Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-27 00:00:00

21 серпня 2012 року в суд звернулася позивачка - [PERSON] до Місцевої територіальної громади в особі Жолобненської сілської ради Новоград-Волинського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно.У позовній заяві просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок разом з господарськими будівлями номер 18, що знаходиться в селі Жолобне Новоград-Волинського району Житомирської області по вул. Озерній, який належав її батьку [PERSON], померлому 29 травня 2011 року. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що після смерті батька [PERSON], відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, з вищезазначеного житлового будинку, в якому постійно проживав померлий. Як спадкоємець за заповітом після смерті батька прийняла спадщину, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності її батька на цей будинок. Хоч на вказаний будинок і не виготовлялось свідоцтво про право власності, однак він належав її батьку, був у володінні, користуванні і розпорядженні останнього, про що свідчить відповідний запис у по господарській книзі та довідки виконкому сільської ради. Просить визнати за нею право власності на зазначений житловий будинок разом із господарськими будівлями. У судове засідання позивачка не зявилася, подала письмову заяву, в якій, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить про розгляд справи у її відсутність. Відповідач участь представника у судовому засіданні не забезпечив, подав клопотання, в якому, зазначивши, що позов визнає, просить про розгляд справи без участі представника сільської ради. Судом не визнавалася обовязковою участь сторін у судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.05.2011 року помер [PERSON] - батько позивачки (а.с.4,7,8) і після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок разом з господарськими будівлями номер 18, який знаходиться в селі Жолобне Новоград-Волинського району Житомирської області по вул. Озерній, який належав померлому та згідно довідки сілької ради (а.с.15) значився як житловий будинок і рахувався за померлим [PERSON]. Останній на момент смерті був там зареєстрованим та проживав разом з дружиною [PERSON] (а.с.11). Замельна ділянка, розташована в селі Жолобне Новоград-Волинського району Житомирської області по вул. Озерній, 18 була приватизованою і також рахувалась за померлим [PERSON] (а.с.17). Відповідно до заповіту від 15.01.2010 року, [PERSON] заповів все майно своїй дочці [PERSON] (а.с.10), яка прийняла спадщину, що засвідчується відповідною заявою (а.с.9). Дружина померлого [PERSON] та його мати - [PERSON], відмовились від належної їм частки у спадщині, що підтверджується долученими до матеріалів справи заявами (а.с.6, 32). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.07.2012 року, винесеною державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок разом з господарськими будівлями номер 18, який знаходиться в селі Жолобне Новоград-Волинського району Житомирської області по вул. Озерній, після смерті батька [PERSON], померлого 29.05.2011 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності померлого на цей будинок (а.с.18). Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких підстав, відповідно до статті 1217 ЦК України, є спадкування майна за законом та за заповітом. Відповідно до статті 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права власності у спадкодавця батька позивачки даній справі, реєстрації підлягали лише індивідуальні будинки та домоволодіння у містах і селищах міського типу Української РСР (Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затерджена Наказом Мінкомунгоспу УРСР від 31 січня 1966 р., яка втратила чинність 13.12.1995 року). Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося наступним чином: після закінчення будівництва у по господарську книгу сільської ради вносився відповідний запис та відкривався особистий рахунок на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. На підставі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Після чого, відповідно до ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст. 182 цього Кодексу). Правовласності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до п. 4.15. ч. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Правовстановлюючі документи про належність будинку спадкодавцеві батькові позивачки у справі, наявні лише ті, про які йдеться у позовній заяві технічний паспорт на зазначений будинок та відповідний запис у по господарській книзі сільської ради, що відповідало вимогам чинного на той час законодавства. Щодо сучасної правової оцінки цих правовстановлюючих документів, слід звернутись до п.4 ст.З Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень№ 1952-IV від 01.07.2004 року, яким встановлено - права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Чинне на момент виникнення у спадкодавця права власності, законодавство такої реєстрації зазначеного будинку не передбачало. Оскільки до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріуса, визнання права власності на зазначений житловий будинок можливе лише в судовому порядку. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved