Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві, представник позивача в судовому засіданні посилався на те, що підприємством на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2010 року була відшкодована шкода спричинена їхнім працівником [PERSON] під час виконання ним своїх трудових обовязків - [PERSON] Підприємством виплачено [PERSON] сума збитку в розмірі 78226 грн. 22 коп. Просили стягнути із відповідача на їх користь в порядку регресу - 78226 грн. 22 коп. та судові витрати по справі в розмірі 782 грн. 26 коп. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив в задоволені позову відмовити. Суд вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню частково за наступних підстав. У ході судового розгляду встановлено, що відповідно до заочного Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 листопада 2010 року по цивільній справі №2-3431/2010 за позовною заявою [PERSON] до Автогосподарства Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, третя особа [PERSON], [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Стягнено із Автогосподарства Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 70402 грн., судовий збір в розмірі 704 грн. 02 коп. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення в розмірі 120 грн. В іншій частині позову відмовлено ( а.с.7-9). Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2011 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2010 року залишено без змін. Рішення набрало законної сили. При ухвалені рішення Печерським районним судом м. Києва встановлено, що 10.11.2009 року близько 13 години на вул. П. Скоропадського у м. Києві сталося ДТП за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] Автомобіль Bentley continentalд.н. [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] Власник автомобіля [NUMBER] є Автогосподарства ГУ МВС України в Дніпропетровській області. На момент вчинення ДТП [PERSON] працював на посаді водія Автогосподарства ГУ МВС України в Дніпропетровській області. Поїздка автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] відбулася не підставі дорожнього листа №2525, дійсного на листопад 2009 року. Відповідно до постанови Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2010 року винним у даній ДТП визнано [PERSON] Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] ВП №28544211 від 05.09.2011 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-3431 виданим 11.04.2011 року Печерським районним судом м. Києва на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва по цивільній справі №2-3431 про стягнення з Автосподарства ГУМВС України в Дніпропетровській області боргу у розмірі 70402,00 грн. Повідомленням про безспірне списання коштів з рахунків боржника згідно з платіжною вимогою №В-3/01 від 31 жовтня 2011 року списано з рахунку Автогосподарства ГУМВС України у Дніпропетровській області 70402 грн., судовий збір 704 грн. 02 коп. та витрати на інформаційно технічне забезпечення в розмірі 120 грн. 00 коп. Позивач в своїй позовній заяві просить суд стягнути із відповідача у порядку регресу списані з рахунку підприємства кошти. Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги ( регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Отже за загальним правилом, на боржника за зворотною вимогою покладається обовязок відшкодувати кредитору сплачений ним третій особі платіж у повному обсязі. Проте, працівники за шкоду, завдану під час виконання ними своїх трудових (службових) обовязків, несуть відповідальність за нормами трудового законодавства, де передбачається можливість за певних обставин зменшити розмір відшкодування. Згідно до ст.134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, завданої з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, якщо: 1. між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2. майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або іншими разовими документами; 3. шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних в кримінальному порядку; 4. шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5. шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуванням матеріалів, напівфабрикатів, виробів ( продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів виданих підприємством, організацією працівникові в користуванні; 6. відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків; 7. шкоди завдано не при виконанні трудових обовязків; 8. службова особа винна в незаконному звільнені або переведенні працівника на іншу роботу; 9. керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсації за порушення строків її виплати, і з умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед підприємством. Відповідно до ст.132 КЗпП України, за шкоду заподіяну підприємству, організації при виконанні трудових обовязків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього заробітку. Відповідно до довідки про заробітну плату від 13.06.2012 року виданої Автогосподарством ГУМВС середньомісячна заробітна плата [PERSON] складає 1875 грн. 23 коп. Виходячи із вище викладено та оцінюючи докази в їх сукупності, та те, що договір про повну матеріальну відповідальність між [PERSON] та Автогосподарством Головного управління МВС України в Дніпропетровській області не укладався, та відсутні правові підстави передбачені ст.134 кЗпП України для повної матеріальної відповідальності відповідача, то суд приходить до висновку, про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково і із [PERSON] підлягає стягненню на користь Автогосподарства Головного управління МВС України в Дніпропетровській області матеріальні збитки в розмірі його середньомісячної заробітної плати в розмірі 1875 грн. 23 коп. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 214 грн. 60 коп.

Outcome: partial