Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Північно-Західне регіональне управління» Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» про визнання недійсним іпотечного договору № 56145-89 від 07.09.2007 року, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов у повному обсязі на зазначених у позовній заяві підставах та просила його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав надані суду заперечення, дав пояснення по суті позову, просить відмовити в його задоволенні. Оцінюючи пояснення сторін, досліджені надані суду докази в їх сукупності та встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення із наступних підстав. Судом встановлено, що 07.09.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Північно-Західне регіональне управління» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Ф1-07\\56145-89, згідно п.2.1 якого Банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 100000,00 (сто тисяч) доларів США, на споживчі цілі, з оплатою по процентній ставці 12,75% річних з терміном повернення до 06 вересня 2012 року. 15 травня 2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № Ф1- 07\\56145-89 від 07.09.2007 року, за якою позивач отримав кредит в сумі 100000,00 (сто тисяч) доларів США з оплатою по процентній ставці 14,75 % річних. 19 серпня 2008 року між сторонами кредитного договору було укладено додаткову угоду № 2 якою змінено кінцевий строк повернення отриманих у кредит коштів, термін дії договору продовжено до 13 листопада 2021 року. Відповідно до п.5.1. кредитного договору виконання зобов'язань позичальника за ним забезпечується заставою нерухомості. На виконання даного пункту договору 07.09.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 56145-89, згідно якого у забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору № Ф1-07\\56145-89 від 07.09.2007 року, іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Стаття 6 ЦК України передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Згідно ст.1052 ЦК України - у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового погашення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачувати проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як слідує з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконувати належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.І ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.І ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором. Встановлено, що [PERSON] не виконує зобов'язання по кредитному договору, внаслідок чого Банк звернувся з позовом до суду про стягнення з нього заборгованості. Повторним заочним рішенням Рівненського міського суду від 06.12.2011р. позов Банку було задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № Ф1-07/56145-89 від 07.09.2007 року. Крім того, рішенням Рівненського міського суду від 01.12.2011 року у справі №2-2785/11 за позовом [PERSON] до AT Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсним кредитного договору та іпотечного договору було відмовлено в задоволенні позовних вимог. Також, рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 16 грудня 2010 року апеляційну скаргу Банку задоволено, та у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], AT Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Північно-західного регіонального управління AT «Банк «Фінанси та кредит» про визнання недійсною додаткової угоди №1 від 15.05.2008 року до кредитного договору №Ф1-07/56145 від 07.09.2007р. до кредитного договору відмовлено. Дані спірні правовідносини [PERSON]А з AT «Банком «Фінанси та Кредит» свідчать, про небажання позивача виконувати свої договірні обов'язки та будь-якими способами уникнути відповідальності. Ст.626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного Кодексу. Відповідно до ст. ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватись відповідно до умов укладеного договору та є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.З Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотечний договір № 56145-89 від 07.09.2007 року укладений між [PERSON] та Банком за взаємною згодою сторін, відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку» і є законним. Підписами на додаткових угодах до кредитного договору [PERSON] власноручно підтверджено надання згоди на зміну даних умов кредитного договору. Відповідно до ст.З Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Умови іпотечного договору можуть бути викладені як безпосередньо в тексті цього договору, так і шляхом відсилання до умов договору із якого виникає основне зобов'язання, що забезпечується нею. Основне зобов'язання виникає із кредитного договору. У відповідності до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Дослідженням наданих суду доказів не встановлено будь-яких передбачених законом підстав для визнання недійсним вищенаведеного іпотечного договору № 56145-89 від 07.09.2007 року, який є забезпеченням виконання зобовязань по Кредитному договору № Ф1-07\\56145-89 від 07.09.2007 року між сторонами, належних допустимих доказів стосовно таких підстав, передбачених ст.215 ЦК України, або стосовно істотного порушення договору другою стороною, інших випадків встановлених договором або законом, що відповідно ст.651 ЦК України, можуть бути підставою для розірвання договору в судовому порядку позивачем не надано. Враховуючи встановлені обставини у відповідності до положень чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що встановлені законом підстави до визнання оспореного договору недійсним не знайшли доказового підтвердження в суді. Відтак, позовні вимоги [PERSON] вважаються безпідставними. На підставі викладеного, ст. ст. 6, 215, 525-527, 530, 629, 651, 1052 ЦК України,

Outcome: dismissed