overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-11 00:00:00

У грудні 2012 року [PERSON] звернувся до районного суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що з 2003 року він зі своєю дружиною не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Від сумісного проживання мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Оскільки подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам, просив суд розірвати шлюб, зареєстрований 26 лютого 2000 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис №26. У судове засідання позивач не зявилася. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. У судове засідання відповідачка не зявилася. Про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Направила до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає. Судом встановлено, що 26 лютого 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис №26. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Сторони по справі не проживають разом з 2003 року, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин вони не підтримують, за цей час фактично створили нові сімї. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. При розгляді справ суд має встановлювати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, можливість збереження шлюбу в подальшому. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Оскільки судом встановлено, що сторони з 2003 року не проживають разом, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, примирення між ними не можливе, тому шлюб між ним ними може бути розірваним.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-11 00:00:00

Зважаючи на складність у викладені повного рішення суду, повязаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частину.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-11 00:00:00

ПАТ [PERSON] до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 11202,26 грн. та понесені судові витрати. Заявлені вимоги мотивує тим, що 09.01.2008 року між ТОВ КБ Дельта, правонаступником якого є позивач та боржником [PERSON] було укладено кредитний договір про надання кредиту шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії у сумі 3000 грн. Порядок проведення розрахунків визначений п.2 договору. У звязку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань, станом на 10.09.2012 р. утворилась заборгованість в сумі 11202,26 грн. Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, сторони до суду не зявились. Представник позивача направив до суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги ним підтримані повністю. Відповідач правом надання заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження не скористалась, тому справу розглянуто у заочному порядку в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих позивачем. Дослідивши представлені у справі письмові докази, судом встановлено, що 09.01.2008 р. між ТОВ КБ Дельта, правонаступником якого є позивач у справі ПАТ Дельта Банк та відповідачем [PERSON] укладено договір № 009-16011-0900108 про надання кредиту шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії, ліміт якої розраховується банком самостійно. Порядок проведення розрахунків визначений п.2 договору. Згідно з умовами договору банком була відкрита кредитна лінія у сумі 3000 грн., а відповідач зобовязалась проводити розрахунки у строки та порядку, встановленому п.2 договору. У звязку із невиконанням [PERSON] взятих на себе зобовязань станом на 10.09.2012 р. утворилась заборгованість у розмірі 11427,26 грн., яка складається з тіла кредиту 3485,21 грн., відсотків 2989,01 грн., комісії 4728,04 грн. та пені 225,00 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с.13). Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватись належними чином, належними сторонами, відповідно до умов договору та норм цивільного законодавства України. Згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, беручи до уваги що спір між сторонами виник за договірних обставин, суть яких ніким в судовому засіданні не спростовувалась, сам договір не суперечить діючому законодавству, враховуючи положення ст. 1049 ЦК України, яким визначено обовязок позичальника повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, встановленому договором, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача, а тому вважає за необхідне стягнути на користь ПАТ [PERSON] за договором у розмірі 11202,26 грн., як того просить позивач. Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-11 00:00:00

В жовтні 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позивачка вказує на те, що вона 5 червня 1996 року придбала у відповідачів квартиру [ADDRESS], уклавши договір купівлі- продажу, який був зареєстрований на Південній товарній біржі та Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації. При укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її суттєвих умов, але нотаріально договір не був завірений. Посилаючись на викладене, позивачка просила про визнання договору купівлі- продажу вказаної квартири дійсним. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідачі та представник третьої особи в судове засідання не зявилися, належним чином були повідомлені про час і дату слухання справи. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. 5 червня 1996 року був укладений письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким [PERSON], яка діяла від свого імені та імені [PERSON], [PERSON], продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Сторони повністю виконали всі суттєві умови договору, за яким відповідачі передали зазначену квартиру у власність позивачки, а остання прийняла нерухоме майно і сплатила за нього певну грошову суму. Даний договір було зареєстровано Південною товарною біржею в журналі реєстрації біржових угод з нерухомим майном 5 червня 1996 року за № 4430. Придбану за договором квартиру [ADDRESS] позивачка зареєструвала на праві власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, а також зареєструвала своє місце проживання в ній. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, та п.4 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (з внесеними змінами), якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивачки про визнання спірного договору дійсним є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-11 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача [PERSON], [INFO] аліменти в її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не заявилася, але надала суду письмову заяву, в якій просить суд проводити слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, але відповідно протоколу судового засідання від 20 листопада 20102 року Новгородківського районного суду Кіровоградської області про допит в якості відповідача [PERSON] відповідач позов визнає, не заперечує, щодо його задоволення, згідний, щоб справа слухалася у Бродівському районному суді Львівської області у його відсутності. Суд, взявши до уваги заяву позивачки, визнання позову відповідачем, зясувавши обставини у справі, перевіривши їх доказами, вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. З пояснень позивачки вбачається, що допомогу відповідач дружині на утримання дитини добровільно не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-11 00:00:00

Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись що на протязі часу подружнього життя не змогли утворити міцної сімї. Позивач зазначає, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, що був укладений 27.09.2007р. в Бібрській міській раді Перемишлянського району Львівської області. Від спільного подружнього життя у них є неповнолітня дитина [PERSON] - [INFO]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. З листопада 2010р. сторони не живуть подружнім життям, не ведуть спільне господарство. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, яка знаходяться на повному утриманні позивачки, а тому просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття. Відповідач в судове засідання не зявився хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Відповідач також був повідомлений через судове доручення, але і там не зявився для дачі пояснень. Про причину своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв з приводу визнання чи заперечення позову на адресу суду не представив, а тому суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів Проаналізувавши обставини та матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення мотивуючи це наступним. Сторони 27.09.2007р. в Бібрській міській раді Перемишлянського району Львівської області уклали шлюб між собою, актовий запис за № 26. Від даного шлюбу у них є неповнолітня дитина [PERSON] - [INFO] На протязі спільного подружнього життя між сторонами часто виникали непорозуміння через несумісності поглядів на життєві ситуації. Відповідач неналежно ставилася до позивача, як до дружини, наносить образи. Це привело до того, що сімя фактично розпалася. Відновлювати спільне проживання позивач не бажає, оскільки це суперечить її інтересам і інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. При ухиленні батьків від цього обовязку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище як дітей так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення, а тому вважає що аліменти необхідно визначити у твердій грошовій сумі, яка відповідно до закону підлягатиме індексації. Вислухавши доводи позивача та відповідача,проаналізувавши обставини та матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Від так, не вбачає за доцільне надання сторонам строку на примирення. Спору про поділ спільно нажитого майна немає, діти залишаються проживати з позивачкою. А тому, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-11 00:00:00

В жовтні 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позивачка вказує, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 7 серпня 2004 року. Сімейне життя між ними не склалося, шлюбні відносини припинені, шлюб розірвано рішенням суду від 24 липня 2012 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з нею. Відповідач в утриманні та вихованні дітей добровільно участі не приймає. Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши, що згоден сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 300 грн. щомісячно. Пояснив суду, що він має неповнолітню доньку від першого шлюбу, на утримання якої сплачує аліменти. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 7 серпня 2004 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2012 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою. Відповідач в утриманні та вихованні дітей добровільно участі не приймає. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обовязку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоровя та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-11 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частину. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-11 00:00:00

У жовтні 2012 р. ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 19823,29 грн. і понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 214,60 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності, підтримання позову в повному обсязі і згоду на заочний розгляд справи. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 02 жовтня 2007 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» і [PERSON] укладений кредитний договір № 130/ФК-07. За умовами банк позичив кошти [PERSON] у сумі 15 000 грн. 00 коп. на споживчі цілі (п.п. 1.1, 1.4) строком до 01 жовтня 2009 р. з процентною ставкою за користування кредитом 19,5 % річних (п.п. 1.3, 1.5). Позичальник зобовязався повертати кредит та сплачувати платежі відповідно до договору щомісячно до 20 числа поточного місяця шляхом сплати суми мінімального платежу в розмірі 625,00 грн. (п.п.2.4). Розділом 6 кредитного договору передбачено право Банку вимагати від відповідача дострокового повернення в повному обсязі кредиту, сплати процентів за його користування та плати за введення кредитної справи, а також сплату можливих штрафних санкцій (п. 6.2). Відповідно до договору про передачу активів, укладеного 30 червня 2010 р. між ТОВ «Укрпромбанк» і АТ «Дульта Банк», останньому передано право вимоги від боржників виконання обовязків за кредитними та забезпечувальним договорами (а.с. 19-20). Як передбачено ч. 2 ст. 1050 ЦК, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Статтею 611 ч. 1 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до довідки банку про заборгованість відповідача, станом на 08 серпня 2012 р. загальна заборгованість по кредитному договору [PERSON] перед банком становить 19 823 грн. 29 коп. В дану суму входить: заборгованість по кредиту - 13 125 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 6 698,29 грн. (а.с. 17). Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, правомірність і правильність нарахування банком предявлених грошових вимог, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 530, 551, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд присуджує позивачеві судові витрати в сумі 214,60 грн. - оплата судового збору, а також в сумі 168, 96 грн. - оплата за публікацію оголошення про виклик відповідача в газеті «Рідне Прибужжя» (а.с. 37), відповідно до п. 6 ч. З ст. 79 ЦПК України, шляхом стягнення їх з відповідача На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-11 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Заступник прокурора Київського району м. Одеси звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визнати недійсними та скасувати державні акти про право власності [PERSON] на земельну ділянку №63 площею 1,501 га і на земельну ділянку №63 площею 0,43 га за адресою м. Одеса, масив №8 за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування виробничо-складських, офісних і торгівельних будівель для організації виробничого процесу; привести земельні ділянки у придатний для використання стан, повернути земельні ділянки територіальній громаді, скасувати державну реєстрацію державних актів шляхом виключення з Книги записів реєстрації держаків на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. У судовому засіданні представник прокуратури Київського району м. Одеси вимоги підтримав. Представник Одеської міськради та представник Управління Держкомзему у м.Одесі до суду не з»явились, про час та місце слухання справи сповіщені належним чином. Представник [PERSON] позов не визнала. Суд вислухав представника прокуратури, представника відповідача, вивчив матеріали даної справи та матеріали справи за №2-а-343\\08 за позовом [PERSON] до Одеської міськради, ДП «ЦДЗК при Держкомзему України» про визнання дій неправомірними, визнання права власності і зобов»язання вчинити певні дії і встановив наступне: Постановою Київського райсуду м. Одеси від 12 червня 2008 року визнано неправомірною відмову Одеської міськради в наданні згоди [PERSON] на зміну цільового призначення земельних ділянок, розташованих на території м. Одеси; визнано за [PERSON] право власності на земельні ділянки площею 1,501 га і 0,43 га, що розташовані у м. Одесі масив 8 ділянка №63 за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування виробничо-складських, офісних і торгівельних будівель для організації виробничого процесу, зобов»язано Одеську філію ДП «ЦДЗК при Держкомзему України»видати [PERSON] державні акти на право власності на земельні ділянки. Рішення суду набрало чинності і було виконано. На підставі зазначеної постанови суду [PERSON] 24 жовтня 2008 року отримав державні акти про право власності на земельну ділянку площею 1,501 га і площею 0,43 га. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2010 року постанова райсуду була скасована, а провадження по справі закрито з тих підстав, що питання зміни цільового призначення земельної ділянки відноситься до компетенції органів місцевої влади. Прокурор вважає, що [PERSON] неправомірно набув права власності на земельну ділянку площею 1,501 га і земельну ділянку площею 0,43 га.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-11 00:00:00

В жовтні 2012 року Миколаївська міська рада звернулася до Ленінського районного суду в м. Миколаєві із заявою про визнання спадщини відумерлою. Свої вимоги заявник мотивував тим, що 11 березня 2005 року помер [PERSON], 28 листопада 2006 року померла [PERSON], після смерті яких відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], що належала померлим на підставі свідоцтва про право власності на житло від 6 травня 1993 року. Посилаючись на те, що після смерті [PERSON] та [PERSON] ніхто із спадкоємців за законом не прийняв спадщину, а також, що після відкриття спадщини минув рік, на підставі ст. 1277 ЦК України, заявник просив суд визнати спадщину у вигляді квартири [ADDRESS] відумерлою. У судовому засіданні представник заявника свої вимоги підтримав. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився. Про час і місце судового засідання повідомлявся судом належним чином. Заслухавши пояснення представника заявника, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно вимог ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки МБТІ № 10619 від 14 жовтня 2011 року, право власності на № 15 по вул.. 11 Поздовжній,2 у м. Миколаєві зареєстровано за [PERSON] та [PERSON]. 6 травня 1993 року згідно розпорядженням від 15 квітня 1993 року № 1 видано свідоцтво про право власності (спільну сумісну) на квартиру [ADDRESS] на імя [PERSON] та [PERSON]. 11 березня 2005 року помер [PERSON], 28 листопада 2006 року померла [PERSON] Після їх смерті відкрилася спадщина на зазначену квартиру. Як вбачається з матеріалів справи, із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] ніхто не звертався, відомості про заведені спадкові справи відсутні. За такого, суд вважає що вимоги Миколаївської міської ради про визнання спадщини відумерлою підлягають задоволенню.

Outcome: approved