Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-21 00:00:00

Позивач 08.01.2013 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що сімейне життя з відповідачкою не склалося у звязку з несумісністю їх характерів та різних поглядів на сімейне життя, почуття любові та поваги між ними втрачено. Сумісного господарства з листопада 2012 року не ведуть, шлюбні відносини не підтримують і проживають окремо. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач після наданого строку на примирення позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив суд їх задовольнити, посилаючись на те, що збереження шлюбу та примирення з відповідачкою неможливе. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснюючи, що примирення та збереження шлюбу можливе, оскільки нею почуття любові до позивача не втрачено і розлад між ними має тимчасовий характер, а наданий судом строк на примирення є недостатнім для налагодження стосунків. Крім того, посилалась на те, що між сторонами не вирішені питання матеріального характеру. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11.08.1990 року, від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з позивачкою. З листопада 2012 року сторони не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства та проживають окремо. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад між подружжям має не тимчасовий характер, а подальше їх спільне проживання у шлюбі та його збереження стало дійсно неможливим, сімейні відносини зруйновані остаточно, оскільки взаємопорозуміння та почуття любові між сторонами втрачено. У відповідності до ст.111 СК України судом були застосовані заходи щодо примирення сторін, і було надано час для примирення строком на 2 місяці. Однак в наданий судом строк сторони не дійшли взаємопорозуміння, це не вплинуло на збереження та покращення сімейних стосунків. Між сторонами майнового спору на даний час немає. Щодо заперечень відповідачки проти позову, то слід зазначити, що вказані нею обставини не мають істотного значення та жодним чином не впливають на вирішення справи, т. я. фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад між подружжям має не тимчасовий характер, що суперечить інтересам позивача. Крім того, відповідачкою не надано суду жодних доказів, які б свідчили про примирення сторін та намір кожного з подружжя зберегти шлюб, що також спростовується обставинами, що позивачем предявлено позов 08.01.2013 року і відповідачка мала можливість використати цей час для взаємопорозуміння та покращення сімейних стосунків, а позивач мав достатньо часу для вирішення питання про доцільність поданої ним позовної заяви про розірвання шлюбу та в разі досягнення примирення з відповідачкою в судовому засіданні відмовитися від позовних вимог або залишити їх без розгляду. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, т. я. відносини, що склались між подружжям, носять стійкий характер, шлюб між сторонами розпався і його збереження неможливо. При таких обставинах збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб носить формальний характер і підлягає розірванню.

Outcome: approved