Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-08 00:00:00

До суду з позовом до ТОВ Путина звернулась [PERSON], яка підтримала в судовому засіданні свій уточнений позов та мотивувала його тим, що з 23 листопада 2012 року працювала на посаді директора в зазначеному товаристві, з якого була звільнена 13 лютого 2013 року, проте при звільненні не розрахувались з нею. Остаточний розрахунок було проведено 21 березня 2013 року. Тому просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 3833,2 гривень (а.с. 15, 57). Представник відповідача позов не визнав, мотивуючи це тим, що позивачка працювала на посаді директора зазначеного товариства і при звільненні зобовязана була винести наказ відносно себе та отримати заробітну плату, але тих дій нею не було вчинено, тому, беручи до уваги, що затримка в розрахунку сталася не з вини роботодавця, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 23 листопада 2012 року позивачка працювала на посаді директора ТОВ Путина, звідки була звільнена, згідно протоколу загальних зборів учасників ТОВ Путина № 1 від 12 лютого 2013 року (а.с. 5). Протоколом № 2 від 12 лютого 2013 року загальних зборів ТОВ Путина на посаду в.о. директора товариства призначено [PERSON], з вказівкою про його призначення з 13 лютого 2013 року. Сторони не заперечували та не оспорювали наявності та розміру заборгованості на момент звільнення позивачки з підприємства. Не оспорювалась сторонами і та обставина, що з 13 лютого 2013 року був призначений та приступив до виконання своїх обовязків в.о. директора [PERSON], а також та обставина, що остаточний розрахунок з позивачем був проведений 21 березня 2013 року. Ст.ст. 116, 117 КЗпП України передбачений обовязок роботодавця при звільненні працівника виплати належні йому суми в день звільнення. В разі їх невиплати з вини власника в день звільнення, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На думку суду, відповідачем не доведено відсутності його вини в затримці розрахунку, з огляду на те, що ним не надано жодного переконливого доказу на підтвердження того, що він з обєктивних причин був позбавлений можливості здійснити такі виплати після 13 лютого 2013 року, оскільки в цей момент вже був призначений на підприємстві новий керівник, який і повинен був здійснити ці дії. Не надано суду і доказів тому, що відповідач вчиняв дії, спрямовані на проведення остаточного розрахунку, а позивачка ухилялась при цьому від його отримання. За таких обставин, суд вважає доведеною ту обставину, що з 14 лютого 2013 року по 20 березня 2013 року затримка розрахунку з позивачем сталася саме з вини відповідача, тому саме за цей період з 14 лютого по 20 березня 2013 року підлягає стягненню з відповідача середній заробіток. Щодо суми коштів, що підлягають стягненню на користь позивача, то в цій частині вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. На думку суду, позивачем вірно застосовані положення Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, щодо обчислення середньоденного заробітку (виходячи з нарахованої заробітної плати за грудень 2012 року та січень 2012 року в розмірі по 2300 гривень та кількості робочих днів 42 дні), який складає 109,52 гривень. Проте, при обчисленні суми, що підлягає стягненню, за період затримки розрахунку з 14 лютого по 20 березня 2013 року було помилково обраховано календарні дні, а не робочі, кількість яких складає 24 дні. Тому, на користь позивача підлягають стягненню кошти в сумі 24 дні х 109,25 грн. = 2628 гривень 48 копійок. Крім того, ці кошти підлягають стягненню з відповідача з відрахуванням податків та інших обовязкових платежів. З огляду на положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України, безпідставними є посилання відповідача на необхідність застосування позовної давності, беручи до уваги ту обставину, що предметом розгляду є питання, повязані з оплатою праці. На користь держави підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 229,4 гривень. На підставі ст. 116, 117 КЗпП України, Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995,

Outcome: partial