Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту визнання батьківства, надання додаткового строку для прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, яка залишилася після смерті їх батька ДЗИЦЮКА М.Д., померлого 28 травня 2010 року, у вигляді житлового будинку № 7 (в минулому № 11) по вул.Будьонного смт.Ямпіль Білогірського району Хмельницької області. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що його мати [PERSON] та батько [PERSON] з 1955 року проживали у цивільному шлюбі, від якого 27 червня 1956 року народився він, позивач, а оскільки на час його народження батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі, то в актовому записі про його народження в графі «батько» запис відсутній. В позовній заяві вказує, що в 1958 році батьки зареєстрували шлюб, вели спільне господарство, побудували будинок, виховували його та сестру [PERSON]. Батько називав його сином, а він його батьком. Після смерті батька відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок № 7 (в минулому № 11) по вул.Будьонного смт.Ямпіль Білогірського району Хмельницької області, однак він не може реалізувати своє спадкове право на прийняття спадщини без встановлення факту визнання батьківства, продовження строку для прийняття спадщини та визнання свідоцтва про право на спадщину за законом, яке отримала його сестра [PERSON], відповідач по справі, недійсним. Просить суд визнати той факт, що [PERSON] є його батьком, зобовязати відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести відповідні зміни до його актового запису про народження, визначити додатковий строк для прийняття спадщини та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] частково змінила позовні вимоги свого довірителя, підтримала їх та пояснила, що позивач [PERSON] не може реалізувати свої спадкові права на спадщину після смерті батька ДЗИЦЮКА М.Д., оскільки законодавчо не встановлені родинні відносини між ними, а спадщину прийняла та нотаріально оформила відповідач по справі [PERSON], а тому просила суд задовольнити позовні вимоги [PERSON], визнати ДЗИЦЮКА М.Д. його батьком, зобовязати відділ РАЦС внести зміни до актового запису про народження її довірителя, визначити додатковий строк, достатній для прийняття спадщини та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок № 7 ( в минулому № 11) по вул.Будьонного смт.Ямпіль Білогірського району Хмельницької області. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що позивач [PERSON] та вона є братом та сестрою по материнській лінії, а [PERSON] є лише її батьком і не є батьком позивача, а його батьком є [PERSON], хоча підтвердила той факт, що позивач звертався до її батька із словами «папа», «тато». Вважає себе єдиною спадкоємицею, хто може претендувати на майно батька, оскільки батько до дня своєї смерті проживав біля неї, вона його доглядала, після смерті похоронила його, відбула усі поминальні обіди за власний рахунок, а позивач лише був присутній на похороні. Просила відмовити в задоволенні позову повністю. Представник третьої особи начальник відділу державної реєстрації актів цивільного стану Білогірського районного управління юстиції [PERSON] пояснила, що актовий запис про народження [PERSON] не містить відомостей про батьківство, оскільки на момент його народження його мати не перебувала в зареєстрованому шлюбі. Представник третьої особи Білогірська державна нотаріальна контора про дату, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно, в судове засідання не з'явилася, надала в судове засідання належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи після смерті ДЗИЦЮКА М.Д. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON], сестра померлого ДЗИЦЮКА М.Д., пояснила, що вона є рідною сестрою померлого ДЗИЦЮКА М.Д., а Толік (позивач по справі [PERSON]М.) є його рідним сином. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що знає сімю КУНИЦЬКИХ, є їхнім односельцем, памятає як померлий [PERSON] приїхав на роботу в смт.Ямпіль ще в 1955 році і разом працював на одній роботі з [PERSON], підтримував з нею дружні відносини, знає, що пізніше вони зійшлися як подружжя. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON], дружина позивача, пояснила, що з 1979 року по 1994 року перебувала в шлюбі та проживала із позивачем в його сімї як невістка. Показала, що мати позивача [PERSON] їй розповідала, що вони з свекром ДЗИЦЮКОМ М.Д. зійшлися ще в 1955 році після того як він після армії приїхав на роботу в смт.Ямпіль і жили подружнім життям в громадянському шлюбі. За час її проживання в сімї чоловіка вона завжди чула як свекор [PERSON] звертався до її чоловіка із словами «син», а він до нього «тато». Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що вона приїздила в гості до своєї сестри в смт.Ямпіль, яка проживала по сусідству із сімєю КУНИЦЬКИХ, була знайома зі всіма її членами та ріднею. Показала, що була присутня при тому як померлий [PERSON] приходив до сестри із маленьким хлопчиком, якого завжди називав сином, піклувався про нього, звертався до нього із ласкою, щиро про нього відзивався як про свого рідного сина. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] до дня своєї смерті перебував у відповідача [PERSON], вона його доглядала, похоронила. Вказала, що за життя, коли [PERSON] проживав у доньки, він їй говорив, що Толік не його син, він його бив та виганяв з хати, а тому він змушений жити у сестри. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 53 Кодексу про шлюб та сімю України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановлені батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. За змістом ч. 2 п. 1 цієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України суд встановлює факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 01 жовтня 1968 року. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився 27 червня 1956 року в смт.Ямпіль Білогірського району Хмельницької області і відповідно до актового запису про його народження № 21 та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану його матірю є [PERSON], а в графі «батько» запис про батьківство відсутній. З актового запису про шлюб № 3, вчиненим виконавчим комітетом Ямпільської селищної ради депутатів трудящих, вбачається, що [PERSON] вступила в шлюб з ДЗИЦЮКОМ М.