Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 29.11.2003 року вона та [PERSON] зареєстрували шлюб. За час знаходження у шлюбі ними була придбана трикімнатна квартира [ADDRESS], договір купівлі-продажу квартири був оформлений на відповідача. Згодом між нею та відповідачем склалися неприязні стосунки і він вирішити подарувати свою частку в спільній сумісній власності подружжя, яка складала ? частку квартири, їх дітям. 4.06.2009 року чоловік подарував належну йому ? частку вказаної квартири їх дітям [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по ? частки кожному, а що вона надала свою згоду, яка була посвідчена нотаріально. 03.08.2010 року шлюб між ними було розірвано, між ними повністю припинені всі відносини, відповідач залишив квартиру, а вона з дітьми проживає в ній. В звязку з тим, що .відповідач подарував тільки свою частку квартири дітям, їй повинно належати ? частка квартири, яку вони придбали з чоловіком спільно, таким чином, їм з синами повинна належати ціла квартира, але до цього часу її доля у спільному сумісному майні подружжя виділена не була. Право власності на ? частину квартири зареєстровано за їх синами, а право власності на іншу ? частину квартири зареєстровано за відповідачем. Позивач просить визнати за нею право власності на ? частину спірної квартири, як придбану нею з відповідачем за сумісні кошти у зареєстрованому шлюбі. В судовому засіданні позивач, посилаючись на обставини, викладені в позові, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду листа з проханням розглядати справу в його відсутність. Вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, придбана за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Обєкти права спільної сумісної власності подружжя визначені статтею 61 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено в судовому засіданні, позивач з 29.11.2003 року перебувала з відповідачем [PERSON] у шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 811, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 03.08.2010 року, яким вказаний шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Під час знаходження у шлюбі позивачкою разом з відповідачем [PERSON] за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 28.02.2007 року була придбана трикімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею приміщень 57,6 кв.м., житловою площею 42,6 кв.м., яка складається з: коридору, площею 5,4 кв.м., вбиральні, площею 0,9 кв.м., ванної кімнати, площею 2,0 кв.м., кухні, площею 5,0 кв.м., житлової кімнати, площею 19,1 кв.м., житлової кімнати, площею 11,0 кв.м., кладової, площею 0,9 кв.м., житлової кімнати, площею 12,5 кв.м., балкону, площею 0,8 кв.м. Вказаний договір купівлі-продажу квартири ід 28.02.2007 року був укладений між [PERSON] та [PERSON], право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за відповідачем [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14240122 від 14.04.2007 року. У вказаній квартирі зареєстровані позивачка, відповідач та їх діти. 04.06.2009 року між відповідачем [PERSON] та позивачкою [PERSON], яка діяла як законний представник від імені та в інтересах малолітніх дітей [PERSON], та [PERSON], був укладений договір дарування, відповідно до якого дарувальник безоплатно передав у власність своїх дітей [PERSON] та [PERSON] належну йому ? частину квартири в рівних частинах кожному №45, що знаходиться у м.Дніпропетровську, вул.Юних Ленінців, буд.№4. Відпоідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25353597 від 18.02.2010 року на підставі вказаного договору дарування за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності за кожним на ? частину квартири [ADDRESS], що також підтверджується технічним паспортом на квартиру. 03.08.2010 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-КИ №142471, а/з № 296, відповідач у вказаній квартирі не проживає, в квартирі проживає позивачка з дітьми. Зважаючи на те, що спірна квартира придбана під час перебування позивачки та відповідача у зареєстрованому шлюбі, вона у відповідності до положень ст.60 Сімейного Кодексу України є спільним майном подружжя Армаш, частки сторін у праві власності на цю квартиру є рівними. В судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги і у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України визнані ним обставини не підлягають доказуванню. З урахуванням того, що відповідач належну йому у спільному майні подружжя частку квартири подарував дітям, відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на іншу ? частину вказаної квартири. На підставі викладеного,

Outcome: approved