Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-17 00:00:00

13 травня 2011 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 13 березня 2008 року між сторонами було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, за умовами якого відповідач отримала кредит, зобов`язавшись його повернути на умовах та в строк, які визначені договором. Посилаючись на те, що відповідач не виконує свої договірні зобов`язання належним чином, позивач просив суд стягнути з відповідача кредитну заборгованість за вказаним договором, розмір якої станом на 10 грудня 2010 року склала 32243,8 гривень. Також позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати у справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пославшись на погашення нею заборгованості по кредиту в повному обсязі, надавши суду на підтвердження своїх пояснень копії документів (а.с.109-115). Вислухавши пояснення учасників розгляду справи та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 13 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра`як кредитодавцем, правонаступником якого є позивач, та відповідачем, як позичальником, було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. За умовами даного договору позичальник отримала кредит у вигляді кредитної лінії на загальну суму 23200 гривень, зобов`язавшись повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки. Викладене підтверджується копією зазначеного договору із додатками до нього (а.с.6-7, 10-15, 20-22). Також судом встановлено, що 02 грудня 2011 року відповідачем, яка внаслідок шлюбу змінила своє прізвище на « [PERSON] », на виконання укладеної між сторонами додаткової угоди №1 від 02 грудня 2011 року до вказаного договору від 13 березня 2008 року було сплачено позивачу суму в розмірі 27590,54 гривень, тим самим погашено повністю існуючу заборгованість і виконано умови договору із повернення кредиту в повному обсязі (а.с.108-112, 115). 13 грудня 2011 року відповідачем було подано позивачу заяву про закриття кредитної картки, за допомогою якої надавався кредит, що виключає можливість утворення подальшої заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 13 березня 2008 року (а.с.113). Крім того, судом встановлено, що станом на 05 січня 2012 року всі зобов`язання відповідача перед позивачем за вищезазначеним кредитним договором виконано повністю, кредитна картка погашена повністю, заборгованості немає, що підтверджується довідкою позивача від 05 січня 2012 року (а.с.114). Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.1054, 1055 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Нормою ст.604 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Отже, вирішуючи вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 13 березня 2008 року та приймаючи до уваги встановлений судом факт виконання відповідачем свого договірного обов`язку із повернення кредиту в повному обсязі згідно домовленості сторін, оформленої додатковою угодою від 02 грудня 2011 року, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача заборгованості перед позивачем за кредитом, про яку вказує позивач в своєму позові. Останнє, в свою чергу, свідчить про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог і зумовлює необхідність відмови в їх задоволенні. При цьому суд не приймає до уваги як належний та допустимий доказ наданий позивачем розрахунок заборгованості, оскільки його здійснено станом на 10 грудня 2010 року, в той час, як згідно встановлених судом фактичних обставин, зокрема на підставі копій довідок позивача, погашення відповідачем заборгованості за кредитом відбулося в 2011 році і станом на 05 січня 2012 року відповідачем виконані її зобов`язання із повернення кредиту в повному обсязі, заборгованість відсутня. Приймаючи до уваги результат вирішення справи та враховуючи положення ст.88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду із даним позовом, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed