overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, в обґрунтування якого вказала, що вона є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування. У вказаному домоволодінні зареєстрована [PERSON] , проте не проживає у ньому більше 2 років, не приймає участі в його утриманні, не сплачує комунальних рахунків та не має в ній особистих речей. Проте зніматись з реєстраційного обліку в належному позивачці домоволодінні, відповідач в добровільному порядку не бажає. Тому позивачка просила визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити їх. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, заперечень не надала, за згоди представника позивача суд розглянув дану справу заочним провадженням. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення з наступних підстав. Так, судом було встановлено, що позивачка [PERSON] є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування, відповідно до рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27.09.2010 року. У вказаному домоволодінні зареєстровано відповідачку [PERSON] , яка в ньому не проживає на протязі останніх 12 років, про що свідчить акт, складений сусідами від 16.01.2012 року та підтверджено у судовому засіданні свідком [PERSON] . Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. У відповідності до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, є достатньою підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. У зв`язку з викладеним, та приймаючи до уваги, що відповідачка не проживає у вказаному домоволодінні, не допомагає позивачці сплачувати комунальні рахунки, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову та позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті комунальні послуги у розмірі 13839,48 грн., посилаючись на те, що відповідачі мешкають за адресою: [ADDRESS] і є споживачами послуг водо- і теплопостачання. Відповідачі не сплачують в повному обсязі за опалення і гарячу воду, що призвело до утворення заборгованості, за період з 01.01.2009 року по 01.03.2013 рік у розмірі 13839,48 грн. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. У випадку неявки відповідачів, просив ухвалити заочне рішення. Відповідачі про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, у судове засідання не зявились. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно положень ст.224 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [INFO] (а.с.6,7), і є споживачами послуг центрального опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, що надає позивач (рахунок 14277). За період з 01.01.2009 року по 01.03.2013 рік через несплату за відповідачами виникла заборгованість за опалення і гарячу воду у розмірі 13839,48 грн. (а.с.8). На час розгляду справи відповідачі заборгованість не сплатили. Згідно ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги, споживачі зобовязані щомісячно сплачувати за комунальні послуги, у тому числі і за опалення та гарячу воду. Суд розподіляє судові витрати, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-22 00:00:00

В січні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач вказував на те, що 8 вересня 2009 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики, за яким він надав їй у борг кошти у розмірі 1500 дол. США та 22725 грн. строком на один рік. Посилаючись на те, що зобовязання відповідачка не виконала, позивач просив суд стягнути з останньої 34890 грн. боргу. У судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов, просив позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не зявилася. Про час і місце розгляду справи повідомлена судом належним чином. У відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, 8 вересня 2009 року відповідачкою [PERSON] було надано розписку про отримання нею від позивача [PERSON] грошових коштів у розмірі 1500 дол. США та 22725 грн. строком на один рік. Частина 2 ст.1047 ЦК України допускає предявлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка від 8 вересня 2009 року свідчить про їх укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 34890 грн. 00 коп. підлягає частковому задоволенню. З відповідачки на користь позивача слід стягнути 34714 грн. 50 коп. боргу (1500 дол. США, що станом на 20 березня 2013 року еквівалентно 11989 грн. 50 коп. + 22725 грн.). Відповідно ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати пропорційно задоволених вимог.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-24 00:00:00

04.03.2013 року позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом до відповідача. В своєму позові позивач зазначив, [INFO] в м. Нова Одеса, Миколаївської області, померла його сестра - [PERSON], після смерті якої залишилося нікому не заповідане спадкове майно. Посилаючись на те, що він через хворобу, не встиг своєчасно звернутися з заявою до нотаріальних органів про прийняття спадщини, внаслідок чого пропустив цей строк, просить суд визначити йому додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, посилаючись на поважність причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, через хворобу, просить суд позов задовольнити, визначивши додатковий строк в три місяці після набрання рішенням суду законної сили для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала повністю, про що надала суду письмову заяву. Заява відповідачки по справі про визнання нею позову не суперечить закону, правам та інтересам сторін, а тому приймається судом. Вислухавши пояснення, заяви та думки сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] в м. Нова Одеса, Новоодеського району, Миколаївської області померла спадкодавець - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яку спадкоємець нікому не заповідала, і яку, відповідно, має намір прийняти позивач. Згідно даних державного реєстру спадкових справ, спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалася. Позивач не звернувся після відкриття спадщини своєчасно, протягом шести місяців, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини через хворобу. Позивач вважає себе належним спадкоємцем, але через поважні причини в період строку, відведеного для прийняття спадщини, він пропустив, передбачений законом, шестимісячний строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Пропуск цього строку, суд, із врахуванням вищевикладених обставин, визнає з поважних причин. Відповідачка, яка є рідною сестрою позивача і спадкоємиці, визнала заявлені вимоги позивача, на свою частку в спадщині не має наміру претендувати. Її заява про визнання позову є підставою для ухвалення судового рішення, згідно зі ст.174 ЦПК України. За таких обставин, суд визнає причини пропуску позивачем строку звернення з заявою до нотаріальної контори для прийняття спадщини з поважних причин і на підставі ст.1272 ч.3 ЦК України, приходить до висновку про необхідність визначення позивачу додаткового строку в три місяці для подання заяви до нотаріальних органів про прийняття спадщини. Судові витрати позивач, відповідно до вимог позову, взяв на свій рахунок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-24 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-24 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом у якому вказував, що [INFO] року померла його мати - [PERSON] із якою він постійно проживав в одному будинку. До спадщини, що відкрилась після її смерті входить частина житлового будинку [ADDRESS]. На 34/100 ідеальних частин будинку позивач отримав свідоцтво про право власності, а на решту 29/100 ідеальних частин отримати не може по причині відсутності реєстрації права власності за покійною. Як вбачається із договору купівлі - продажу, який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 18.05.2009 року [PERSON] купила 29/100 частини житлового будинку в [ADDRESS]. Але вище зазначений договір не був зареєстрований в КП « Бердичівському міжміському бюро технічної інвентаризації»., тому позивач не може оформити свої спадкові права. Враховуючи викладене він просить визнати за ним право власності на 29/100 ідеальних частини житлового будинку [ADDRESS], як на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Позивач в судове засідання не з»явився, оскільки надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить даний позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, оскільки надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. Оцінивши зібрані по справі докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається із матеріалів справи, а саме із свідоцтва про смерть, що [INFO] року померла [PERSON] (а.с.11) Свідоцтво про право на спадщину за законом, підтверджує те що [PERSON] оформив своє спадкове право на 34/100 ідеальних частини житлового будинку [ADDRESS]. (а.с.12) Згідно довідки Андрушівської міської ради, [PERSON] була зареєстрована та проживала на день смерті в будинку [ADDRESS], також був зареєстрований і її син - [PERSON] (а.с.14). Договір купівлі - продажу підтверджує про купівлю 29/100 частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с.15). Відмовою нотаріуса про вчинення нотаріальних дій, підтверджується те що, договір купівлі - продажу від 18.05.2009 року не був зареєстрований в КП « Бердичівському міжміському бюро технічної інвентаризації»(а.с.17) Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власно не встановлена судом. Згідно з ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що даний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-24 00:00:00

У даному зверненні лікаря-психіатра Отрощенко Т.В. від 21 березня 2013 р. ставиться питання про надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку [PERSON], якій за рішенням Алчевського міського суду від 25 грудня 2012 року була призначена стаціонарна психіатрична допомога у примусовому порядку. На теперішній час госпіталізація у примусовому порядку припинена, однак [PERSON] тяжко психічно хворіє, має захворювання у вигляді афективно-бредової симптоматики, схильна до агресивних тенденцій у поведінці, відсутня повна критика до хвороби, тому просить задовольнити її вимоги. У судовому засіданні лікар-психіатр Отрощенко Т.В. підтримала вимоги, з якими погодилась хвора [PERSON] і законний представник хворої [PERSON] Прокурор вимоги лікаря-психіатра підтримала. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд вважає за необхідне заяву лікаря-психіатра задовольнити. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» № 1489-III від 22 лютого 2000 р. із змінами та доповненнями амбулаторна психіатрична допомога у примусовому порядку та її продовження проводиться відповідно осіб, які мають психічні розлади. Рішенням Алчевського міського суду Луганської області від 25 грудня 2012 року [PERSON] була призначена стаціонарна психіатрична допомога у примусовому порядку. Відповідно до комісійного огляду лікарів-психіатрів №18 від 25 лютого 2013 року була припинена примусова госпіталізація хворої. Згідно до висновку комісії лікарів-психіатрів (а.с.3) [PERSON], [INFO] має позитивну динаміку в психічному стані, яка дозволяє перевести її на амбулаторний курс лікування, однак у зв'язку з відсутністю повної критики до хвороби, відмовою від необхідного підтримуючого лікування у повному обсязі вона потребує призначення амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. У зв'язку із наявністю тяжкого психічного розладу, внаслідок якого у [PERSON] зберігається тяжкий психічний розгляд, схильності до агресивних тенденцій у поведінці та відсутності повної критики до захворювання, суд погоджуються з висновками комісійного огляду лікарів-психіатрів про призначення примусового лікування в амбулаторних умовах.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що він працював у відповідача на посаді директора і була звільнена з 11.08.2011 року відповідно наказу. Після звільнення відповідач в порушення вимог ст.115 КЗпП України в день звільнення не розрахувався і не виплатив йому заборгованості по заробітній платі . На день звернення до суду Відповідач по справі у відповідності до норм чинного законодавства має сплатити позивачу - 1200,00 грн. ,вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку 9 000.00 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 33 000, 00 грн. та відшкодування моральної шкоди. В судове засідання представник позивача просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні вимог, згідно наданих заперечень. Суд, вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Судом встановлено, що ДП «Полтавське АТП 15327-1» є дочірнім підприємством ВАТ «Полтавський АТП-15327». Згідно ч.1 та 2 ст. 32 ЦПК України передбачено, що позов може бути пред»явлений позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо предметом спору є спільні права чи обов»язку кількох позивачів або відповідачів, права і обов»язки кількох позивачів виникли з однієї підстави Відповідно до ст.96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов»язаннями. У п. 27 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 14.12.1999 р. Пленуму Верховного суду України роз»яснино , що згідно ст.21 КЗпП України належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа ( підприємство, установа, організація0, з якою позивачем укладено трудовий договір». В судовому засіданні позивачем [PERSON] не доведено, що вона дійсно після винесення рішенням Октябрського районного суду від 02.11.2011 року була поновлена на посаді директора ДП «Полтавське АТП 15327-1» у період з 01.08.2011 року по 02.12.2011 року. Окрім того згідно із Статутом ДП «Полтавське АТП 15327-1», Статутом ВАТ «Полтавське АТП -15327» не передбачено , що ВАТ «Полтавське АТП -15327» відповідає за зобов»язаннями ДП «Полтавське АТП 15327-1». Суд, заслухавши сторони, вивчивши надані докази, прийшов до висновку про відмову в задоволення позову. Таким чином, вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-24 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою в якій просить суд надати їй, [PERSON], [INFO], право на шлюб з [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог заявниця суду пояснила, що з 2011 року вона зустрічається з [PERSON], 23 квітня 1994 року. В наслідок їх близьких стосунків вона завагітніла 16 липня 2012 року. На теперішній час заявниця перебуває на обліку в Запорізькому обласному центрі реабілітації репродуктивної функції людини по вагітності і бажає зареєструвати шлюб з метою створення сім`ї з батьком дитини [PERSON] Просить заяву задовольнити, оскільки вони з [PERSON] бажають створити повноцінну родину, проживати спільно та виховувати дитину, вважає, що це в їх інтересах та в інтересах майбутньої дитини. Батьки заявниці і зацікавленої особи не заперечують поти реєстрації шлюбу до досягнення нею шлюбного віку. Представники заінтересованої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району - вважає, що заяву потрібно задовольнити, оскільки шлюб з [PERSON] є в інтересах заявниці. Суд, розглянувши заяву, вислухавши заявника, представників заінтересованих осіб, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає повному задоволенню, виходячи з наступних встановлених судом обставин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 22 CК України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи які бажають зареєструвати шлюб мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 23 СК України за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Згідно з довідкою Запорізького обласного центру реабілітації репродуктивної функції людини [PERSON], [INFO], знаходиться на обліку у зв'язку з вагітністю. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для надання права на шлюб заявнику [PERSON], яка не досягла шлюбного віку, так як це буде відповідати її інтересам і не викликає заперечень у інших заінтересованих осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 29.01.2011 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 17. Від шлюбу мають дитину - сина [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Також у позивачки є син від першого шлюбу - [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Сімейні та подружні відносини не склалися, причиною розпаду сім'ї є різні погляди на життя, наміру на примирення не мають, їх сім'я розпалася з липня 2012 року, спільне господарство не ведуть, примирення з відповідачем не можливе. Спорів щодо утримання дітей між ними не має. Після розірвання шлюбу діти залишаються проживати з позивачкою. Просить шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивачка підтримала позов та просила його задовольнити, залишити їй після розлучення прізвище [PERSON]. Відповідач в судове засідання не з»явився, повідомив суду про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Стаття 112 Сімейного кодексу України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що 29.01.2011 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 17. Від шлюбу мають дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Також у позивачки є син від першого шлюбу - [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Сімейні та подружні відносини не склалися, причиною розпаду сім'ї є різні погляди на життя. Сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо з липня 2012 року, а тому шлюб носить формальний характер. Після розірвання шлюбу діти залишаються проживати з позивачкою. Вище викладене свідчить про остаточний розпад сім'ї і є підставою для розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сім'я розпалась остаточно, для її відновлення можливостей немає, сторони сімейних відносин не підтримують і поновлювати їх не збираються, подальше збереження сім'ї неможливе, а тому суд вважає за необхідне шлюб між сторонами - розірвати.

Outcome: approved