overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з вказаною заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, мотивуючи свої вимоги тим, що вона народилася [INFO] згідно свідоцтва про її народження та паспорту її дійсне ім'я «[PERSON]». Однак в деяких документах її ім'я з невідомих причин невірно зазначено «[PERSON]». Так, в приватизаційному дорученні щодо її участі в приватизації житла, технічному паспорті на квартиру [ADDRESS] та в атестаті про середню освіту і дипломі про вищу освіту її ім'я невірно вказано «[PERSON]»замість «[PERSON]». Так як всі вище вказані документами видавалися різними установами в різний час, внести виправлення неможливо. Тому вона і звернулася в суд із заявою, якою просить встановити факт, що приватизаційне платіжне доручення №786 від 25.11.2002 р., технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] від 11.10.2002 р., атестат про загальну середню освіту від 20.06.1998 р., диплом про закінчення професійно-технічного училища №7 від 23.06.1999 р., видані на ім'я «[PERSON]»належать [PERSON]. В судовому засіданні заявниця свої вимоги підтримала, просила встановити факт належності їй правовстановлюючих документів. Представник заінтересованої особи - Відділу РАЦС по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області -в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, не заперечує проти заявлених вимог. Суд, вивчивши матеріали справи заслухавши пояснення заявниці, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що заява обґрунтована і підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що заявниця (дівоче прізвище якої [PERSON]) народилася [INFO] і згідно свідоцтва про її народження серія [NUMBER] від 13.05.2004 р. їй було надано ім'я «[PERSON]»(а.с.4). Підтвердження того, що ім'я заявниці дійсно «[PERSON]» є копія паспорта, копія картки фізичної особи-платника податків, копія свідоцтва про шлюб, копія свідоцтва про народження ім'я заявниці також вказано «[PERSON]»(а.с.3, 5, 6). Згідно наданих заявницею [PERSON] копії приватизаційного платіжного доручення №786 від 25.11.2002 р., копії атестату про середню освіту [NUMBER] від 20.06.1998 р., копії диплома [NUMBER] від 23.06.1999 р. та технічного паспорту на квартиру ім'я заявниці вказано вже «[PERSON]»(а.с.8-11). Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд дійшов висновку, що приватизаційне платіжне доручення №786 від 25.11.2002 р., атестат про середню освіту [NUMBER] від 20.06.1998 р., та диплом з відзнакою [NUMBER] від 23.06.1999 р. про закінчення ПТУ №7 м. Охтирка Сумської області належить [PERSON], [INFO], оскільки, в дійсності мова йдеться про одну і ту ж особу. Встановлення такого факту має юридичне значення, тягне за собою отримання правовстановлюючих документів, тому маються всі підстави для часткового задоволення заяви, оскільки суд вважає, що технічний паспорт на квартиру не є правовстановлюючим документом, а тому неможливо встановити факт щодо його належності. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, посилаючись на те, що він не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивачка в судове засідання не зявилася, у наданій суду письмовій заяві позов підтримала, просила справу слухати у її відсутність. За судовим дорученням до суду надійшов протокол судового засідання Зубово-Полянського районного суду Республіки Мордовія, з якого вбачається, що відповідач позов визнав, згоден сплачувати аліменти на утримання доньки. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦП К України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що 25 липня 2011 р. рішенням Лисичанського міського суду позивачка була призначена піклувальником над неповнолітньою [PERSON], 13.04.1997 р. н. Мати дитини [PERSON], 1968 р. н. рішенням Лисичанського міського суду від 03.06.2011р. позбавлена батьківських прав. Батьком неповнолітньої [PERSON], ІЗ квітня 1997 р. н. в свідоцтві про народження вказано відповідача. Відповідач на даний час перебуває в місцях позбавлення волі. Дитина мешкає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні, тому згідно зі ст. 180 СК України відповідач зобовязаний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти. Судові виграли, а саме судовий збір у розмірі 214,6 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та ст.ст. 180, 181 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

Заявник звернувся до суду із вищеназваною заявою, в якій просив надати дозвіл щодо госпіталізації [PERSON] в психіатричний стаціонар в примусовому порядку, посилаючись на те. що остання 07.12.2012 року госпіталізована з діагнозом: судинна (атеросклеротична) деменція помірної ступені вираженості. Погіршився психічний стан, останній місяць забувала виключити світло, газ, не може себе обслуговувати. Усвідомленої згоди на госпіталізацію отримати не вдається, тому за своїм психічним станом потребує госпіталізації в примусовому порядку. В судовому засіданні представник психіатричного закладу [PERSON]І, показав, що [PERSON] 2 роки знаходиться на диспансерному обліку, хвороба прогресує, хвора дезорієнтована , не може себе обслуговувати, родичі в черговий раз звернулися в лікарню з проханням про її госпіталізацію, просив заяву задовольнити. Хвора [PERSON] за висновком лікарів не може бути присутньою у судовому засіданні за станом здоров»я. Законний представник [PERSON] у судове засідання не зявилась Прокурор у судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечувала. Суд, заслухавши пояснення представника психіатричного закладу, прокурора, дослідивши письмові докази у справі, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON]. [INFO], з 2010 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря - психіатра з діагнозом: судинна (атеросклеротична) деменція помірної ступені вираженості. Відповідно до ст.12 Закону України «Про психіатричну допомогу» амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. З висновку комісії лікарів стосовно особи з тяжким психічним розладом вбачається, що [PERSON], [INFO] за своїм психічним станом потребує планової госпіталізації в психіатричний стаціонар в примусовому порядку, оскільки страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді: судинної (атеросклеротичної) деменції помірної ступені вираженості. Суд вважає надані заявником докази достатніми та переконливими, тому є підстави для задоволення заяви. Зважаючи на вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

Заявник звернувся до суду із вищеназваною заявою, в якій просив надати дозвіл щодо призначення [PERSON] примусової амбулаторної психіатричної допомоги, посилаючись на те. що остання з 2010 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з діагнозом ..Шизофренія". Негативно настроєна на підтримувальне лікування, від лікування ухиляється, з'явилася агресія у поведінці по відношенню до оточуючих, за своїм психічним станом потребує продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. З 2011 року наглядається в групі хворих, одержуючих амбулаторно психіатричну допомогу у примусовому порядку по рішенню суду останнє стаціонарне лікування в ЛОПБ з 12.07.2012 року по 26.09.2012 року. В судове засідання представник психіатричного закладу надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, просила заяву закладу задовольнити. Хвора [PERSON] у судове засідання не з»явилась, причина невідома. Прокурор у судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечував. Суд, заслухавши пояснення прокурора, дослідивши письмові докази у справі, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON]. [INFO], з 2010 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з діагнозом „Шизофренія". Відповідно до ст.12 Закону України ..Про психіатричну допомогу амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. З висновку комісії лікарів від 10.12.2012 року стосовно особи з тяжким психічним розладом вбачається, що [PERSON], [INFO] за своїм психічним станом потребує амбулаторну психіатричну допомоги без її усвідомленої згоди, оскільки страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді шизофренії, в силу якого може спричинити значну шкоду своєму здоров»ю , у зв»язку з погіршенням психічного стану, у випадку не надання їй вказаної психіатричної допомоги. Суд вважає надані заявником докази достатніми та переконливими, тому є підстави для задоволення заяви. Зважаючи на вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що у червні 2011 р. він встановив кондиціонер, що не сподобалося відповідачці, яка почала писати скарги. внаслідок чого 11.06.2012 р. відповідачка пошкодила належний йому кондиціонер, проштрикнувши його металевим предметом, що потягло виток фреону. За ремонт кондиціоера позивач сплатив 750 грн., які просить стягнути з відповідачки. Також йому нанесена моральна шкода, бо влітку була сп5ка, в нього маленькі діти, які без кондиціонеру не могли спати, що нанесло йому моральну шкоду. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеному у позові. Доповнив, що відповідачка скаржилася на нього неодноразово, мала змогу зі свого вікна дотягнутися до радіатора кондиціонера. Позов подала вже після пошкодження кондиціонера. Для ремонту радіатору його прийшлося демонтувати, за що й були у т.ч. сплачені кошти. Представник позивача позов і пояснення підтримала. Доповнила, що демонтаж відбувся у звязку з ремонтом, а не приписом ЖЕКу. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що кондиціонер заважає їй своїм гуркотом, вона не могла спати. Відповідачка неодноразово зверталася зі скаргами щодо перенесення кондиціонеру. Радіатор вона нічим не пробивала. Мешкає разом із донькою, до якої ходять гості. Працівник міліції до неї не приходив. Кілька разів наголошувала на тому, що позов подала до того, як приїхали демонтувати кондиціонер. Представник відповідачки позов та пояснення відповідачки підтримав. Пояснив, що не доведено, що саме відповідачка, а не її донька чи ї гості пошкодили кондиціонер. Вартість демонтажу не може бути стягнутою, бо це було з метою усунення перешкод відповідачці. Рапорт працівника міліції не може бути доказом, бо складений з її слів. У судовому засіданні досліджені докази: свідоцтва про народження; акти виконаних робіт, постанова про відмову у порушені кримінальної справи від 20.06.2012.; копія позовної заяви відповідачки; фотографії пошкодженого кондиціонеру і квартири відповідачки. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як підставу своїх вимог або заперечень.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

Сторони з 17 листопада 2007 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що з відповідачем спільне життя не склалось, через нерозуміння один одного утворились неприязні відносини і подальше проживання стало неможливим. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач позовні вимоги визнала повністю. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище Кулибаба. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 листопада 2007 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачем. За час спільного проживання сімейне життя не склалось, через нерозуміння один одного утворились неприязні відносини і подальше проживання стало неможливим. Сторони шлюбні стосунки припинили. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Встановлені судом факти обєктивно підтверджуються: поясненнями сторін, свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 054516, копією свідоцтва про народження сина [PERSON] серії 1-ОК № 100694. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в суді знайшов своє підтвердження той факт, що сімя [PERSON] розпалась остаточно і збережена бути не може.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

В листопаді 2012 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], в якій просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 15 грудня 2007 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції за № 782. В обгрунтування позову позивач вказував, що шлюбні відносини із відповідачем припинені та відновлення подружніх відносин, збереження сімї неможливо у звязку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного. Від даного шлюбу сторони мають дітей не мають. Позивач стверджує, що спір щодо спільно нажитого майна відсутній. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутність, просить позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 110-112,114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сімї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права. При цьому суд врахував, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Враховуючи те, що позивач не заявляв вимог щодо стягнення судових витрат суд вважає за можливе віднести їх за рахунок позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

В листопаді 2012 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON], в якій просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 23 вересня 2006 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції за № 556. В обґрунтування позову позивач вказувала, що шлюбні відносини із відповідачем припинені та відновлення подружніх відносин, збереження сімї неможливо у звязку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що спір щодо спільно нажитого майна відсутній, спору щодо порядку виховання та утримання дитини не має. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 110-112,114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сімї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їх дитини. При цьому суд врахував, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне зясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивачем надано заяву про залишення їй прізвища, яке вона отримала при реєстрації шлюбу, а тому відповідно до ст. 113 СК України, позивачу слід залишити прізвище - [PERSON]. В порядку ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

В листопаді 2012 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON], в якій просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 27 листопада 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Миколаєва за № 658. В обгрунтування позову позивач вказувала, що шлюбні відносини із відповідачем припинені та відновлення подружніх відносин, збереження сімї неможливо у звязку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що спір щодо спільно нажитого майна відсутній, спору щодо порядку виховання та утримання дитини не має. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 110-112,114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сімї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їх дитини. При цьому суд врахував, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне зясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивачем надано заяву про залишення їй прізвища, яке вона отримала при реєстрації шлюбу, а тому відповідно до ст. 113 СК України, позивачу слід залишити прізвище - [PERSON]. В порядку ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

19.10.2012 року ПАТ "Дельта Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 12687,55 грн. та сплаченого судового збору в сумі 214,60 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв'язку з відсутністю сторін суд ухвалив розглядати справу відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11 березня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»та відповідачем [PERSON] був укладений договір №003-14987-110308 про надання останньому кредиту шляхом відкриття карткового рахунку. Ліміт кредитної лінії розраховується банком самостійно. Згідно договору відповідач зобов'язався повернути кредит та плату за його користування (відсотками), передбачені договором. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконував у зв'язку з чим станом на 07.08.2012 року виникла заборгованість в сумі 12687,55 грн., а саме: тіло кредиту -3805,70 грн., заборгованість за відсотками -3415,25 грн., заборгованість за комісіями -5466,60 грн., пеня -375,00грн. На день розгляду справи в суді заборгованість відповідачем не сплачена, тому з нього слід стягнути 12687,55 грн. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. На підставі ст. ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 1050 ч. 1 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму, відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно зі ст. 1054 ч. 1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача судового збору у сумі 214,60 грн., то суд вважає за необхідне задовольнити їх, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved