Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-02 00:00:00

В липні 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про зміну прізвища дитини, посилаючись на те, що з 2002 до 2008 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У них народився син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживає з позивачем. Вказує, що з початку зрозумілого мовлення син називає своє прізвище як «Парасєй», займається танцями, вивченням англійської мови під прізвищем «Парасєй». Посилається на, те що відповідач не приймає участі у вихованні дитини та безпідставно відмовляє у зміні прізвища дитини. Просила суд змінити прізвище дитини з «Попов» на «Парасєй». В судовому засіданні представник позивача підтримала позов в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені нею в позовній заяві, наполягала на задоволенні позову. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечував. Надав письмові заперечення проти позову, в яких посилається на те, що він приймає участь у вихованні дитини, і посилання позивача на зворотне не обґрунтоване та не доведене. Вказує, що дитині навязується прізвище Парасєй. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про народження серії 1-ФП № 000883 позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] мають сина [PERSON], [INFO].. Згідно з інформацією Миколаївської загальноосвітньої школи № 19 від 25.04.2012 за № 222 практичним психологом проведено обстеження та встановлено, що дитина називає своє прізвище як «Парасєй». Відповідно до довідок дитина займається в ансамблі народного танцю, навчається на курсах іноземної мови під прізвищем «Парасєй». В дипломах за успіхи у школі також вказують прізвище дитини як «Парасей». Частиною 1 статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч. 1 ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків; якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Як вбачається зі свідоцтва про народження дитини прізвище дитини зареєстровано за прізвищем батька «Попов». Відповідно до ч. 5 ст. 148 СК України у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. В судовому засіданні сторонами визнано той факт, що відповідач не ухиляється від утримання дитини, тобто сплачує аліменти. Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів ухилення відповідача від участі у вихованні дитини або ухилення від виконання своїх обовязків щодо дитини. Відповідно до ст. 294-296 ЦК України право на прізвище є особистим немайновим правом людини, що забезпечує його соціальне буття. Частинами 1-3 ст. 148 СК України встановлено, що у разі зміни прізвища обома батьками змінюється прізвище дитини, яка не досягла семи років; у разі зміни прізвища обома батьками прізвище дитини, яка досягла семи років, змінюється за її згодою; у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вирішити питання щодо зміни прізвища дитини, як особистого немайнового права, без згоди на те дитини, яка досягла семирічного віку не можливо. Судом було вжито заходів щодо виклику та допиту дитини, залучено в якості третьої особи Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки і піклування, однак представником позивача вказано про неможливість допиту дитини через те, що це може негативно вплинути на психіку дитини. Надані представником позивача інформація зі школи, довідки та соціально-психологічний висновок не є належними і допустимими доказами того, що дитина згодна на зміну прізвища і що це відповідає її інтересам. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає у звязку з необґрунтованістю. На підставі ст. ст. 141, 145, 148 СК України,

Outcome: dismissed