Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-17 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на легковий автомобіль марки ВАЗ-2108, 1987 року випуску, держномер ВМ1580АА, поскільки 21 квітня 2008 року купив його у подружжя [PERSON], заплативши обумовлену відповідачами суму, але угода належним чином не оформлена. Відповідачка [PERSON] при цьому надала доручення на право керування та повного розпорядження ним строком на десять років, яку після розлучення з [PERSON] анулювала і в даний час він не може у повній мірі використовувати автомобіль у власних цілях. [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON] про витребування автомобіля ВАЗ-2108 держномер ВМ 1580АА, мотивуючи тим, що про угоду купівлі-продажу належного їй автомобіля нічого не знала, у 2008 році автомобіль був переданий [PERSON] на підставі підписаного нею доручення на право керування та повного розпорядження ним, а в даний час вона бажає, щоб власність була повернута їй. Ухвалою суду від 26.03.2010 року позови об»єднані в одне провадження. В судовому засіданні [PERSON], як позивач, свої вимоги підтримав, а вимоги [PERSON], як відповідач, не визнав і пояснив, що в квітні 2008 року через [PERSON] домовився із [PERSON], якого знає як працівника ДАІ з великим стажем роботи, про купівлю у нього автомобіля ВАЗ-2108, 1987 року випуску. 21 квітня 2008 року він з матір»ю, яка везла з собою гроші, та з хрещеною [PERSON] прибули у місто Буринь до приміщення, де проводить прийом приватний нотаріус і де їх вже чекали [PERSON] з дружиною [PERSON] Ними було передано [PERSON] гроші, вони передали ключі від машини та деякі запчастини, відповідачка [PERSON] разом з ним підписала у нотаріуса генеральне доручення на управління та розпорядження автомобілем, і вони роз»їхались кожен у свою сторону. Після придбання автомобіля вклав у його ремонт значні кошти, так у нього не виникали сумніви в тому, що [PERSON] зможе поставити питання про повернення їй машини. Якщо йому повернуть сплачену вартість машини та вкладені гроші в ремонт, він згоден її повернути. Питання нотаріального оформлення не ставилось, так як у нього було обмаль грошей, а [PERSON] запевнив його у правильності оформлення документів через так зване генеральне доручення. [PERSON], як відповідачка, позов не визнала, а свої вимоги підтримала і пояснила, що має у власності легковий автомобіль ВАЗ-2108, 1987 року випуску. В квітні 2008 року вона підписала доручення на право керування та повного розпорядження автомобілем на протязі десяти років на ім.»я [PERSON], якого до цього не знала. Зробила це під тиском свого чоловіка [PERSON] Ніяких грошей від [PERSON] не отримувала і на угоду купівлі-продажу ніколи б не погодилася. Зараз просить витребувати автомобіль із незаконного володіння [PERSON] і повернути їй. Крім того, в зв»язку із необхідністю відриватись від основної роботи отримує моральні страждання, які оцінює в 5000 гривень. Відповідач [PERSON] в дане судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. В попередніх судових засіданнях позов [PERSON] визнав і пояснив, що після придбання на ім.»я [PERSON] квартири по вул..Леніна в місті Буринь і з метою отримання грошей для переобладнання її під перукарню, яку використовувала дружина для роботи, вони вирішили продати автомобіль ВАЗ-2108, що був зареєстрований на її ім.»я. По узгодженню між ними він займався продажею автомобіля, так як тривалий час працював у відділенні ДАІ і знає багатьох водіїв. Через деякий час до нього з питаннм придбання вказаного автомобіля звернувся [PERSON], подивився його із спеціалістами і вони узгодили ціну та місце передачі автомобіля. 21 квітня 2008 року [PERSON] з матір»ю прибули до приміщення приватної нотаріальної контори, а він туди ж приїхав з [PERSON] Мати [PERSON] передала їм гроші, вони віддали ключі від автомобіля, [PERSON] разом з [PERSON] підписали доручення на право керування та повного розпорядження автомобілем на строк десять років і все. Питання оформлення договору купівлі-продажу не ставилось, так як [PERSON] скаржився на скрутний фінансовий стан. Суд, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а позов [PERSON] задоволенню не підлягає виходячи із слідуючого: Як встановлено судом, легковий автомобіль ВАЗ-2108, 1987 року випуску, дежномер ВМ 1580АА відповідно до виданого 18.08.2005 року свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СІС №249682, належав на праві приватної власності [PERSON] 21 квітня 2008 року вона надала посвідчену приватним нотаріусом Буринського районного нотаріального округу [PERSON] довіреність терміном на десять років, згідно якої уповноважила позивача за первісним позовом по справі [PERSON] керувати вказаним автомобілем, знімати його з обліку та ставити на облік в органах ДАІ, а також продавати і розпоряджатися ним іншим чином та виконувати пов»язані з цим дії. Отримавши зазначену довіреність та автомобіль, деякі запасні частини до нього, [PERSON] передав [PERSON] гроші в сумі 17500 гривень. Вищезазначене підтверджується поясненнями сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], копією доручення, посвідченого 21.04.2008 року приватним нотаріусом Буринського районного нотаріальнорго округу [PERSON] за р.№793. Факт передачі грошей [PERSON] підтверджується поясненнями самого позивача, відповідача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON] Проти цього факту не заперечує і сама відповідачка [PERSON], стверджуючи, що гроші потрібно було віддати саме їй, як власниці автомобіля, а не її бувшому чоловікові [PERSON] і що [PERSON] у даний час повинен гроші забрати у [PERSON] та передати їй. Вказані докази не суперечать один одному, доповнюють один одного, узгоджуються між собою і тому суд визнає їх достовірними. Суд приймає до уваги ті обставини, що [PERSON] передав кошти [PERSON] в сумі 17500 грн., а [PERSON] передала йому ключі від транспортного засобу, сам транспортний засіб, документи на нього та нотаріально посвідчила доручення на повне розпорядження і позивач безперешкодно та вільно тривалий час використовував автомобіль на власний розсуд, не погоджуючи своїх дій із відповідачами. Про це свідчать пояснення позивача [PERSON], відповідачів [PERSON] та [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON] в тій частині, що [PERSON] тривалий час використовував автомобіль без погодження із [PERSON] чи [PERSON] виключно у власних цілях і на власний розсуд, складові автомобіля піддавалися ремонту також без будь-якого погодження з власником. Суд вважає, що розбіжності сум у накладних на ремонт вузлів та агрегатів автомобіля, які надали окремо [PERSON] та [PERSON], суттєвого значення в цьому питанні не мають. Суд вважає, що із доказами, які визнані достовірними, узгоджуються також покази свідка [PERSON], якого суд вважає не зацікавленим у результатах справи, в тій частині, що при зустрічі [PERSON] та [PERSON] у квітні 2008 року, огляді автомобіля, який належить відповідачці, у його присутності мова йшла про укладення саме договору купівлі-продажу, а не про вчинення якогось іншого правочину. Покази [PERSON] про те, що доручення на право повного розпорядження належним їй автомобілем на термін десять років на ім»я [PERSON], якого раніше зовсім не знала, підписала під певним тиском і на угоду купівлі-продажу ніколи б не погодилася, суд вважає надуманими, поскільки вони спростовуються показами самої [PERSON] в тій частині, що при оформленні доручення та передачі автомобіля з документами на нього нікому ніяких скарг не виказувала, претензій не пред»являла, а також доказами, які суд визнав достовірними показами позивача [PERSON], відповідача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Крім того, узгодженість дій [PERSON] та [PERSON], які в той час жили однією сім»єю, що не заперечують вони самі, при вчиненні вказаного правочину суд розцінює як єдність наміру на укладення саме договору купівлі-продажу спірного автомобіля. Також суд звертає увагу на те, що спір по автомобілю ВАЗ-2108 1987 року випуску, дежномер ВМ 1580АА виник після того, як було відкрито провадження по справі по розділу майна між [PERSON] та [PERSON], хоча вказаний автомобіль у список майна, яке підлягає поділу між подружжям включений не був, так як сторонам було достовірно відомо, що автомобіль проданий [PERSON] і належить йому, що підтвердив відповідач [PERSON] в судовому засіданні і що також видно із копії рішення Буринського районного суду Сумської області від 19.12.2011 року та копії рішення колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Сумської області від 12.07.2012 року. Відповідно до ст..328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 334 ч.1 ЦК України вказує, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Чинне законодавство не передбачає обов»язкового дотримання нотаріальної форми угод купівлі-продажу транспортних засобів, а Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженими Постановою КМ України №1388 від 07 вересня 1998 року передбачено реєстрацію не угод щодо купівлі-продажу автомобілів, а самих транспортних засобів, що дає право на їх експлуатацію. Як вбачається із досліджених доказів між сторонами досягнуто згоди та виконано і всі інші передбачені передбачені ст.. ст.. 655, 664 ЦК України істотні умови. Так, позивач передав в оплату за придбаний товар обумовлені кошти і отримав у володіння транспортний засіб. Таким чином суд вважає, що позивач на підставі договору купівлі-продажу набув право власності на легковий автомобіль ВАЗ-2108, 1987 року випуску, держномер ВМ 1580АА. .\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Виходячи із вищевикладеного суд вважає, що вимоги [PERSON] по зустрічному позову по витребування майна із чужого незаконного користування та стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Outcome: approved