Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-29 00:00:00

У жовтні 2011 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вона перебувала і перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 1975 року по 10 квітня 1991 року та з 10 березня 2006 року по теперішній час. Упродовж періоду з 1975 року по теперішній час вони з відповідачем постійно, незалежно від факту реєстрації та розірвання шлюбу, проживали з відповідачем разом, були пов'язані спільним побутом та вели спільне господарство, а також були зареєстровані за однією адресою. За цей час ними з відповідачем було набуто наступне майно, правовстановлюючі документи на яке за їх взаємною згодою були оформлені на його ім'я: ? частина дачного будинку № 3 на лінії 4 в КДТ «Чорнобилець» в урочищі «Оболонь» на земельній ділянці загальною площею 0,0782 га, кадастровий номер 8000000000:78:348:005, вартістю 1 600 000 грн. Земельна ділянка була придбана за договором купівлі-продажу від 02 вересня 2004 року, на якій нею з відповідачем був побудований дачний будинок за кошти, що були одержані від продажу 02 серпня 2002 року їх спільної з відповідачем квартири за адресою: [ADDRESS], та будинку із земельною ділянкою, проданих у 2000 році за адресою: м. Одеса, вул. Шишкіна, 34-Б, що були моєю приватною власністю; домоволодіння, що складається з двох житлових будинків літ. А (загальною площею 282,4 кв. м) та літ. Б (загальною площею 207,2 кв. м), що розташовані за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Незалежна, 15, на земельній ділянці загальною площею 0,1210 га, кадастровий номер 3222481601:01:051:0334, вартістю 4 000 000 грн. Ця земельна ділянка була придбана за договором купівлі-продажу від 18 лютого 2006 року, на якій позивачкою з відповідачем було побудовано домоволодіння за спільні кошти, одержані від продажу 29 грудня 2005 року житлового будинку та земельної ділянки за адресою: м. Київ, пров. Щоголівський, 6; легковий автомобіль марки Шеврове Лачетті, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], придбаний у 2007 року за кошти, які були одержані від продажу 29 грудня 2005 року вже згаданих житлового будинку та земельної ділянки за адресою: м. Київ, пров. Щоголівський, 6, вартістю 40 000 грн.; вантажний автомобіль китайського виробництва, державний реєстраційний номер [NUMBER], придбаний в 2007 році знову ж таки за кошти, одержані від продажу 29 грудня 2005 року житлового будинку та земельної ділянки за адресою: м. Київ, пров. Щоголівський, 6, вартістю 10 000 грн.; легковий автомобіль марки ВАЗ-2105, придбаний за кошти, які були одержані від продажу 02 серпня 2002 року їх спільної з відповідачем квартири за адресою: [ADDRESS], вартістю 10 000 грн.; меблі кухонні, 2010 року виготовлення, вартістю 4 000 грн.; телевізор Самсунг ЬЕ32А451С1, 2010 року виготовлення, вартістю 3 000 грн.; холодильник Норд 271-010, 2010 року виготовлення, вартістю 1 500 грн.; пральна машина-автомат «Індезіт», вартістю 1 500 грн.; пральна машина-автомат «Арістон», вартістю 1 500 грн. У жовтні 2011 року відповідач заявив, що бажає розірвати шлюбу через органи рацс. Позивачка погодилась розірвати шлюб через органи рацс за умови поділу всього спільного сумісного майна, але відповідач заявив, що не бажає його ділити, бо вважає, що воно являється його особистою власністю та має намір відчужити його на свій розсуд. Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивач просила суд: визнати право спільної сумісної власності її та відповідача на ? частину дачного будинку № 3 на лінії 4 в КДТ «Чорнобилець» в урочищі «Оболонь», ? частину земельної ділянки № 3 на лінії 4 в КДТ «Чорнобилець» в урочищі «Оболонь» загальною площею 0,0782 га, кадастровий номер 8000000000:78:348:005, домоволодіння, що складається з двох житлових будинків літ. А (загальною площею 282,4 кв. м) та літ. Б (загальною площею 207,2 кв. м), що розташовані за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Незалежна, 15, земельну ділянку загальною площею 0,1210 га, кадастровий номер 3222481601:01:051:0334, що розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Незалежна, 15, легковий автомобіль марки Шеврове Лачетті, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], вантажний автомобіль китайського виробництва, державний реєстраційний номер [NUMBER], легковий автомобіль марки ВАЗ-2105, меблі кухонні, телевізор Самсунг ЬЕ32А451С1, холодильник Норд 271-010, пральна машина-автомат «Індезіт», пральна машина-автомат «Арістон»; здійснити поділ вказаного майна між сторонами таким чином, щоб до особистої приватної власності позивача перейшли житловий будинок літ. А (загальною площею 282,4 кв. м) з домоволодіння, що розташоване за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Незалежна, 15, земельну ділянку площею 0,0530 га, на якій розташований житловий будинок літ. А з домоволодіння, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Незалежна, 15, легковий автомобіль марки Шеврове Лачетті, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], вантажний автомобіль китайського виробництва, державний реєстраційний номер [NUMBER], легковий автомобіль марки ВАЗ-2105, холодильник Норд 271-010, пральна машина-автомат «Індезіт», а до особистої приватної власності відповідача ? частина дачного будинку № 3 на лінії 4 в КДТ «Чорнобилець» в урочищі «Оболонь», ? частина земельної ділянки № 3 на лінії 4 в КДТ «Чорнобилець» в урочищі «Оболонь» загальною площею 0,0782 га, кадастровий номер 8000000000:78:348:005, житловий будинок літ. Б (загальною площею 207,2 кв. м) з домоволодіння, що розташоване за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Незалежна, 15, земельна ділянка площею 0,0680 га, на якій розташований житловий будинок літ. Б з домоволодіння, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Незалежна, 15, меблі кухонні, телевізор Самсунг ЬЕ32А451С1, пральна машина-автомат «Арістон»; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги, остаточно просила суд: визнати право спільної сумісної власності її та відповідача на Уг частину земельної ділянки № 3 на лінії 4 в КДТ «Чорнобилець» в урочищі «Оболонь» загальною площею 0,0782 га, кадастровий номер 8000000000:78:348:005, земельну ділянку загальною площею 0,1210 га, кадастровий номер 3222481601:01:051:0334, що розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Незалежна, 15, ? частину дачного будинку № 3 на лінії 4 в КДТ «Чорнобилець» в урочищі «Оболонь», домоволодіння, що складається з двох житлових будинків літ. А (загальною площею 282,4 кв. м) та літ. Б (загальною площею 207,2 кв. м), що розташовані за адресою: Київська обл., Києво- Святошинський район, с. Гатне, вул. Незалежна, 15, легковий автомобіль марки Шеврове Лачетті, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], легковий автомобіль марки ВАЗ-2105, державний № 969-43КН, вантажний автомобіль, державний реєстраційний номер [NUMBER]; здійснити поділ вказаного майна між сторонами таким чином, щоб присудити позивачу частину у розмірі 0,0530 га від земельної ділянки з кадастровим номером 3222481601:01:051:0334, розташованої за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Незалежна, 15, житловий будинок літ. А (загальною площею 282,4 кв. м), розташований за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Незалежна, 15, легковий автомобіль марки Шеврове Лачетті, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], вантажний автомобіль, державний реєстраційний номер [NUMBER], а відповідачу ? частину земельної ділянки № 3 на лінії 4 в КДТ «Чорнобилець» в урочищі «Оболонь» загальною площею 0,0782 га, кадастровий номер 8000000000:78:348:005, частину у розмірі 0,0680 га від земельної ділянки з кадастровим номером 3222481601:01:051:0334, розташованої за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Незалежна, 15, '/г частину дачного будинку № 3 на лінії 4 в КДТ «Чорнобилець» в урочищі «Оболонь» загальною площею 363,10 кв. м, житловий будинок літ. Б (загальною площею 207,2 кв. м), розташований за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Незалежна, 15, легковий автомобіль марки ВАЗ-2105. Позивач та її представник в судове засідання з'явились, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав лише в частині того, що спірне майно дійсно являється спільною сумісною власністю, проте зазначав, що ним вони і так користуються спільно, а тому позов щодо поділу майна не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні 24 травня 2012 року суду пояснили, що дійсно сторони незалежно від укладання та розірвання шлюбу проживали разом сім'єю та набували спільно зазначене позивачкою майно. Вислухавши пояснення сторін та покази свідків, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 26 грудня 1975 року у Київському відділ загс м. Одеси, актовий запис № 2022, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії І-ЖД № 359642 від 26 грудня 1975 року. 10 квітня 1991 року сторони розірвали свій шлюб у Іллічівському міському відділі загс Одеської області, актовий запис № 127, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії ІІ-ЖД № 364521 від 10 квітня 1991 року. 17 березня 2000 року позивач продала за 84 868 грн. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 7-915, житловий будинок з надвірними спорудами в м. Одесі по вул. Шишкіна, 34-Б. 10 травня 2002 року відповідачем було придбано на підставі біржової угоди Серії АВ 0345 легковий автомобіль ВАЗ-21051, державний номерний знак 96943КН, що підтверджується листом ЦБДРтаАС МВС України № 45/1393 від 19 березня 2012 року відповідно до відомостей бази даних АІС «ШБД «Автомобіль» 02 серпня 2002 року сторони відчужили за 50 000 грн. на підставі договору купівлі -продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2956, квартиру в [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру Серії КВ № 47815 від 29 серпня 2000 року доля власності позивачки у даній квартирі складала 90/100, а відповідача - 10/100. 11 жовтня 2002 року сторони придбали за 8 179 грн. на підставі договору купівлі\- продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2199, житловий будинок в м. Києві по пров. Щоглівський, 6. 02 вересня 2004 року відповідач придбав разом із [PERSON] у рівних долях за 20 280 грн. земельну ділянку № 3 площею 0,0782 га, кадастровий номер 78348005, в урочищі «Оболонь», на 4 лінії, в КДТ «Чорнобилець», розташовану в Оболонському районі м. Києва, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2368. 13 грудня 2004 року відповідачу було видано на !4 частину вказаної земельної ділянки Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії KB № 126710, з присвоєнням кадастрового номеру 8000000000:78:348:005. 29 грудня 2005 року сторони відчужили за 82 000 грн. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3351, житловий будинок в м. Києві по пров. Щоглівський, 6. У цей же день сторони відчужили за 1 251 200 грн. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3352, земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:79:142:0038, площею 0,0556 га за цією ж адресою. 18 лютого 2006 року відповідач придбав за 353 500 грн. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області за реєстровим № 753, земельну ділянку площею 0,1210 га, що знаходиться в по вул. Незалежній в с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області. 07 травня 2007 року відповідачу було видано державний акт Серії ЯД № 719050 на право власності на дану земельну ділянку. 10 березня 2006 року сторони знову уклали шлюб у відділі рацс Голосіївського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 162, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії № І-БК № 026402 від 10 березня 2006 року. 25 квітня 2008 року відповідачу та [PERSON] у рівних частинах було видано свідоцтво про право власності на дачний будинок № 3 на лінії 4 в КДТ «Чорнобилець» площею 363,10 кв. м, який розташований в урочищі «Оболонь», на підставі наказу ГУ житлового забезпечення від 21 квітня 2008 року № 722-С/СТ. Про власності на вказаний дачний будинок зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 07 травня 2008 року у реєстровій книзі № 43-146 за реєстровим № 9484. 12 лютого 2009 року на ім'я відповідача було видано на підставі рішення виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського район у Київської області свідоцтво про право власності на домоволодіння, що складається з двох житлових будинків під літ. А загальною площею 282,4 кв. м, житловою площею 74,3 кв. м та під літ. Б загальною площею 207,2 кв. м, житловою площею 53,2 кв. м. з надвірними спорудами, за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Незалежна, 15. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У ст. З ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Виходячи з вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У ст. 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Статтею 89 ЗК України визначено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Зважаючи на ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Статтею 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Аналізуючи вище перелічені правові норми в розрізі наданих суду матеріалів, суд приходить до наступних висновків. Так як відповідач визнав той факт, що спірне майно було набуте ним як спільне сумісне майно подружжя разом з позивачкою, то в силу ст.ст. 61, 174 ЦПК України суд визнає спільним сумісним майном сторін те майно, на яке було надано правовстановлюючі документи або офіційне підтвердження від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно та транспортні засоби. Інші позовні вимоги суд не може задовольнити, так як в ході судового розгляду не було надано доказів наявності у відповідача на праві власності легкового автомобіля марки Шеврове Лачетті, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], та вантажного автомобіля, державний реєстраційний номер [NUMBER], а також дійсної вартості спірного майна, яка б підтверджувала можливість його розподілу між сторонами за варіантом, запропонованим позивачкою. Судом було роз'яснено позивачу її право заявляти клопотання, в тому числі і про призначення судової експертизи, яка б дала можливість визначити ринкову вартість спірних об'єктів нерухомого майна та транспортних засобів, проте позивач не скористалась цим правом. Отож, з врахуванням викладеного суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, визнавши об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON]: ? частину земельної ділянки із кадастровим номером 8000000000:78:348:005 площею 0,0782 га, розташованій на лінії 4, ділянки № 3 в урочищі «Оболонь» (КДТ «Чорнобилець» у Оболонському районі міста Києва); земельну ділянку із кадастровим номером 3222481601:01:051:0334 площею 0,1210 га, що розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Незалежна, 15; ? частину дачного будинку № 3 на лінії 4 в КДТ «Чорнобилець» в урочищі «Оболонь» загальною площею 363,10 кв. м; домоволодіння, що складається з двох житлових будинків літ. А (загальною площею 282,4 кв. м) та літ. Б (загальною площею 207,2 кв. м), що розташовані за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Незалежна, 15; легковий автомобіль [NUMBER], а в решті позову відмовити. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. З, 15, 16, 182, 321, 328, 355, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 70, 71, 74 СК України, ст.ст. ЗК України,

Outcome: partial