Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-09 00:00:00

23 березня 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини, вказуючи на те, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 2010 року. Шлюб зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис за № 04. Родина фактично розпалась з 2011 року, у зв’язку з тим, що між ними виникли особисті неприязні відносини на побутовому ґрунті. Подальші шлюбні відносини та збереження родини вважає неможливим. Від шлюбу вони мають дитину [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на утриманні позивачки та мешкає з нею. Позивачка не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, інших джерел доходу не має. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини та на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Прізвище після розірвання шлюбу залишити [PERSON]. Стягнути аліменти на утримання дитини та на її утримання в розмірі передбаченому законодавством. Позивач у судове засідання не з’явилася, але від неї надійшла заява з уточненням позовних вимог, а саме просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітньої дитини аліменти у розмірі 14 частки від всіх видів заробітку та доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття та у розмірі 16 частки від всіх видів заробітку та доходів відповідача щомісячно на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку. Справу розглянути у її відсутності. Відповідач у судове засідання, не з’явився, але від нього надійшла заява до суду, згідно якої він визнає позовні вимоги та не заперечує проти задоволення позову, справу розглянути у його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позову, вважає можливим згідно ст..174 ЦПК України ухвалити рішення про задоволення позову у повному обсязі. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб I-НО №195889 від 09.01.2010 року, зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, позивач та відповідач зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис за № 04 (а.с. 7). Як вбачається зі свідоцтва про народження, виданий Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 15.10.2010 року, батьками дитини, [PERSON], [INFO], є позивач та відповідач, про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 1245 (а.с. 5). Як вбачається з довідки наданої директором Житлово-комунального підприємства №3 Приморського району м. Маріуполя від 14.11.2011 року, дитина [PERSON], [INFO], мешкає разом зі своєю матір’ю [PERSON], за адресою: м. Маріуполь, пр.. Луніна, 13-а, кв. 50 (а.с.6). Згідно ст. 105 СК України вбачається, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено, сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з 2011 року, родина розпалась кінцево і у подальшому збережена бути не може. Враховуючи вищевикладене, суд вважає неможливим в подальшому зберегти їх сім’ю, шлюб сторін досить тривалий час носить формальний характер, а тому повинен бути розірваний. Судом встановлено, що подружжя сумісно не мешкають, дитина проживає разом із матір’ю та знаходиться на її утриманні, а позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов’язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні від цього обов’язку, відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів. Згідно вимог ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров’я та матеріальне становище дитини, стан здоров’я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім’ї. Так, судом встановлено, що договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв’язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, інформації щодо стягнень по іншим аліментним зобов'язанням відповідача, сторонами до суду не надавалося. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов’язання щодо утримання. Враховуючи те, що відповідач відомості про дохід не надав, але зобов’язаний утримувати дитину та дружину до досягнення дитини трьох років, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки та наявність законних підстав для їх задоволення, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку дитину до досягнення дитиною повноліття. А також аліменти на її утримання в розмірі 16 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. Таке стягнення аліментів з відповідача буде розумним та достатнім для утримання дитини та утримання дружини. На підставі викладеного,

Outcome: approved