Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 17.10.1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарської ради м.Запоріжжя (актовий запис №480), посилаючись на те, що життя з відповідачем не склалося, фактичні шлюбні відносини припинені, бажання продовжувати їх відсутнє, тому вона просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Після розірвання шлюбу вона просить залишити їй прізвище «[PERSON]», яке було змінено під час державної реєстрації шлюбу. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, надали суду заяву, в якій просили на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали повністю. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, про що надав суду відповідну заяву. При цьому суду пояснив, що після розірвання шлюбу їх спільна дитина буде проживати з матір'ю, а він прийматиме участь у її вихованні та утриманні. Спір про майно між ним та позивачем на даний час відсутній. На пропозицію суду про надання строку для примирення відповідач категорично відмовився, так як вважає, що відновити шлюб неможливо і їх з позивачем подальше спільне життя може негативно позначитися на інтересах дитини. Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про одруження, серії [NUMBER], виданого 17.10.1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарської ради м.Запоріжжя, встановлено, що 17.10.1997 року сторони уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження було зроблено відповідний запис за №480 (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження від 12.11.1998 року, серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарської райадміністрації Запорізької міської ради (а.с.4), сторони є батьками неповнолітньої дитини -[PERSON], [INFO]. Судом також встановлено те, що сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку сторони вважають неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved