Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування відповідачем , в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, в обґрунтування своїх вимог вказуючи на те, що 10.10.2009 року об 11 год. в смт. Іванків Київської області [PERSON], керуючи автомобілем Фольксваген, д.н.з. [NUMBER], переїжджаючи перехрестя і здійснюючи маневр повороту праворуч, допустив виїзд на зустрічну смугу, та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], і її власнику - [PERSON] було завдано матеріальну шкоду у розмірі 8026,98 грн. (вартість відновлювального ремонту). Відповідач, цивільна відповідальність якого на момент ДТП не була застрахована, добровільно завдану шкоду не відшкодував, у зв'язку з чим позивачем, у рахунок такого відшкодування, було виплачено потерпілій особі , а саме [PERSON] 7289,15 грн. Враховуючи вищевикладене, те, що відповідач в добровільному порядку компенсувати завдані збитки не бажає, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь у рахунок повернення виплаченого відшкодування 7289,15 грн., на відшкодування понесених судових витрат - 214, 60 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. Представник позивача Нікітіна А.М. в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі, при цьому позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 45). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, при цьому позовні вимоги повністю не визнав, наполягає на застосуванні строку позовної давності (а.с. 43). Суд вважає можливим розглянути дану справу у відсутності сторін по справі, на підставі наявних у ній письмових матеріалів, при цьому відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виник спір. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що відповідач 10.10.2009 року об 11 год. в смт. Іванків по вул. І Проскури, керуючи автомобілем Фольксваген д.н. [NUMBER], переїжджав перехрестя і, виконуючи маневр повороту праворуч, допустив виїзд на зустрічну смугу руху та зіткнувся з автомобілем СНАНА д.н.з. [NUMBER]. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.10.5 ПДР. Вказане підтверджено копією постанови Іванківського районного суду Київської області від 04.11.2009 року, відповідно до якої відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.5). 02.12.2009 року [PERSON], що є власником пошкодженого автомобіля СНАНА та застрахував свою цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно полісу № ВС/3119771 (а.с. 3), з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану [PERSON], звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою, що підтверджується копією вказаної заяви (а.с. 2), звітом про оцінку автомобіля № 674 від 23.11.2009 року (а.с.7-12), згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля "СНАНА Веnnі", з урахуванням зносу становить 8026,98 грн. Судом встановлено, що 21.12.2009 року позивачем видано наказ за № 327 "Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON]" , згідно якого фінансовому управлінню наказано сплатити на рахунок [PERSON], без врахування ПДВ, 7289,15 грн., за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди ( а.с.19). 21.12.2009 року позивачем було виплачено [PERSON] у рахунок страхового відшкодування завданої відповідачем шкоди 7289,15 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4857 від 21.12.2009 року (а.с.20). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України, нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Відповідно до ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. На час скоєння ДТП відповідач [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів і цей факт сторонами не оспорюється. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Оцінюючі усі докази, які були досліджені судом у ході розгляду даної цивільної справи в їх сукупності та враховуючи, що позивачем була відшкодована шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача в даній частині обґрунтовані та підлягають задоволенню, при цьому на користь позивача слід стягнути з відповідача у рахунок повернення виплаченого відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою 7289,15 грн. Також є обгрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 750 грн., з огляду на наступне: так, відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать і витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Із матеріалів справи вбачається, що 21.11.2012 року між Моторним (транспортним) страховим бюро України (замовник) та [PERSON] (виконавець) була укладена Додаткова угода № 5 до Контракту про надання правової допомоги № 77 від 04.10.2012 року (а.с.27), яка зокрема передбачає, що вартість послуг виконавця за ведення від імені замовника справи за позовом до [PERSON], становить 1500 грн. (п.1). Відповідно до платіжного доручення № 4579 від 23.11.2012 року (а.с.26) вказана сума була перерахована на користь [PERSON], як 50% (передплата) за надання правової допомоги. Документу про сплату всієї суми - решти 50% суми, суду не надано. Відтак, заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу є обґрунтованими і підлягають задоволенню саме на суму здійсненого платежу. Вирішуючи питання про повернення судових витрат та враховуючи результат розгляду справи, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у рахунок повернення судового збору - 214,60 грн. (а.с.22). Заперечення відповідача проти позову, надані суду 15.01.2013 року (а.с. 33-34), згідно яких останній просить у позові відмовити, оскільки позивачем пропущено строки позовної давності , встановлені ст. 257 ЦК України для заявлених вимог, а саме три роки, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до норм ЦК України, за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Як було встановлено у судовому засіданні позивач виконав свої зобов'язання перед страхувальником 21.12.2009 року, тобто, строк давності, передбачений ст. 257 ЦК України спливав 20.12.2012 року, а позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права, шляхом направлення до суду по пошті позовної заяви 17.12.2012 року, про що свідчить поштовий штемпель на конверті відправлення (а.с. 30) та копія фіскального чеку про направлення рекомендованого листа до Іванківського районного суду (а.с. 46). Відтак, незважаючи на те, що позовна заява зареєстрована судом 08.01.2013 року, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передано іншими відповідними засобами зв'язку ( ч .6 ст. 70 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved