Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначав, що 3 лютого 2007 року між ним та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, просив розірвати шлюб. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив шлюбу розірвати. Відповідач та її представник у судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечили, просили в позові відмовити, посилаючись на доцільність збереження шлюбу. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 3 лютого 2007 року між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 3 лютого 2007 року серії І-ГЮ № 021049, актовий запис № 129, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження від 3 липня 2007 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 8). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку для примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29 березня 2012 року [PERSON] та [PERSON] було призначено строк для примирення до 1 липня 2012 року (а.с. 29). Примирення сторони не досягли. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися з грудня 2010 року. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя та дитини, суд дійшов висновку про те, що збереження сімї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним.

Outcome: approved