Д. в січні 1958 року, тобто після народження позивача [PERSON] Факт смерті ДЗИЦЮКА М.Д. підтверджується актовим записом про смерть № 34, вчиненим Ямпільською селищною радою Білогірського району Хмельницької області від 29 травня 2010 року, з якого встановлено, що [PERSON] помер 28 травня 2010 року в смт.Ямпіль Білогірського району Хмельницької області. Згідно довідки Ямпільської селищної ради Білогірського району від 29 травня 2012 року № 930 вбачається, що згідно записів погосподарської книги № 4 (1958 1960 р.р.) в господарстві № 366 проживали голова сімї [PERSON], [INFO], її донька [PERSON], [INFO], внук [PERSON], [INFO], зять [PERSON], [INFO], внучка [PERSON], [INFO] та брат зятя [PERSON], [INFO] Згідно копії цієї ж погосподарської книги за 1958 1960 роки, яка належним чином завірена секретарем Ямпільської селищної ради, встановлено, що померлий [PERSON] був членом сімї господарського двору [PERSON] і згідно записів рядка № 12 прибув на роботу в смт.Ямпіль 03 червня 1955 року, тобто ще за рік до народження позивача [PERSON] Судом встановлено, що у військовому квитку серії НК № 3433377 та обліково-послужній карточці до нього, що належать позивачу, а оригінали оглянуті та досліджені в судовому засіданні, батьком позивача [PERSON] записаний [PERSON], [INFO]. Із фотознімків та запису на одному із них датованого 31 липням 1955 року, оригінали яких оглянуті та дослідженні в судовому засіданні, судом встановлено, що померлий [PERSON] та [PERSON] підтримували дружні відносини ще задовго до народження позивача [PERSON], а з фотознімку чоловіка з дітьми встановлено, що це є померлий [PERSON] з позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] в ранньому їх дитинстві, про що в судовому засіданні підтвердила та не заперечувала відповідач по справі. Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що батьком позивача є громадянин [PERSON], так як ці твердження відповідача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються показаннями свідків, записами оглянутої та дослідженої в судовому засіданні Домової книги, даними якої встановлено, що громадянин [PERSON] був прописаний в господарстві матері позивача [PERSON] з 29 грудня 1954 року та виписаний з господарства 09 травня 1955 року, тобто за більш як 13 місяців до народження позивача [PERSON], довідкою Ямпільської селищної ради Білогірського району від 07 травня 2012 року № 154, оригінал якої знаходиться в матеріалах цивільної справи № 2201/505/2012, із змісту якої витікає, що з погосподарських книг за 1950 1955 роки господарства [PERSON] відомості про громадянина [PERSON] відсутні. За таких обставин суд знаходить, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт батьківства в тому, що померлий [PERSON] являється батьком [PERSON] і встановлення цього факту має для позивача правове значення, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що померлий [PERSON] на день своєї смерті фактично проживав із відповідачем [PERSON], що підтверджується довідкою Ямпільської селищної ради Білогірського району від 10 червня 2010 року № 1473, показаннями свідка [PERSON] Як встановлено у судовому засіданні зазначений шестимісячний термін подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини позивачем [PERSON] пропущено з поважних, оскільки його права та обовязки як спадкоємця виникають з моменту встановлення щодо нього факту батьківства ДЗИЦЮКА М.Д. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] задовго до смерті ДЗИЦЮКА М.Д. захворів на цукровий діабет, хворів ним і на час відкриття спадщини, є інсулінозалежним, потребував та потребує постійного стаціонарного лікування, 30 травня 2012 року позивачу ампутовано нижню кінцівку ноги, що унеможливлювало його вчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Згідно з частинами першою та третьою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач строк для подання заяви про прийняття спадщини пропустив із поважної причини, а відповідач [PERSON], яка прийняла спадщину, не визнає позов в цій частині, що розцінюється судом як відсутність її згоди на подання [PERSON] до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а тому позивачу необхідно визначити додатковий строк, необхідний для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ДЗИЦЮКА М.Д. Що стосується решти позовних вимог [PERSON] в частині скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на імя відповідача [PERSON], то суд вважає, що в даній частині позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно оглянутих та досліджених в судовому засіданні належним чином завірених матеріалів спадкової та інвентаризаційної справи, спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті ДЗИЦЮКА М.Д. та власником будинку № 11 по вул.Будьонного смт.Ямпіль Білогірського району Хмельницької області є його донька [PERSON] Відповідно до роз'яснень наданих в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визнаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину в наданий судом додатковий строк, має право звернутися до суду з вимогами про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, якщо спадкоємці, які прийняли спадщину, не дадуть згоду на внесення нотаріусом за місцем відкриття спадщини цих змін. На підставі рішення суду нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Тобто, вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину не відповідають встановленим способам захисту прав, обумовлених ст. 4 ЦПК України. Крім того, позивач ще не прийняв спадщину, а тому він позбавлений права звертатися до суду за захистом тих прав, які йому ще не належать (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Отже, раніше видане свідоцтво про право на спадщину за законом на імя [PERSON] у зв'язку з встановленням факту визнання батьківства та визначенням для позивача [PERSON] додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини визнавати недійсним передчасно, а тому в задоволенні вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом необхідно відмовити. Відповідно до положень ст. 154 ЦПК України підлягають скасуванню заходи, вжиті ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 11 травня 2012 року, якою накладено арешт на житловий будинок № 11 по вул.Будьонного смт.Ямпіль Білогірського району Хмельницької області. На підставі викладеного,

Outcome: partial