Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-10 00:00:00

30.04.2013 року Свято-Борисо-Глібський Монастир Харківської єпархії Української православної церкви звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - Зміївський районний сектор ГУ ДМС України в Харківській області, в якому вказано, що Свято-Борисо-Глібський Монастир Харківської єпархії Української православної церкви володіє на праві приватної власності житловими приміщеннями (келіями), які розташовані на території храму за адресою [ADDRESS]. Відповідач проживала та була зареєстрована за вищевказаною адресою, але з 2004 року вона не перебуває та не проживає на території монастиря, а відповідно не сплачує за комунальні послуги та обслуговування житлового приміщення. Отже, [PERSON] більше 9 років не мешкає за адресою своєї реєстрації [ADDRESS], житлом не цікавиться. За таких обставин, позивач просив визнати [PERSON] такою, яка втратила право користування житловим приміщенням, в якому вона зареєстрована. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, до суду надала заяву, в якій на задоволенні позову наполягала, справу просила розглядати у її відсутності, у зв'язку з неявкою відповідача ухвалити заочне рішення. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час, місце розгляду справи, в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України, була повідомлена належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомила, заперечень проти позову не надавала, тому зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що Свято-Борисово-Глібському жіночому Монастирю Харківської єпархії Української Православної церкви належить на праві власності нерухоме майно, в т.ч. і житловий будинок (келії), розташоване за адресою Харківська обл., Зміївський район, с. Водяне, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія [NUMBER] /а.с. 6/. З копії довідки від 20.02.2013 року № 02-15/130, виданої Борівською сільською радою Зміївського району Харківської області, вбачається, що за адресою [ADDRESS] (монастир) зареєстрована [PERSON] /а.с. 7/. Однак, Актом депутата Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області Голуб І.Є. встановлено, що [PERSON], починаючи з 2004 року, за вищевказаною адресою не проживає, місце її перебування не відоме /а.с. 8/. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом безспірно встановлено, що Свято-Борисо-Глібський Монастир Харківської єпархії Української православної церкви є власником житлового будинку (келії), розташованого в [ADDRESS], відповідач на спірній житловій площі не проживає понад один рік, а саме з 2004 року, без поважних причин. Відомості стосовно того, що позивач порушував її право на проживання, [PERSON] суду не надала, із зустрічним позовом про відновлення її порушеного права до суду не зверталася. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин, позовні вимоги Свято-Борисо-Глібського Монастиря Харківської єпархії Української православної церкви обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved