Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-08 00:00:00

До Артемівського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] (далі по тексту позивач) до Комунального підприємства Бахмут-Вода(далі по тексту відповідач) про стягнення заробітної плати за грудень 2010 року у розмірі 972,03 грн., середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні та моральної шкоди в розмірі 5\~000 грн. Ухвалою Артемівського мiськрайонного суду Донецької області від 06.07.2012 року відкрито провадження у справі за зазначеною позовною заявою [PERSON] та справа призначена до попереднього судового засідання на 16.07.2012 року. За результатами проведення попереднього судового засідання провадження у справі за позовною вимогою про стягнення заробітної плати за грудень 2010 року у розмірі 972,03 грн. було закрито, за позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні та моральної шкоди справа призначена до судового розгляду. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, який при звільненні позивача у грудні 2010 року не здійснив повного розрахунку з ним по заробітній платі, заборгованість по якій у розмірі 972,03 грн. має місце на день подачі позову, чим спричинив позивачу моральну шкоду, порушив вимоги ст.ст.116,117 КЗпП України. В письмових запереченнях проти позову відповідач зазначив, що відповідачем вживалися заходи по погашенню заборгованості по заробітній платі перед позивачем за грудень 2010 року. Погашення заборгованості здійснювалось частковими виплатами. Остаточний розрахунок перед відповідачем по заробітній платі за грудень 2010 року був здійснений 25.07.2012 року. Неможливість одночасного повного розрахунку по заробітній платі була обумовлена об`єктивними причинами, пов`язаними з тяжким фінансовим становищем відповідача, відсутністю його вини у несвоєчасному розрахунку з працівниками по заробітній платі. Крім того, у письмових запереченнях проти позову відповідач вказав на пропуск позивачем строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, необхідність стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку виходячи з принципу співмірності (пропорційності) при визначенні розміру такого відшкодування, відсутність доказів наявності моральної шкоди у позивача, спричинених діями відповідача. Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. З 16.09.2010 року по 31.12.2010 року позивач працював у відповідача на посаді водія 1 класу автогаражу. Наказом відповідача № 166-к від 31.12.2010 року позивач був звільнений з роботи на підставі п.5 ст.36 КЗпП України у зв`язку з переводом до ТОВ Артемівськводоканал(а.с.6-8). При звільненні відповідач заборгував позивачу заробітну плату в розмірі 2\~111,75 грн. за грудень 2010 року. При цьому погашення даної заборгованості здійснювалось відповідачем частковими виплатами, а саме: 18.01.2011 року виплачено 413 грн., 20.05.2011 року виплачено 269,94 грн., 27.12.2011 року виплачено 456,78 грн., 25.07.2012 року 972,03 грн., що підтверджується довідкою відповідача № 16 від 29.08.2012 року, правильність якої позивач не оспорює. Відповідач є комунальним підприємством, засновником якого є Артемівська міська рада, призначеним забезпечити потреби територіальної громади міста Артемівська в послугах централізованого водопостачання та водовідведення (а.с.34). Фінансування діяльності відповідача повністю залежить від надходження грошових коштів від споживачів послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. У зв`язку з збільшенням собівартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення у 2010 році, значним підвищенням цін на електроенергію, паливо-мастильні матеріали послуги споживачам надавалися за економічно не обґрунтованими тарифами, що обумовило перебування підприємства в скрутному фінансовому становищі. Заборгованість по заробітній платі працівникам комунального підприємства Бахмут-Водастаном на 31.12.2010 року складала 1\~128\~161,39 грн. в кількості 409 осіб. При цьому заборгованість відповідача по заробітній платі на 01.07.2012 року становить вже 391\~861,88 грн. у кількості 226 осіб (а.с.54). Відповідно до документів, представлених позивачем (а.с.30), середньоденний заробіток позивача з листопада 2010 року по грудень 2010 року становить 100,06 грн. Затримка розрахунку складає з 01.01.2011 року по 25.07.2012 року, що дорівнює 388 робочим дням згідно з розрахунку, наданого позивачем. Виходячи з цього розрахунку, позивач вимагає сплатити йому 38\~800 грн. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в день його звільнення при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У зв`язку з цим суд зазначає, що невиплата в повному обсязі заробітної плати позивачу відповідачем була обумовлена об`єктивними причинами, які не залежали від його волі та були пов`язані з економічною ситуацією країни в цілому та комунального підприємства Бахмут-Водазокрема. При цьому суд враховує ту обставину, що на протязі всього періоду затримки заборгованість по заробітній платі позивачу за грудень 2010 року погашалась частково, остаточний розмір заборгованості по заробітній платі за грудень 2010 року на день подачі позову складав 972,03 грн., яка є не співмірною з вимогою про стягнення 38\~800 грн. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці). Тому суд приходить до висновку, що з урахуванням розміру заборгованості по заробітній платі, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 972 грн. 3 коп. Згідно з частиною 1 статті 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з частиною 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. Позивачем в ході судового провадження по даній справі не надано суду жодного доказу, які б підтвердили, що заборгованість по заробітній платі в розмірі 972,03 на час подачі позову спричинило йому моральну шкоду. При цьому суд зазначає, що статус позивача як працівника робочої спеціальності, виконання ним трудової функції в різних погодних умовах не може свідчити про його моральні страждання у зв`язку з затримкою у виплаті заробітної плати, яка за матеріалами справи погашалася частково за весь період затримки. У зв`язку з викладеним, приймаючи до уваги встановлені судом обставини та відповідні ним спірні правовідносини, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Outcome: partial