Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-10 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просила, стягнути з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія Аеросвіт" на свою користь заборгованості по заробітній платі невиплаченої при звільненні працівника в сумі 33 065, 76 грн., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 22 330,49 грн., та моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн., що є предметом позову. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечувала. (а.с. 25) Уповноважений представник відповідача - Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Аеросвіт", в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаною в позовній заяві, про поважні причини неявки відповідач суд не повідомив, процесуальним правом подати пояснення по суті предмету спору не скористався. На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 10 липня 2012 року [PERSON] було прийнято на посаду Головного інженера Відділу розвитку е-комерції Комерційного комплексу з переведенням з ТОВ "Мітара" до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Аеросвіт" на умовах строкового трудового договору з 10.07.2012 року по 09.07.2013 року з посадовим окладом згідно штратного розкладу, що підтверджується витягом з наказу виданим Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія Аеросвіт" №1052-ос від 10.07.2012 року, та ксерокопією трудової книжки (а.с. 5, 6-12) Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Відповідно до частини третьої ст.94 Кодексу законів про працю України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захист визначається цим Кодексом, Законом України „Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Згідно положень частини другої статі 97 Кодексу законів про працю України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевою (регіональними) угодами. Відповідно до ст. ст. 47, 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як з'ясовано судом, з 07 лютого 2013 року [PERSON] було звільнено з займаної посади, у зв'язку з скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується наказом Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Аеросвіт" №368-ос від 06.02.2013 року. (а.с. 4) Відповідно до ст.115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Як вбачається з довідки про доходи, яка видана Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія Аеросвіт" 22 лютого 2013 року за №971, [PERSON] нараховано до виплати заробітну плату: за грудень 2012 року - 8046, 03 грн., січень 2013 року - 9 649,74 грн., лютий 2013 року - 15 369,99, а всього на загальну суму 33065,76 грн. (а.с.14) Таким чином, загальна сума заборгованості Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Аеросвіт" перед позивачем по заробітній платі за період з грудня 2012 року по лютий 2013 року складає 33 065,76 грн., що підтверджується наданими відповідачем розрахунками заборгованості по заробітній платі. Відповідно до частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", зазначається, що суд, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, а коли він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок на підставі ст.117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час період затримки розрахунку, а при не проведенні останнього до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідності передбаченої ст.117 Кодексу законів про працю України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Згідно частини першої ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає відповідальність, передбачена ст. 117 Кодексу законів про працю України. Відповідно до п.8 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Враховуючи, що станом на 07 лютого 2013 року, тобто на момент звільнення позивача з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпаія Аеросвіт", бухгалтерією підприємства не проведено повного розрахунку з працівником, що зумовлює покладення обов'язку на відповідача виплати на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні виходячи з наступного розрахунку: - заробітна плата за останні два місяця роботи: грудень 2012 року - 8046,03 грн., січень 2013 року - 9649,74 грн. = 17695,77 грн. - кількість робочих днів у грудні 2012 року та січні 2013 року - 42 робочих дні, - середньоденна заробітна плата для розрахунку - 421,33 грн. (17695,77 /42) - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені позивача за період з 07 лютого 2013 року по 23 квітня 2013 року складає 22 330,49 грн. = (421,33 х 53 дня). Статтею 2371 Кодексу законів про працю України передбачено підстави відшкодування роботодавцем моральної шкоди, яку він заподіяв працівнику. Виходячи з наведеної правової норми під моральною шкодою слід розуміти моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв'язків, потребу у додаткових зусиллях для організації свого життя. Як роз'яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Це правило кореспондується зі змістом ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, яка передбачає відшкодування моральної шкоди працівнику виключно у разі порушення його законних прав, якщо воно призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи з наведеної правової норми під моральною шкодою слід розуміти моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв'язків, потребу у додаткових зусиллях для організації свого життя. Так, в межах даного спору, позивачем [PERSON] пред'явлено вимоги до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія Аеросвіт" про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн., обґрунтовуючи підстави для відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на те, що у зв'язку з невиплатою заробітної плати протягом значного проміжку часу та несвоєчасною виплатою сум, що нараховані, але не виплачені при звільненні, позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, така ситуація значно вплинула на стан здоров'я позивача, завдає значних душевних страждань, пов'язаних з необхідністю витрачати час на звернення до суду з вимогою повернути зароблені гроші, що змушує позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення психологічного стану. З урахуванням обставин, які наведені позивачем в частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає правомірними вимоги позивача про відшкодування за рахунок відповідача моральної шкоди, оскільки встановлені під час розгляду справи обставини, свідчать про порушення трудових прав позивача, як працівника, які пов'язані з несвоєчасною виплатою заробітної плати та затримкою проведення розрахунку при звільненні позивача із займаної посади, що слугує підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, як це передбачено ст. 2371 Кодексу законів про працю України, однак виходячи з характеру правопорушення та глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, позов в цій частині підлягає задоволенню частково, тому суд присуджує стягнути з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія Аеросвіт" на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн., в іншій частині позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія Аеросвіт" про стягнення заборгованості по заробітній платі, невиплаченої при звільненні працівника, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника та відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково, суд присуджує стягнути з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія Аеросвіт" на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2012 року по лютий 2013 року на загальну суму 33065,76 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні працівника в розмірі 22 330,49 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн., а всього на загальну суму 56 396 грн. 25 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія Аеросвіт" на користь держави судовий збір в розмірі 563 грн. 93 коп. (в частині вимог майнового характеру), та 114 грн.70 коп. ( в частині вимог щодо відшкодування моральної шкоди), а всього на загальну суму 678 грн. 63 коп., оскільки від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, що передбачено п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". Враховуючи викладене та

Outcome: partial