Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-08 00:00:00

У грудні 2012 року Одеський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 15 жовтня 2007 року був укладений договір між Одеським юридичним інститутом Харківського національного університету внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в Одеській області з другого боку, та громадянином [PERSON] про підготовку фахівця в Одеському юридичного інституті Харківського національного університету внутрішніх справ. Згідно умов вказаного договору, відповідач зобов'язався після закінчення повного курсу навчання прибути до місця роботи, яке буде визначено у направленні на роботу, та відпрацювати на ньому не менше трьох років. На думку позивача, відповідач покладені на нього зобов'язання не виконав, оскільки був звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням до спливу трирічного терміну роботи за спеціальністю. У зв'язку з викладеним, Одеський державний університет внутрішніх справ був змушений звернутись з позовом до суду про відшкодування витрат за період навчання у розмірі 37824,28 грн.. Представник позивача - Лисюк Ю. В. подав до суду письмове клопотання, в якому просив розглянути справу без його присутності на підставі наявних матеріалів справи. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не погоджуючись із сумою відшкодування посилаючись на те, що безкоштовний формений одяг йому було видано лише один раз, потім він його купував за власні кошти. Крім того, він відмовився від безшкотовного харчування в їдальні. Вивчивши матеріали справи, прийнявши до уваги думку позивача викладену ним у письмовому клопотанні, заслухавши пояснення відповідача, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 16 серпня 2006 року [PERSON] був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ та зарахований курсантом першого курсу факультету підготовки фахівців транспортної міліції Одеського юридичного інституту Національного університету внутрішніх справ. 05.10.2007 року між Одеським юридичним інститутом Харківського національного університету внутрішніх справ, з одного боку, Головним управлінням МВС України України в Одеській області, з другого боку, та [PERSON], з третього боку було укладено договір про підготовку за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр», «спеціаліст» за напрямом підготовки «Правохоронна діяльність». Відповідно до п. 2.1, а саме п.п 2.1.1, 2.1.3, 2.1.7, 2.1.8, вказаного договору Одеський юридичний інститут Харківського національного університету внутрішніх справ зобов'язується забезпечити теоретичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів; забезпечити відповідача по справі харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України; після закінчення навчання й отримання відповідної кваліфікації видати відповідачу документ про освіту встановленого зразка, направлення на роботу відповідно до рішення державної комісії з персонального розподілу випускників, нагрудний знак та грошові виплати, передбаченні відповідними нормативно-правовими актами; після відрахування відповідача затвердити розрахунок фактичних витрат на підготовку за весь термін навчання. Відповідач в свою чергу за п. 2.3.5 вказаного договору зобов'язується після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначений позивачем, і відпрацювати не менше трьох років. Частиною 1 ст. 626 ЦК України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Так, зобов'язання перед відповідачем по справі позивачем були виконанні та відповідно до витягу з наказу від 26.06.2010 року Одеського державного університету внутрішніх справ за №97ос [PERSON] був відряджений для подальшого проходження служби з 28 червня 2010 року до ГУМВС України в Одеській області. Проте, відповідач свої зобов'язання за договором не виконав та відповідно до витягу з наказу начальника ГУ МВС України в Одеській області від 18.06.2012 року за №272о/с, [PERSON] 20 червня 2012 року було звільнено у запас Збройних Сил України за п. 64 «ж»(за власним бажанням). Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 ст.530 ЦК України зазначає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Таким чином відповідач порушив п. 2.3.5, 2.3.6, 3.2 договору, в яких передбаченні підстави на відшкодування витрат за період навчання, а саме звільнення з органів внутрішніх справ до встановленого трьохрічного терміну перебування на службі. Відповідно до п. 4.2 у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Вартість утримання курсанта [PERSON] за 2006-2010 навчальні роки відповідно до розрахунку, складає 37824,28 грн. Суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно його не згоди з розрахунком вартості утримання, оскільки згідно ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, однак відповідачем відповідних доказів та обґрунтованого іншого розрахунку суду надано не було. Так само як і інших доводів, які б мали правове значення для спростовувати вимог позивача відповідачем наведено не було. За таких обставин справи суд вважає, що позовні вимоги Одеського державного університету внутрішніх справ до [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання слід задовольнити у повному обсязі, оскільки заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на законі та доведені у встановленому законом порядку.

Outcome: approved