Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з відповідачем [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Докучаєвського міського суду Донецької області від 25 липня 2012 року було розподілено спільне з відповідачем майно, та за ним визнано право власності на наступне майно, а саме: пральну машину вартістю 1900,00 грн., диван «Малютка» вартістю 1200,00 грн., телевізор JVC вартістю 1250,00 грн., мякий куток вартістю 2000,00 грн., відеомагнітофон JVC вартістю 250,00 грн., автомобільний причеп вартістю 200,00 грн., кутову шліфувальну машинку вартістю 500,00 грн., всього на загальну суму 7300,00 грн., що є його ідеальною долею. Зазначене рішення суду набрало законної сили 06 серпня 2012 року. Позивач, маючи намір забрати належне йому майно прибув за місцем проживання відповідача та знаходження майна, але відповідач змінила замок на вхідній двері, у звязку з чим потрапити до будинку та забрати належні йому речі він не має можливості. Вважає дії відповідача з безпідставного утримання належного йому майна незаконними, тому просить суд усунути перешкоди в реалізації права власності та витребувати майно з чужого незаконного володіння, судові витрати покласти на відповідача. До початку розгляду справи, позивач, не змінюючи підстав та первісних вимог, які були ним заявлені, надав письмову заяву, у якій уточнив позовні вимоги, та окрім вищезазначеного майна просить суд також витребувати від відповідача майно, придбане ним до укладання шлюбу з нею, а саме: посуд (бутля, миски, виделки, ложки, тарілки, каструлі), холодильник «Донбас», розсувний стіл, кухонний стіл, два килими, палас, тумбу під телевізор, шифоньєр, сервант, пилосос «Ракета», два саморобні стелажі, два верстаки, три баки, два з яких обємом 2000 літрів та 1500 літрів, вогнетривку цеглу у кількості 400 штук, не зазначаючи при цьому вартості майна. У судовому засіданні позивач [PERSON] у повному обсязі підтримав заявлені вимоги, позов просив задовольнити та надав пояснення аналогічні тим, що викладені ним у позовній заяві, при цьому також зазначив, що тільки за наявності та на підставі рішення суду він має намір повернути належне йому майно. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі, проти його задоволення заперечувала, при цьому пояснила, що дійсно за місцем її проживання знаходиться майно, право власності на яке визнано за позивачем рішенням суду, проте ніяких перешкод стосовно його повернення з її боку не чиниться, навпаки вона сама неодноразово пропонувала позивачеві вивезти його речі, в останнє на його адресу нею були надіслані рекомендовані листи, у яких вона пропонувала позивачеві прибути для отримання належних йому речей, але останній її пропозиції ігнорує. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Докучаєвським відділом ЗАГС міста Докучаєвська Донецької області 12 листопада 2005 року був зареєстрований шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], актовий запис № 140. Рішенням Докучаєвського міського суду Донецької області від 05.01.2012 року шлюб між ними розірвано. Про наведене свідчить наявність відповідних відміток у паспорті громадянина України, належного позивачу (а.с. 6 зв.). Рішенням Докучаєвського міського суду Донецької області від 25 липня 2012 року по справі 2/0515/23/2012, за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, яке набрало законної сили 06 серпня 2012 року, за позивачем було визнано право власності на наступне майно, а саме: пральну машину вартістю 1900,00 грн., диван «Малютка» вартістю 1200,00 грн., телевізор JVC вартістю 1250,00 грн., мякий куток вартістю 2000,00 грн., відеомагнітофон JVC вартістю 250,00 грн., автомобільний причеп вартістю 200,00 грн., кутову шліфувальну машинку вартістю 500,00 грн., всього на загальну суму 7300,00 грн., що є його ідеальною долею (а.с. 7). Згідно з частиною 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Звертаючись із позовними вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у здійсненні права власності позивач [PERSON] посилається як на правову підставу для їх задоволення на ст. 387 ЦК України. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Такий спосіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти та користуватися належним майном, тобто коли це майно незаконно вибуло з його володіння. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, та підтверджується наданими у судовому засіданні поясненнями сторін, що майно, право власності на яке рішенням Докучаєвського міського суду Донецької області від 25 липня 2012 року визнано за позивачем знаходиться за місцем проживання відповідача [PERSON] за адресою: Донецька область, місто Докучаєвськ, вулиця Островського, будинок № 87. Частиною 1 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З боку позивача не виконано обов'язок, передбачений ст.ст.10, 60 ЦПК України, та не доведено, що зазначене у позові майно, право власності на яке визнано за позивачем на підставі рішення Докучаєвського міського суду Донецької області від 25 липня 2012 року незаконно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій з боку відповідача, які полягають у тому, що остання чинить перешкоди у реалізації позивачем права власності. З матеріалів справи також вбачається, що 15.02.2013 року відповідачем на адресу позивача був направлений рекомендований лист, який за своїм змістом містить пропозицію позивачеві для прибуття та отримання майна, визначеного рішенням суду від 25 липня 2012 року (а.с. 49,50). Крім того, під час розгляду справи відповідач [PERSON] у судовому засіданні пропонувала позивачеві визначити час та дату для отримання ним, належного майна, вкотре направила на його адресу рекомендований лист з даною пропозицією, який був отриманий позивачем 16.03.2013 року (а.с. 56). Незважаючи на це, позивач не виявив бажання отримати належне йому майно. Наведене, на думку суду свідчить про відсутність з боку відповідача протиправних дій, спрямованих на незаконне заволодіння майном позивача, та спростовують доводи позивача стосовно перешкод в реалізації ним права власності, які чиняться з боку відповідача. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які належні докази, які свідчать про те, що майно, яке також зазначено позивачем у позовній заяві, а саме: посуду (бутля, миски, виделки, ложки, тарілки, каструлі), холодильнику «Донбас», розсувного столу, кухонного столу, двох килимів, паласу, тумби під телевізор, шифоньєру, серванту, пилососу «Ракета», двох саморобних стелажів, двох верстаків, трьох баків, два з яких обємом 2000 літрів та 1500 літрів, вогнетривкої цегли у кількості 400 штук, особисто йому належить та знаходиться за адресою місця проживання відповідача, тобто не доведені обставини, які свідчать, як про наявність цього майна, належність його позивачу, так і того, що воно вибуло з володіння позивача та відповідачка незаконно заволоділа ним. Виходячи з наведених обставин суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: dismissed