] та припинено право її власності на ? частину квартири [ADDRESS], визнано за [PERSON] право власності на належну їй ? частину вказаної квартири та стягнуто на її користь грошову компенсацію за ? частину квартири в розмірі 96.000 грн. В-подальшому, за її заявою заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва 11.01.2012 року було скасовано. Однак, за цей час ? частина квартири незаконно вибула з володіння її законного власника [PERSON] на підставі поданих [PERSON] до суду недостовірних даних та обставин. [PERSON] вважає безпідставними та необґрунтованими вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на ? частину квартири [ADDRESS], що належить їй на праві власності. При цьому [PERSON] вважає недоведеними доводи [PERSON] про те, що вона разом із сином створюють всі можливі умови міняють вхідні замки, перерізають дроти, навмисно залишають відкриті крани з водою, зламують замок на дверях у його кімнату, за яких він не тільки не має можливості перевезти дружину та сина до м. Києва, а й сам, проживаючи в зазначеній квартирі, весь час перебуває у напруженні та на межі нервового зриву. Також [PERSON] вважає безпідставними посилання позивача на те, що вона із сином навідуються до квартири приблизно два-три рази на тиждень, при цьому засмічують її, залишають по всій квартирі пляшки з-під алкогольних напоїв, недопалки цигарок, а її син [PERSON] приходить до помешкання зі своїми друзями, вони всю ніч розпивають спиртні напої, що супроводжується шумом, лайками, а іноді бійками. Як зазначає [PERSON], навпаки, представник [PERSON] [PERSON] самовільно пошкодив замки вхідних дверей спірної квартири, пошкодив та вивіз все належне їй майно, чим позбавив її можливості користуватися квартирою. Як вказує позивачка, по даному факту порушено кримінальну справу. [PERSON] також вважає необгрунтованими посилання [PERSON] на положення ст. 365 ЦК України, згідно яких право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду, якщо частка є незначною та не може бути виділена в натурі; квартира є неподільною та спільне володіння і користування спірним житлом є неможливим. При цьому зазначає, що їй належить ? частина квартири, яка не може бути визнана незначною часткою порівняно з усією площею квартири, до того ж, їх з [PERSON] частки квартири є рівними. Крім того, [PERSON] не згодна на грошову компенсацію вартості належній їй ? частини спірної квартири. При цьому вважає суму компенсації за ? частини квартири в розмірі 96.000 грн., запропоновану [PERSON], такою, що не відповідає реальній ринковій її вартості та є значно заниженою. Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] вважає, що підстави для припинення її права власності на ? частину квартири [ADDRESS], передбачені ст. 365 ЦК України, на яку посилається [PERSON], ним не доведені, тому просить відмовити [PERSON] в задоволенні його позову. Крім того, [PERSON] зазначає, що оформивши право власності на всю квартиру на підставі заочного рішення суду від 20.06.2011 року, згодом [PERSON] продав квартиру [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2011 року. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.2011 року [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] Г.І., за якою на даний час зареєстровано право власності на спірну квартиру. [PERSON] вважає, що вищезазначені договори купівлі-продажу, укладені між [PERSON] та [PERSON], а також між [PERSON] та [PERSON], мають бути визнані недійсними, оскільки квартира вибула із її законного володіння поза її волею. Крім того, відповідно до вимог ст. 388 ЦК України ? частина спірної квартири має бути витребувана на її ([PERSON]) користь у її добросовісного набувача [PERSON] Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] просить задовольнити її зустрічні позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] проти зустрічного позову [PERSON] заперечує (а.с.15,193,194 т.1). При цьому вказує на те, що підстави припинення право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS] відповідають вимогам ст. 365 ЦК України. Крім того зазначила, що [PERSON] має інше нерухоме майно квартиру [ADDRESS], де на даний час проживає разом зі своїм сином [PERSON], тому викуп у [PERSON] її частки квартири [ADDRESS] не завдасть значної шкоди її інтересам та інтересам її родини та не будуть порушені права теперішнього власника квартири [PERSON] Відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON], [PERSON] та як 3-ї особи за позовом третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] в судове засідання повторно не з»явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність [PERSON] та [PERSON] Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON], в особі свого представника [PERSON], проти позову [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні - не заперечує, вимоги [PERSON] за зустрічним позовом - не визнає. При цьому [PERSON] вказує на те, що 09.12.2011 року на момент укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON], квартира була вільна від обтяжень та арештів, що перевірялося нотаріусом та була підтверджено витягами з відповідних реєстрів. Як зазначає [PERSON], згідно з вимогами ст. 2,3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, факт про наявність у продавця права власності на квартиру та відсутність обтяжень на неї, станом на момент укладання [PERSON] 09.12.2011 року договору купівлі-продажу квартири був офіційно визнаний та підтверджений державою. Вказане, на думу [PERSON], також стосується і договору купівлі-продажу квартири від 20.10.2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], який, крім офіційних даних Державного реєстру, покладався на заочне рішення суду. Посилаючись на викладенні обставини, представник [PERSON] вважає, що відсутні підстави для визнання недійсними вищезазначених договорів купівлі-продажу. Також, представник [PERSON] [PERSON] зазначає, що [PERSON]Л не є позивачем у даній справі, тому до нього не може бути предявлений зустрічний позов. При цьому [PERSON] вважає, що з вимогами про застосування наслідків недійсності правочинів [PERSON] має звернутися з окремим позовом до [PERSON], щоб зобовязати його повернути [PERSON] отримані від неї за договором купівлі-продажу грошові кошти, отримати від неї у власність квартиру та передати її у власність [PERSON], [PERSON] Крім того, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON], в особі свого представника [PERSON], звернулася до суду з окремим позовом, який в-подальшому доповнила. В своєму позові [PERSON] просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], зняти арешт, накладений на вказану квартиру, а також усунути перешкоди у здійсненні нею права власності на квартиру шляхом зняття [PERSON] та [PERSON]О з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Також, [PERSON] просить зобовязати Відділ ГІРФО Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві зняти [PERSON] та [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с. 148-150 т. 1, а.с. 93-94 т. 2). При цьому представник [PERSON] [PERSON] К,В. вказує на те, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], за реєстровим № 2861, та зареєстрованого у Київському міському БТІ 15.12.2011 року під № 331326. Продавцем квартири за вказаним договором купівлі-продажу є [PERSON] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є, і на момент постановлення ухвали про накладення арешту, не були власниками вищезазначеної квартири. На час укладання договору купівлі-продажу квартира була вільна від обтяжень та обмежень, що перевірялося нотаріусом. [PERSON] дотримані вимоги щодо нотаріального посвідчення і державної реєстрації договору купівлі-продажу спірної квартири. Отже, право власності на квартиру № 190 по вул. Сабурова. 9/61 в м. Києві набуте [PERSON] правомірно і добросовісно. Як вказує [PERSON], накладений Деснянським районним судом м. Києва арешт на квартиру, порушує право [PERSON] як власниці квартири, зокрема, не дає їй можливості зареєструватися за вказаною адресою. Як зазначає [PERSON], відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не передбачена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оскільки право власності [PERSON] на спірну квартиру оспорюється [PERSON], то [PERSON] змушена була звернутися до суду з даним позовом. Під час розгляду справи представник [PERSON] [PERSON] доповнив позовні вимоги. В доповненнях до позову від 26.04.2012 року, представник [PERSON] просить усунути перешкоди у здійсненні нею права власності на квартиру шляхом зняття [PERSON] та [PERSON]О з реєстраційного обліку за вказаною адресою, та зобовязати Відділ ГІРФО Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві зняти [PERSON] та [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що 13.01.2012 року відділ ГІРФО, не зважаючи на наявність арешту на квартиру, відновив реєстрацію місця проживання [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою, та відмовив, при цьому, в реєстрації за цією адресою [PERSON] Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] просить задовольнити позовні вимоги 3-ї особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] Третя особа [PERSON] проти позову [PERSON] та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, [PERSON] заперечує, позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом підтримав та просить їх задовольнити в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] просить розглядати справу у його відсутність. При цьому зазначив, що при посвідченні ним 09.12.2011 року договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за реєстровим № 2861, ним було дотримано усіх, передбачених Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вимог щодо вчинення такого роду правочинів. Відомих нотаріусу перешкод для вчинення зазначеної нотаріальної дії на час її вчинення не існувало (а.с. 20, 108,128, 153 т.2). Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представники третіх осіб: Відділу ГІРФО Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві та КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна» просять розглядати справу у їх відсутність ( а.с. 169,171 т.1, а.с. 82, 110, 145,152 т. 2 ). Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність третьої особи приватного нотаріуса КМНО [PERSON]ЛО. та представників третіх осіб Відділу ГІРФО Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві та КП «Київське містке бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна» на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вислухавши думку представника прокуратури Деснянського району м. Києва [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної Ради на підставі розпорядження № 589 від 20.02.1997 року, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності, в рівних долях, [PERSON] та члену її сім»ї [PERSON] (а.с.9 т.1). Як вбачається з [PERSON] державного виконавця про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 15.12.2010 року, при примусовому виконанні виконавчого листа № 10347 від 20.05.2005 року, виданого Деснянським районним судом м.Києва, про конфіскацію на користь держави всього майна [PERSON], яке є його особистою власністю, 15.12.2010 року були проведені прилюдні торги з реалізації належної [PERSON] ? частини квартири [ADDRESS]. Вказану частину квартири придбав на прилюдних торгах [PERSON] за 105.500 грн. (а.с.8 т.1). На підставі акту про проведення прилюдних торгів з реалізації заарештованого нерухомого майна від 15.12.2010 року та Свідоцтва про право власності від 23.12.2010 року, посвідченого державним нотаріусом 11-ї Київської державної нотаріальної контори [PERSON], відповідно до ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження» [PERSON] став власником ? частини квартири [ADDRESS] (а.с. 6-7, 8,45-49 т.1). Відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної Ради згідно з розпорядженням № 589 від 20.02.1997 року, інша частина спірної квартири належала відповідачці [PERSON] (а.с. 9). Згідно технічного паспорту спірна квартира є двокімнатною, загальною житловою площею 29,7 кв.м., при цьому житлова площа кімнат становить 17,9 кв.м. та 11,8 кв.м., які за своїм розміром не відповідають ? частини власності кожного із співвласників (а.с.98-99 т.1). Як стверджує представник позивача [PERSON]- [PERSON], квартира [ADDRESS] є неподільною, а спільне володіння і користування спірним житлом неможливе, так як [PERSON] разом із сином [PERSON] міняють вхідні замки, перерізають дроти, навмисно залишають відкриті крани з водою, зламують замок на дверях у його кімнату, у зв»язку з чим позивач неодноразово звертався до органів міліції із заявами з метою усунення перешкод з боку [PERSON] у користуванні квартирою. Крім того, припинення право власності відповідачки у спірній квартирі не завдасть значної шкоди її інтересам, оскільки вона має інше житло квартиру [ADDRESS]. Також, [PERSON] зазначила, що відповідно до Висновку про вартість майна № 10/03 від 21.03.2011 року, виконаного СПД [PERSON], позивач вніс на депозитний рахунок суду 96.000 грн. у рахунок вартості ? частини квартири [ADDRESS]. Таким чином, на думку [PERSON], є всі умови, передбачені статтею 365 ЦК України, на підставі яких право [PERSON] на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду. Суд вважає, що вказані доводи представника позивача при новому розгляді справи не знайшли свого підтвердження. Так, відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння та користування є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як стверджує [PERSON], її частка у спірній квартирі є не меншою за частку [PERSON], а відповідно до Свідоцтв про право власності, кожному з них квартира [ADDRESS] належить в рівних долях по ? її частці. Таким чином, припинення права на її ? частину в спільному майні завдасть істотної шкоди її інтересам. Крім того, вона не погоджується на вирішення спору шляхом отримання грошової компенсації за належну їй ? частину спірної квартири в розмірі 96.000 грн., посилаючись на те, що дійсна ринкова вартість квартири [ADDRESS] значно більше тієї вартості, яку поклав на депозитний рахунок суду [PERSON], і взагалі, продавати свою частку квартири іншій особі вона не має наміру. Доводи [PERSON] про те, що її частка у спірній квартирі є не меншою за частку [PERSON], суд вважає обгрунтованими, оскільки вони підтверджуються доказами у справі, а саме: [PERSON] набув право власності на ? частини квартири [ADDRESS] на підставі акту про проведені прилюдні торги з реалізації заарештованого нерухомого майна від 15.12.2010 року та Свідоцтва про право власності від 23.12.2010 року, посвідченого державним нотаріусом 11-ї Київської державної нотаріальної контори [PERSON] Інша ? частина вказаної квартири належала відповідачці [PERSON] відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної Ради згідно з розпорядженням № 589 від 20.02.1997 року. Таким чином, на час набуття [PERSON] права власності на ? частину квартири [ADDRESS], частка власності [PERSON] у спірній квартирі була рівною з часткою власності [PERSON] Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При цьому частиною 4 цієї статті передбачено, якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов»язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Як встановлено судом, до придбання [PERSON] ? частини спірної квартири, остання належала на праві спільної часткової власності [PERSON] та її сину [PERSON], між якими існували добри родинні відносини та не існувало розбіжностей щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном. Суд, також, враховує, що при придбанні ? частини квартири [ADDRESS] Є.С. було відомо, що квартира має житлову площу 29,7 кв.м., складається з двох кімнат площею 17,9 кв. м. та 11,9 кв.м., які за своїм розміром не відповідають ? частини власності кожного із співвласників. Як зазначає [PERSON] в своєму позові, мирне вирішення питання між сторонами про належне володіння та користування спірною квартирою та її поділ відповідно до часток власності кожного неможливий через неприязнені стосунки з відповідачкою [PERSON] Про наявність конфліктних стосунків з представником [PERSON] [PERSON] з приводу користування спірною квартирою не заперечує в судовому засіданні і сама [PERSON], яка також стверджує, що ніколи не бачила самого [PERSON] Крім того, суд враховує, що при наявності розбіжностей з іншім співвласником квартири [ADDRESS] щодо порядку володіння і користування вказаною квартирою або виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, [PERSON] не вирішував зазначене питання в судовому порядку, тому суд критично ставиться до доводів позивача та його представника [PERSON] щодо неможливості виділення частки [PERSON] в спільній власності в натурі, а також не приймає до уваги їх доводи про те, що квартира є неподільною. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов до висновку, що з підстав припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, передбачених ст. 365 ЦК України, на яку посилається [PERSON] в обґрунтування своїх доводів, останнім не доведено, що квартира [ADDRESS], яка належить двом співвласникам в рівних частках, є неподільною, а частка [PERSON] у спільному майні є незначною і не може бути виділена в натурі. Що стосується доводів [PERSON] та його представника [PERSON] про те, що спільне володіння і користування квартирою разом з [PERSON] та її сином [PERSON] неможливе через їх неправильну поведінку та створювання перешкод у користуванні квартирою, то як встановлено судом, саме через неправомірні дії представника [PERSON] [PERSON], який самовільно пошкодив замки вхідних дверей та проник до квартири [ADDRESS], між сторонами склались конфліктні непримиримі стосунки, що зробило неможливим спільне володіння та користування спірною квартирою. При цьому сам [PERSON] жодних питань з [PERSON] , як співвласницею квартири, не вирішував. Також, позивачем не доведено, що припинення права [PERSON] на частку у спірній квартирі не завдасть істотної шкоди її інтересам та члену її сім»ї [PERSON] При цьому посилання представника позивача на те, що [PERSON] має інше житло квартиру [ADDRESS] суд до уваги не приймає, оскільки позивачем не надано доказів того, що саме [PERSON] належить вказана квартира. Крім того, суд враховує, що однією з підстав для звернення до суду з позовом до [PERSON] про припинення її права власності на частку у спільному майні, був намір [PERSON] перевезти свою сім»ю (дружину та дитину) з м.Ржищева Київської області до міста Києва, де він працює та майже весь час знаходиться у м.Києві. В той же час, [PERSON] та його представник [PERSON] не надали жодного доказу на підтвердження зазначених обставин. Навпаки, як вбачається з відповіді Головного управління юстиції у Київській області від 24.02.2012 року на запит прокуратури Деснянського району м.Києва, перевіркою за архівами відділів державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційних служб районних, міських та міськрайонних управлінь юстиції області встановлено, що за період з 01.01.2005 року по теперішній час (з моменту настання шлюбного віку [PERSON]С.) державна реєстрація шлюбу [PERSON], [INFO], підпорядковими відділами не проводилась (а.с.63 т.2). Суд також враховує, що всупереч свого наміру перевезти свою сім»ю (дружину та дитину) з м.Ржищева Київської області до міста Києва, щоб проживати зі своєю сім»єю та [PERSON] в одній квартирі у злагоді, що і було однією з підстав для звернення позивача до суду з даним позовом, [PERSON], оформивши право власності на всю квартиру [ADDRESS] на підставі рішення Деснянського районного суду м.Києва від 20.06.2011 року та ухвали суду від 29.07.2011 року, продав належну йому квартиру [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.171 т.1, а.с.24-27 т.2). Виходячи із зазначених обставин, підстав для задоволення вимог [PERSON] про припинення право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS] та визнання за [PERSON] право власності на вказану частину квартири суд не вбачає. Як встановлено судом, будучи власником 1/2 квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 23.12.2010 року державним нотаріусом 11-ї київської державної нотаріальної контори [PERSON], та власником ? частини вказаної квартири на підставі заочного рішення Деснянського районного суду м.Києва від 20.06.2011 року та ухвали суду від 29.07.2011 року, [PERSON] продав належну йому квартиру [ADDRESS] К.Л. на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2011 року (а.с.45-48, 171, 216-217 т.1). . Від [PERSON] право власності на квартиру перейшло та на даний час зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.2011 року (а.с.151,152, 218-219 т.1). Оскільки на час розгляду справи в суді право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS] оспорюється, [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Крім того, [PERSON] вважає, що договори купівлі-продажу, укладені між [PERSON] та [PERSON], а також між [PERSON] та [PERSON], мають бути визнані недійсними, оскільки квартира вибула із її законного володіння поза її волею. Також, відповідно до вимог ст. 388 ЦК України [PERSON] просить витребувати на її користь ? частину спірної квартири у її добросовісного набувача [PERSON] [PERSON], як власник спірного житла, інтереси якого порушуються при розгляді даної справи, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, в особі свого представника [PERSON], звернулася до суду з окремим позовом, який в-подальшому доповнила. В своєму позові [PERSON] просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], зняти арешт, накладений на вказану квартиру, а також усунути перешкоди у здійсненні нею права власності на квартиру шляхом зняття [PERSON] та [PERSON]О з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Як вказує представник 3-ї особи із самостійними вимогами [PERSON], на час укладання договору купівлі-продажу квартира була вільна від обтяжень та обмежень, що перевірялося нотаріусом. [PERSON] дотримані вимоги щодо нотаріального посвідчення і державної реєстрації договору купівлі-продажу спірної квартири. Отже, право власності на квартиру № 190 по вул. Сабурова. 9/61 в м. Києві набуте [PERSON] правомірно і добросовісно. Статтею 204 ЦК України встановлені загальні положення про презумпцію правомірності правочинів і закріплені умови їх дійсності. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не передбачена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 ЦК України. Зокрема: зміст правочину не може суперечить актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як встановлено судом, право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS] було припинено на підставі заочного рішення Деснянського районного суду м.Києва від 20.06.2011 року та ухвали суду від 29.07.2011 року про виправлення описки. Цим же рішенням суду визнано за [PERSON] право власності на вищезазначену частину квартири (а.с.109-111,116 т.1). В подальшому за заявою [PERSON] про забезпечення позову ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 13.12.2011 року було накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. (а.с.124 т.1). Крім того, на підставі заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення суду ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 11.01.2012 року заочне рішення Деснянського районного суду м.Києва від 20.06.2011 року та ухвала суду від 29.07.2011 року про виправлення описки були скасовані, а справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення право власності на ? частину квартири, визнання право власності та усунення перешкод в користуванні квартирою № 190 по вул.Сабурова,9/61 у м.Києві призначена до нового розгляду (а.с.140-141 т.1). За цей період [PERSON], будучи власником 1/2 квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 23.12.2010 року державним нотаріусом 11-ї київської державної нотаріальної контори [PERSON], та власником 1/2 частини вказаної квартири на підставі заочного рішення Деснянського районного суду м.Києва від 20.06.2011 року та ухвали суду від 29.07.2011 року, продав належну йому квартиру [ADDRESS] К.Л. на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2011 року (а.с.45-48, 171, 216-217 т.1). . Від [PERSON] право власності на квартиру перейшло та на даний час зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.2011 року (а.с.151,152, 218-219 т.1). Разом з тим, при новому розгляді справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення право власності на ? частину квартири, визнання право власності та усунення перешкод в користуванні квартирою № 190 по вул.Сабурова,9/61 у м.Києві призначена до нового розгляду, суд не знайшов підстав для задоволення вимог [PERSON] Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку і в порядку, встановлених законом. Оскільки заочне рішення суду від 20.06.2011 року, на підставі якого [PERSON] набув право власності на належну [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS] на даний час скасовано, а при новому розгляді справи підстав для задоволення вимог [PERSON] про визнання за ним право власності на вказану частину квартири суд не вбачає, то суд прийшов до висновку, що [PERSON] не мав і має правових підстав володіння зазначеною часткою квартири. При таких обставинах суд вважає, що ? частина квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] на законних підставах, вибула із її володіння поза її волею, тому вимоги [PERSON] за зустрічним позовом в частині визнання за нею права власності на ? частину вказаної квартири суд вважає обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та положення ст.ст. 203,204 ЦК України, суд вважає, що договір купівлі-продажу, укладений 20.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 3387, має бути визнаний недійсним в частині купівлі-продажу ? частини квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] Оскільки вищезазначений договір купівлі-продажу визнається частково недійсним, то договір, укладений 09.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2861, також є недійсним в частині купівлі-продажу ? частини квартири [ADDRESS]. При цьому суд погоджується з доводами представника останнього покупця спірної квартири [PERSON] [PERSON] про те, що при придбанні квартири [ADDRESS] Г.І. діяла правомірно і добросовісно, при цьому покладалась на дані державного реєстру реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень. Так як [PERSON] при покупці квартири не було відомо про вищезазначені судом обставини, то суд визнає її добросовісним набувачем спірної квартири. Згідно п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: ... вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 388 ЦК України у [PERSON] є всі підстави для витребування у [PERSON] ? частини квартири [ADDRESS]. При цьому, враховуючи обставини справи, суд вважає необхідними застосувати наслідки недійсності правочину, укладеного 09.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON], передбачені ст. 216 ЦК України, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за ? частину квартири [ADDRESS], що за договором купівлі-продажу від 09.12.2011 року становить 252.000 грн. Виходячи з зазначених обставин, позовні вимоги 3-ї особи із самостійними вимогами [PERSON] підлягають частковому задоволенню, в частині визнання за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Оскільки суд визнає за [PERSON] право власності на ? частину спірної квартири, то вимоги [PERSON] в частині усунення перешкод у здійсненні нею права власності на квартиру шляхом зняття [PERSON] та [PERSON]О з реєстраційного обліку за вказаною адресою задоволенню не підлягають. Що стосується вимог [PERSON] про скасування арешту, накладеного на квартиру [ADDRESS], то суд не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як встановлено судом, дізнавшись про заочне рішення Деснянського районного суду м.Києва від 20.06.2011 року, яким її право власності на ? частину квартири [ADDRESS] було припинено та знято її та сина [PERSON] з реєстрації за вказаною адресою, [PERSON] звернулась до суду із заявою про скасування заочного рішення суду, а в забезпечення позову просила накласти арешт на спірну квартиру. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 13.12.2011 року з метою забезпечення позову по даній справі було накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. Оскільки на даний час питання правомірності переходу та набуття права власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS], від якого право власності перейшло до [PERSON], а в подальшому - до [PERSON], є предметом судового розгляду, вимоги [PERSON] про скасування арешту, накладеного на вищезазначену квартиру, суд вважає передчасними. Оскільки суд частково задовольняє вимоги [PERSON] за зустрічним позовом, то відповідно до ст.ст. 79,88 ЦПК України, стягує з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 607 грн. 30 коп. Так як вимоги 3-ї особи, яка заявляє самостійні вимоги, [PERSON] також задоволені частково, враховуючи, що [PERSON] звільнена від сплати судового збору, відповідно до ст.ст. 79,88 ЦПК України, суд стягує з [PERSON], [PERSON] на користь держави судовій збір в сумі 2520 грн., а саме: з кожного по 1260 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial