Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-15 00:00:00

26 червня 2012 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на праві власності їй належить будинок [ADDRESS]. За даною адресою зареєстрована [PERSON], яка там була прописана тимчасово у 1989 році. Відповідач у вказаному будинку не проживає з березня 1990 року. Вона забрала свої речі і переїхала до іншого місця проживання. За вказаною адресою вона буває тимчасово, на невеликі проміжки часи. У добровільному порядку відповідач не бажає знятись з реєстрації, тому позивач звертається до суду. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а згідно зі ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] Київської області (а.с.5,6). Відповідно до Акту № 1032 обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 26 червня 2012 року, виданої Комітетом самоорганізації населення міськрайону Завокзалля Фастівської міської ради Київської області, [PERSON], [INFO] зареєстрована в [ADDRESS] з 30 квітня 1989 року, але зі слів свідків з березня 1990 року не проживає та речей не має. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 158 Житлового кодексу України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. За вимог ст. 169 Житлового кодексу України у разі припинення договору найму житлового приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобовязанні звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, відповідача слід визнати такою, що втратила право користування будинку [ADDRESS], оскільки як доведено в суді відповідачка понад шість місяців у спірній квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, не несе інших витрат по утриманню житла. За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень ї прав, в даному випадку у спосіб визначений чинним законодавством шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а враховуючи той факт, що в судовому засіданні доведено, що відповідачка не проживає в спірній квартирі. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом підлягає задоволенню. Оскільки суд задовольняє позов, з відповідача на позивача підлягає стягнення сплаченого останнім судового збору в розмірі 107 грн. 30 коп. Таким чином, відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, статей 9, 150, 155, 158, 169 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved