Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-08 00:00:00

У жовтні 2012 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] з вимогами розірвати шлюб, зареєстрований 15 липня 1995 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому, актовий запис № 102. Позивач посилався на те, що подружнє життя не склалося, вони стали байдужими один до одного, перестали знаходити спільну мову, дружина вирішила жити окремо і 1 лютого 2011 року переїхала разом з дітьми на орендовану квартиру. Оскільки сім'я фактично розпалась і шлюб не може бути збережений, позивач просив розірвати шлюб. У судовому засіданні позивач просив задовольнити позов, підтвердивши наявність причин, зазначених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов про розірвання шлюбу визнала і також просила розірвати шлюб, пославшись на неможливість його збереження через зловживання чоловіком алкогольними напоями. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши надані докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON], який народився 20 червня 1972 року в с. Речиця Чорнобильського району Київської області і [PERSON], яка народилася 13 квітня 1973 року в селищі Любеч Ріпкинського району Чернігівської області, уклали шлюб 15 липня 1995 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 15.07.1995 р. зроблено відповідний актовий запис за № 102. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові [PERSON]; дружині [PERSON]. Місце реєстрації: відділ реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому. Подружжя мають неповнолітню дочку [PERSON], яка народилася 6 січня 1999 року, що підтверджено копією свідоцтва про народження, долученою до справи. Відповідно до ч. 1,3,4 ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Як встановлено з пояснень сторін, на час звернення до суду з позовом подружжя фактично припинило сімейні відносини і тривалий час проживає роздільно. Згідно ч. 1 ст. 110 CK України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За правилом ст. 112 CK України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б\~інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружжя своїми правами не користується, свої обов'язки не виконує, взаємовідносини, що склалися між подружжям, не притаманні сім'ї і не відповідають її інтересам, в т. ч. інтересам дітей, тобто шлюб набув ознак формальності. Можливості примирення подружжя та відновлення нормальних сімейних відносин суд не вбачає. За встановлених обставин справи суд вважає позовні вимоги, визнані відповідачем, такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб, у зв'язку з чим позов необхідно задовольнити і розірвати шлюб. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно заяви позивачки у судовому засіданні після розірвання шлюбу вона бажає залишити собі прізвище [PERSON]. Стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір, від сплати якого позивач звільнений на підставі п. 10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved