Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Страхова компанія АХА Страхування, в якому просить суд про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 6257 гривень 47 копійок, а також моральної шкоди у розмірі 15000 гривень, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову позивач зазначала, що 21.02.2011 року, приблизно о 07 год. 15 хв., біля перехрестя пр.-т Маршала Жукова та Стадіонного проїзду, [PERSON], рухаючись на належному йому на праві власності автомобілі ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER] порушив п.п.1.5, 18.1 Правил дорожнього руху України проявив неуважність перед нерегульованим пішохідним переходом, не зменшив швидкість руху й допустив наїзд на пішохода [PERSON], внаслідок ДТП вона отримала чисельні тілесні ушкодження, зокрема, перелом дна вертлюжної западини, вивих стегна, перелом лівої плечової кістки, зазначені тілесні ушкодження віднесені до середньої ступені важкості. За вказаним фактом ДТП у відношенні [PERSON] було порушено кримінальну справу за ст.. 286 ч.1 КК України, вироком Фрунзенського районного суду м.Харків [PERSON] було визнано винним у скоєнні вищезазначеного злочину, призначено покарання та стягнуто 6000 гривень у якості відшкодування матеріальної шкоди і 4000 гривень компенсацію моральної шкоди. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15.12.2011 року [PERSON] звільнено від покарання у звязку з Законом України Про амністію, що не є реабілітуючою обставиною. Внаслідок отриманих тілесних пошкоджень, позивач змушена перенести оперативне втручання, лікуватись в стаціонарі, і на теперішній час стан її здоровя не відновився. У звязку зі скоєним злочином, позивач понесла наступні витрати: витрати на лікування у розмірі 2347 грн. 47 коп., витрати на транспорт склали 1210 гривень (витрати на послуги таксі 100 гривень), купівля бензину для машини знайомого (доставка донорів на машині в обидва кінці 150 гривень, поїздки до МСЕК 4 рази по 100 гривень = 400 гривень, відвідування хворої у лікарні два рази на день протягом 70 днів (2 грн. жетон х 8 х 70 = 560 грн.), також позивач була змушена понести додаткові витрати на посилене спеціальне харчування у розмірі 2700 гривень (виходячи з розрахунку 45 гривень на день). Окрім того, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, позивач зазнала страждань, відчувала тривалий час гостру біль та запаморочення, змушена тривалий час проходити лікування, у звязку з чим до теперішнього часу не повернулася до активного життя, потребує додаткового догляду, не може сама себе забезпечувати. У ході судового розгляду позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, пояснили суду про обставини викладені вище, також позивач зазначила, що 28.03.2012 року у відповідності до рішення Міжрайонної травматологічної медико-соціальної експертної комісії їй була присвоєна третя група інвалідності безстроково унаслідок ураження рухового апарату. У ході судового розгляду відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнали частково, пояснили суду, що відповідач надавав позивачу матеріальну допомогу, сплачував витрати на лікування, [PERSON] є пенсіонером, отримує пенсію у розмірі 1400 гривень, проживає разом з дружиною [PERSON], [INFO]. Окрім того, у відповідності до полісу №ВЕ №3448955 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди має відшкодувати страхова компанія АХА Страхування. Також відповідач та його представники зазначили, що матеріальну шкоду вони визнають у розмірі документального підтвердження, а моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. Представник третьої особи - Страхової компанії АХА Страхуванняу судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази в сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено у ході судового розгляду, 21.02.2011 року, приблизно о 07 год. 15 хв., біля перехрестя пр.-т Маршала Жукова та Стадіонного проїзду, [PERSON], рухаючись на належному йому на праві власності автомобілі ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER] порушив п.п.1.5, 18.1 Правил дорожнього руху України проявив неуважність перед нерегульованим пішохідним переходом, не зменшив швидкість руху й допустив наїзд на пішохода [PERSON], внаслідок ДТП вона отримала чисельні тілесні ушкодження, зокрема, перелом дна вертлюжної западини, вивих стегна, перелом лівої плечової кістки, зазначені тілесні ушкодження віднесені до середньої ступені важкості. Вироком Фрунзенського районного суду м.Харків від 19.07.2011 року, [PERSON] було визнано винним у скоєнні зазначеного злочину, передбаченого ст.. 286 ч.1 КК України. Ухвалою колегії судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Харківської області від 15.12.2011 року, кримінальна справа у відношенні [PERSON] за ст.. 286 ч.1 КК України закрита на підставі п.г ст..1, ст.. 6 Закону України Про амністію у 2011 роцівід 08.07.2011 року. [PERSON] розяснено, що закриття провадження у справі у звязку з актом амністії не є реабілітуючи ми обставинами і не звільняє його від цивільно-правових обовязків, повязаних з відшкодуванням потерпілій матеріальної і моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. У абз. 1 п. 4 Ухвали Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування збиткуз подальшими змінами і доповненнями від 8 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 г. № 11(далі по тексту ППВС України № 6) вказано, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати яку-небудь діяльність, здійснення якої створює підвищену вірогідність спричинення шкоди через неможливість контролю за нею людиною. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, повинна наступати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих особливостей. У абз. 2 і 3 п. 4 ППВС України № 6 вказане, що під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки через право власності, повного господарського ведення, оперативного управління або по інших підставах (договори оренда, довіреність і т.п.). Не вважається власником джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за збиток перед потерпілим особу, яка управляла джерелом підвищеної небезпеки через трудові відносини з власником цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.п.). Розмір матеріальної шкоди, встановлений позивачем, складається з витрат позивача на придбання ліків під час її лікування після отриманих тілесних ушкоджень у розмірі 2347 грн. 47 коп., витрати на транспорт 1210 гривень, додаткові витрати на спеціальне харчування у розмірі 2700 гривень. Як вбачається з наданих позивачем копій чеків, на придбання ліків позивачем було витрачено 823 гривні 57 копійок. У ході судового розгляду встановлено, та не оскаржується сторонами у справі, що витрати позивача на транспорт склали 550 гривень, що підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Таким чином, при встановленні розміру завданої позивачу матеріальної шкоди 1373 гривні 57 копійок суд враховує витрати позивача на придбання ліків та медичне обстеження під час її лікування після отриманих тілесних ушкоджень, витрати на транспорт, у задоволенні іншої частини позовних вимог в частині відшкодування заподіяної шкоди суд вважає за доцільне відмовити, оскільки вони не знайшли підтвердження у ході судового розгляду. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на спеціальне харчування у розмірі 2700 гривень, то вони не підлягають задоволенню, оскільки з матеріалів справи не вбачається, яке посилене або спеціальне лікування було рекомендовано позивачу під час лікування. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода складається з душевних страждань, які фізична особа зазнала, у звязку з пошкодженням її майна. Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У абз. 1 і 2 п. 3 Ухвали Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнового) шкоди(далі по тексту ППВС України № 4) вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру унаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв'язку з погіршенням здоров'я, в порушенні права власності (зокрема інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, в порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного суспільного життя, порушенні відносин з навколишніми людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача, вона була вимушена звільнитися з роботи через хворобу у звязку з отриманими тілесними ушкодженнями та необхідністю постійного лікування, що підтверджується довідкою, наданою Харківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №169 від 10.01.2012 року. Як вбачається з довідки МСЕК №614803 від 28.03.2012 року [PERSON] 28.03.2012 року, у відповідності до рішення Міжрайонної травматологічної медико-соціальної експертної комісії, була присвоєна третя група інвалідності безстроково унаслідок ураження рухового апарату Таким чином суд вважає, що з вини відповідача позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнала у звязку з ушкодженням здоровя, душевних стражданнях, повязаних з пошкодженням рухового апарату, змінився нормальний життєвий уклад позивача, яка у звязку з необхідністю лікування була вимушена звільнитися з роботи та на даний час не працює, оскільки робота, на якій вона працювала до отримання травми, повязана із спілкуванням з людьми та з підвищеною психоемоційною напругою, крім того за станом здоровя позивач потребує постійного лікування, окрім того вона стала інвалідом третьої групи. При визначенні судом розміру відшкодування завданої позивачу [PERSON] моральної шкоди суд виходить з вимог розумності та справедливості та враховує обставини, викладені вище. Суд оцінює моральну шкоду, причинену [PERSON] у розмірі 6000 гривен. З урахуванням вищезазначеного, суд не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, які є у матеріалах. Судовий збір у справі визначається судом виходячи із Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року, а саме, з відповідача підлягає стягненню в доход держави 1 % ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд стягує з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial