Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-02 00:00:00

31 січня 2012 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, у якому вказувала, що 28 серпня 2006 року меж нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики на суму 1818000 грн. строком на два роки до 28 серпня 2008 року на будівництво будинку по вул.Маячна,9 в с.Санжійка Овідіопольського району Одеської області. Відповідач станом на 05 грудня 2011 року відмовляється повернути борг, тому позивачка просила суд визнати за нею право власності на незавершене будівництво. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач погодився з позовом при умові зарахування майна у рахунок погашення усієї суми боргу. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Згідно ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як вбачається з матеріалів справи, 28 серпня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики на суму 1818000 грн. строком на два роки до 28 серпня 2008 року. Тобто між позивачкою та відповідачем склались договірні правовідношення. У відповідача у власності є земельна ділянка площею 0,1635 га, яка розташована по вул.Маячна,9 в с.Санжійка Овідіопольського району Одеської області, що підтверджується державним актом серії ЯГ №952348. На цій земельній ділянці він побудував будинок, однак він незакінчений будівництвом та не введений в експлуатацію. Будь-яких доказів того, що будівництво здійснювала позивачка, або за її рахунок, [PERSON] суду не надала. А тому підстав для визнання права власності за позивачкою на вищевказаний обєкт нерухомості у суду немає. Позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом за місцезнаходження відповідача з позовом про стягнення боргу за договором позики. Сам факт отримання позики представник відповідача не оспорює, однак визнання позову відповідачем суперечить чинному законодавству. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed