Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-19 00:00:00

До суду надійшов зазначений позов обґрунтовуючи і підтримуючи який в судовому засіданні представник позивача зазначив, що проведеною Дніпровською екологічною прокуратурою перевіркою встановлено, що розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації від 06.08.2009 №\~ 2552, на виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 07.07.2009 по справі № 2-а- 8025\\09\\1070, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га у власність громадянці України [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області за межами населеного пункту. Цим же розпорядженням вказану земельну ділянку передано у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства та виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку. На підставі вказаного розпорядження [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №697509, зареєстрований Державним земельним кадастром 24.03.2010. Він вважає, що розпорядження Бориспільської райдержадміністрації прийнято всупереч вимогам чинного законодавства, у звязку з чим воно підлягає скасуванню. Разом з цим 16.04.2010 [PERSON] земельну ділянку площею 2,0000 га (державний акт ЯИ №697509) відчужила на підставі договору купівлі продажу [PERSON] Проте, зазначений правочин є нікчемним, а земельна ділянка підлягає поверненню до державної власності. Відповідачі в судовому засіданні не зявились, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Суд дослідив, проаналізував та оцінив зібрані по справі докази у їх сукупності і дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно до вимог ст. 60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережно-захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж зрізу води шириною для великих річок - 100 метрів. Відповідно до вимог ст. 61 Земельного кодексу України та ст. 89 Водного кодексу України передбачені обмеження господарської діяльності, згідно яких забороняється будівництво будь-яких споруд, садівництво та городництво у прибережних захисних смугах. Обєкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується встановлений режим використання, а непридатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг. Окрім того, землі зайняті водними обєктами та прибережними захисними смугами відповідно до ст. 58 Земельного кодексу України віднесені до земель водного фонду. При цьому, ст. 84 Земельного кодексу України передбачено, що землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність. Судом встановлено, що передана у власність [PERSON] земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, що суперечить вказаним приписам законодавства. Так, згідно висновку Дніпровського басейнового управління водних ресурсів від 23.04.2012 земельна ділянка розташована в межах Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області надана [PERSON] (державний акт серії ЯИ № 697509) знаходиться в прибережно-захисній смузі Канівського водосховища. Також віднесення переданої у власність [PERSON] земельної ділянки до земель водного фонду підтверджується схемами розташування земельної ділянки, з яких вбачається, що земельна ділянка перебуває в межах земель водного фонду. Вказані обставини підтверджуються й наданим розробником проекту на запит Дніпровської екологічної прокуратури викопіюванням з топографічної карти місця розташування земельної ділянки. Разом з цим, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним на підставі ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України. Згідно з ч.3 ст.43 Закону України Про місцеві державні адміністрації розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. При цьому відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Ураховуючи, що вказана земельна ділянка, розташована у прибережній захисній смузі Канівського водосховища, тобто відноситься до земель водного фонду, її передача у власність [PERSON] здійснена усупереч вимогам ст. 84 Земельного кодексу України, що є підставою для визнання розпорядження незаконним та його скасування. Крім того, постанову Київського окружного адміністративного суду від 07.07.2009 на підставі якої винесено розпорядження Бориспільської РДА № 2552 від 06.08.2009 щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] скасовано постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2012, як незаконно та ухвалено нову постанову про відмову у задоволенні позову. При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено також факт недійсності висновків Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області та відсутність затверджених проектів землеустрою щодо спірної земельної ділянки. Таким чином, рішенням апеляційної інстанції не лише скасовано акт на підставі якого виносилось спірне розпорядження голови райдержадміністрації, а також встановлено факти і обставини, які також підтверджують незаконність передачі спірної земельної ділянки. Викладене свідчить, що Бориспільською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження, яке суперечить вимогам закону про заборону передачі у власність земель водного фонду, у звязку з чим порушуються інтереси держави як власника спірної земельної ділянки. Беручи до уваги, що державний акт на право власності на земельну ділянку виданий [PERSON] на підставі незаконного розпорядження, цей державний акт також підлягає визнанню його недійсним. Отже, зазначені обставини незаконної передачі земель водного фонду викликають необхідність реального повернення спірної земельної ділянки до власності держави. Крім того, частиною 1 ст. 228 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він спрямований на порушення конституційних прав і свобод громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Згідно до роз'яснень Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови від 06.11.2009 № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами тощо. Факт незаконності набуття [PERSON] права власності на вказану земельну ділянку виключає саму можливість передачі права власності на цю землю іншій особі на законних підставах. Зважаючи на те, що зазначений правочин щодо продажу спірної земельної ділянки спрямований на відчуження об'єктів права Українського народу земель водного фонду та частково акваторії річки Дніпро, а також ураховуючи, що спірну земельну ділянку передано у приватну власність, що суперечить вимогам законодавства, зазначений правочин є такими, що порушує публічний порядок, тобто нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Ураховуючи те, що [PERSON] наразі є власником вказаної земельної ділянки на підставі нікчемного правочину, поновлення права держави як законного власника полягає у витребуванні наведеного нерухомого майна та поверненні його до державної власності. При цьому, відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення. З огляду на викладену норму закону, способом такого відновлення становища, яке існувало до видачі спірного розпорядження та державного акту є повернення земельної ділянки до власності держави в особі Бориспільської районної державної адміністрації. Оскаржуваним розпорядженням, договором та діями щодо передачі земельних ділянок порушено право власності держави на землі водного фонду, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, забезпечення охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності та відтворення природних ресурсів. Статтями 170, 173 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи виконавчої влади та їх посадових осіб в межах їхньої компетенції. Оскільки позовні вимоги стосуються визнання недійсними розпорядження та акту, що стосуються одного й того ж майна спірної земельної ділянки, що має наслідком повернення її законному власнику, то згідно із ст.ст. 15, 16, 126 ЦПК України ці вимоги необхідно розглядати в одній справі. Статтею 257 Цивільного кодексу України загальна тривалість позовної давності встановлена у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Наказом Генерального прокурора України від 04.11.11 № 3/2 утворено органи Дніпровської екологічної прокуратури, а перевірку щодо законності надання у власність [PERSON] земель водного фонду проведено на початку 2012 року, що підтверджується інформаціями Дніпровського БУВР і управління Держкомзему у Бориспільському районі. З огляду на те, що Дніпровська екологічна прокуратура про наявність оскаржуваного розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 06.08.09 дізналась у ході проведення у 2012 році перевірки, строк позовної давності щодо вимог про його скасування підлягає відновленню. Ураховуючи наведене, на підставі ст.ст. 6, 14, 19, 121 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 21, 216, 228, 387 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 20, 21, 22, 83, 90, 116, 118, 124, 149, 151, 210 Земельного кодексу України, ст. 88, 89 Водного кодексу України, ст. 3, 21,43 Закону України Про місцеві державні адміністрації,

Outcome: approved