Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-04 00:00:00

29.07.2013 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання правочину (договору) купівлі-продажу автомобіля недійсним. В обґрунтування позову зазначила, що з 09.02.2002 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], проте наразі шлюб між сторонами розривається в судовому порядку, також ставиться питання щодо поділу спільного майна подружжя. Позивачу стало відомо, що між відповідачами було укладено договір купівлі-продажу автомобіля KIA Rio 1.6 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який було придбано за рахунок коштів, які належали малолітній дитині сторін [PERSON] та він є спільним майном подружжя. Оскільки на укладення вищезазначеного договору купівлі-продажу позивач своєї згоди не надавала, всупереч вимогам ст.. 65 СК України, просила вказаний договір визнати недійсним. 05.03.2014 року позивач подала заяву про зміну предмету позову, посилаючись на те, що з документів, які надійшли на запит суду від УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, вбачається, що підставою для реєстрації за відповідачем [PERSON] права власності на автомобіль KIA Rio 1.6 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] стала Довідка-рахунок Серія ААВ №448555, таким чином, безпосередньо договір купівлі -продажу не укладався. З огляду на таке, просила суд визнати недійсним правочин, вчинений відповідачами, та спрямований на перехід права власності на автомобіль KIA Rio 1.6 2012 року випуску від [PERSON] до [PERSON], визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу на ім'я [PERSON], витребувати вказаний автомобіль від відповідача [PERSON] та передати позивачу [PERSON]. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та, одночасно, зазначив, що проти задоволення позову заперечує в повному обсязі. Вказав, що позивачем не доведено того, що при придбанні вказаного автомобіля вона надавала свою письмову згоду на це, також вказаний транспортний засіб було придбано особисто відповідачем [PERSON] за свої власні кошти, хоча і в період шлюбу. За таких обставин згода на укладення договору купівлі-продажу від позивача не вимагалася, а тому не потрібна така згода і на відчуження автомобіля. Зазначив також, що позивач в своїй заяві від 05.03.2014 року фактично змінила і предмет, і підстави позову, що не відповідає нормам процесуального законодавства. Вказав, наразі в провадженні суду перебуває цивільна справа про поділ спільного майна подружжя, де заявлено вимоги стосовно вказаного транспортного засобу також, таким чином, вимога про передачу автомобіля позивачу є передчасною. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відповідно до законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши заперечення на позовну заяву, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.2 вказаної статті, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом достовірно встановлено, що 09.02.2002 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] від 09.02.2002 року, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №65. 27.07.2012 року між [PERSON] та ТОВ «Автотрейд-Київ» було укладено Договір купівлі-продажу автомобіля №1341, предметом договору є автомобіль KIA Rio 1.6.. Як вбачається з Додатку №2 до Договору купівлі-продажу автомобіля №1341, 05.09.2012 року автомобіль КІА Rio 1.6 2012 року випуску, кузов [NUMBER], було передано [PERSON]. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , 07.09.2012 року право власності на автомобіль КІА Rio 1.6 2012 року випуску, кузов [NUMBER], було зареєстровано за [PERSON]. Таким чином, вбачається, що договір про придбання транспортного засобу, а саме автомобіля КІА Rio 1.6 2012 року випуску, кузов [NUMBER], було укладено в період, коли [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі. Відповідно до ст.. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1,2 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Як вбачається з Довідки-рахунку Серія ААВ №448555 від 30.05.2013 року, виданої [PERSON], останній продано і видано автомобіль КІА Rio 1.6 2012 року випуску, кузов [NUMBER], вартістю 50 000,00 грн.. 30.05.2013 року [PERSON], на підставі Довідки рахунку Серія ААВ №448555 звернулася з Заявою №18658076 до Начальника ВРЕР-5 УДАІ в м. Києві про реєстрацію транспортного засобу, придбаного в торгівельній організації. Як вбачається результатів пошуку по Інформаційній Базі УДАІ, які надійшли від установи на запит суду, транспортний засіб автомобіль КІА Rio 1.6 2012 року випуску, кузов [NUMBER], 30.05.2013 року зареєстровано на праві власності за [PERSON] та видано Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Таким чином, судом встановлено, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] було здійснено правочин, спрямований на перехід права власності на автомобіль KIA Rio 1.6 2012 року випуску від [PERSON] до [PERSON] за грошову винагороду, тобто вчинено правочин купівлі-продажу транспортного засобу. Як було зазначено судом раніше, вказаний транспортний засіб, а саме автомобіль КІА Rio 1.6 2012 року випуску, кузов [NUMBER], має статус спільного майна подружжя позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], оскільки придбаний під час перебування сторін у шлюбі. Посилання представника відповідача [PERSON] на положення п.3 ч.1 ст. 57 СК України, щодо того, що вказаний автомобіль придбано відповідачем за особисті кошти, а тому він є його приватною власністю, не підтверджені жодними належними доказами, а тому не приймаються до уваги. Водночас, позивач [PERSON] в обґрунтування позову зазначає, що згоди на здійснення правочину, спрямованого на відчуження автомобіля, як того вимагають положення ст.. 65 СК України, не надавала. Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Відповідно до ч.4 вказаної статті правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Як встановлено судом та не спростовано стороною відповідача, позивач [PERSON] своєї згоди на відчуження автомобіля, який є спільним майном подружжя, не надавала, таким чином, відповідач [PERSON] при укладенні правочину щодо відчуження транспортного засобу діяв без відповідних на те повноважень. З огляду на викладене, на підставі положень ст.. 369 ЦК України, наявні підстави для визнання правочину, вчиненого між [PERSON] та [PERSON] недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було отримано Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], відповідно до якого за нею зареєстровано автомобіль KIA Rio 1.6 2012 року. Згідно з Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу. Оскільки, під час судового розгляду, суд дійшов висновку, що правочин, на підставі якого [PERSON] набула права власності на вказаний транспортний засіб, необхідно визнати недійсним, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] також підлягає визнанню недійсним. Стосовно позовної вимоги про витребування автомобіля КІА Rio 1.6 2012 року випуску, кузов [NUMBER], у відповідача [PERSON] та передачі його позивачу [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За таких обставин, вбачається, що автомобіль КІА Rio 1.6 2012 року випуску, кузов [NUMBER], має бути повернуто особі, яка його відчужила, а саме [PERSON]. Крім того, представником відповідача [PERSON] було повідомлено суд про те, що наразі на стадії судового розгляду знаходиться цивільна справа з спором між [PERSON] та [PERSON] стосовно поділу спільного майна подружжя, зокрема і вказаного автомобіля також. Таким чином, оскільки вказане питання наразі не вирішено, дана позовна вимога є передчасною та не підлягає задоволенню. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені в позові вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, знайшли підтвердження в ході розгляду справи, а заперечення сторони відповідача є необґрунтованими та недоведеними. Крім того, на користь позивача, на підставі положень ст.. 88 ЦПК України, підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в рівних часках, а саме по 57,35 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial