Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-30 00:00:00

27.09.2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визначення часток у спільній сумісній власності на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 05.04.1985 року Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, набув у власність 1/4 частку житлового будинку [ADDRESS] . Інші 3/4 частки обумовленого будинку належали [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину, виданих 05.04.1985 року Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області. 07.02.1994 року вищевказані особи отримали в спільну сумісну власність земельну ділянку, площею 0,0589 га, розташовану за цією ж адресою та призначену для обслуговування зазначеного житлового будинку, про що їм було видано державний акт на право приватної власності на землю. [INFO] [PERSON] померла, після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, у вигляді обумовленої частки житлового будинку та земельної ділянки. Позивач, яка спадкоємець першої черги за законом, звернувшись до нотаріальної контори, отримав свідоцтво про право на спадщину на 3/4 частки житлового будинку [ADDRESS] . Проте, отримав відмову в видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку з підстави невизначеності часток кожного із співвласників земельної ділянки, що призначена для обслуговування вказаного житлового будинку. Виходячи з вищевикладеного позивач просив у судовому порядку визначити частку кожного зі співвласників в праві спільної сумісної власності щодо спірної земельної ділянки. Позивач у судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Згідно заяви, що наявна в матеріалах справи, просив розглянути справу за його відсутності. Також, посилаючись на положення ст. 42 ЗК України (1990 року), зазначав, що оскільки, розмір часток у вищевказаній земельній ділянці визначений законом, відсутні підстави для вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , як співвласникам житлового будинку [ADDRESS] ( [PERSON] -3/4 частки, відповідно до свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину, виданих 05.04.1985 року Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області; [PERSON] - 1/4 частка, відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 05.04.1985 року Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області), була надана в спільну сумісну власність земельна ділянка, площею 0,0589 га, розташована за цією ж адресою та призначена для обслуговування зазначеного житлового будинку, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, виданим 07.02.1994 року виконкомом Вознесенської міської ради Миколаївської області, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2466. [INFO] [PERSON] померла, після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, у вигляді обумовленої частки житлового будинку та земельної ділянки. Спадкоємцем померлої є позивач [PERSON] , який 21.08.2012 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу, відповідно до якого отримав у спадок 3/4 частки житлового будинку [ADDRESS] . Проте, позивач отримав відмову в видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що була надана для обслуговування даного житлового будинку з підстави невизначеності часток кожного із співвласників земельної ділянки, що призначена для обслуговування вказаного житлового будинку, що вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої 24.10.2012 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу. Так, згідно п. «г» ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Ч.4,5 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Зазначене відповідає положенням п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12. 1995 року, відповідно до яких частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини, тощо. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Разом з тим положення ст. 42 ЗК України (1990 року), який був чинний на час видачі обумовленого вище державного акту на право приватної власності на землю, ч. 4 ст. 120 ЗК України та п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вказують на те, що частки в праві власності на земельну ділянку співвласників жилого будинку співвідносяться з розміром їхніх часток у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved