Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-08 00:00:00

14.01.2011 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]О, [PERSON], 3-я особа: ВГІРФО Московського районного відділу ХМУ ГУМВС України в Харківській області про усунення перешкод в користуванні квартирою № 78 будинку № 4 по вулиці Познанській в місті Харкові шляхом їх виселення та зняття з реєстраційного обліку та відшкодування понесених судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є власником [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.09.2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] і має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були повязані з позбавленням володіння. Крім того, відповідачі не є членами його сімї, між ними відсутня будь-яка домовленість та правочини стосовно подальшого проживання відповідачів в квартирі, проте [PERSON] та [PERSON] до цього часу продовжують проживати у квартирі та зареєстрованій в ній і добровільно виселятися та зніматися з реєстраційного обліку у квартирі яка належить йому на праві власності відмовляються, чим перешкоджають йому як власнику користуватися та розпоряджатися належною йому квартирою. На підставі викладеного просив вимоги задовольнити. т.1 а.с. 3-5 03.11.11 р. відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулися із зустрічним позовом в якому просили визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений 16 липня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], укладений між ними та [PERSON], визнати недійсним договір комісії, посвідчений 16 липня 2009 року приватним нотаріусом [PERSON], укладений між ними та [PERSON], а також визнати недійсним договір купівлі-продажу [ADDRESS], укладений між [PERSON], який діяв від їх імені на підставі договору комісії з підстав введення їх в оману щодо обставин, які мають істотне значення, прав та обовязків сторін та стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 400\~ 000 грн. і понесені судові витрати. В обґрунтування вимог відповідачі [PERSON] та [PERSON] посилалися на те, що 16.07.09 року між ними та [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON] посвідчено договір позики, відповідно до якого позичальник [PERSON] передав їм у борг гроші в розмірі 23\~ 120 доларів США, які вони зобовязалися повернути йому не пізніше 16.07.2010 року. Відповідно до п.1 Договору вони зобовязані повертати борг щомісячно у розмірі 510 доларів США починаючи з 16.08.2009 року, остаточна сума боргу в розмірі 17\~ 520 доларів США повинна бути повернута не пізніше 16.07.2010 року. Посвідчення договору позики нотаріусом [PERSON] не відповідає вимогам п.36 Інструкції про порядок вчинення дій нотаріусами України, в якій зазначено, що нотаріуси зобовязані розясняти сторонам зміст і значення поданих ними проектів правочинів і перевіряти, чи відповідає зміст посвідчуваних правочинів вимогам закону і дійсним намірам сторін. Вважають, що договір позики від 16.07.09 року не відповідає загальним вимогам і суперечить Конституції України, Цивільному кодексу України та Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю а тому є недійсним. 16.07.2009 року приватним нотаріусом [PERSON] між [PERSON] з одного боку та ними з іншого боку, був посвідчений договір про задоволення вимог іпотеко держателя, який також не відповідає вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, звичаям ділового обороту, вимогам розумності та справедливості. Сторони за цим договором зазначені як Боржники вони [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] Проте між ними, з метою забезпечення виконання зобовязань за договором позики, договір застави не укладався, як це передбачено ЦК України, а укладено Договір про задоволення вимог іпотеко держателя, форма та зміст якого не відповідає ні вимогам ЦК України ні Інструкції про порядок вчинення дій нотаріусами України. Так у п.2 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 16.07.2009 року зазначено, що у разі невиконання Боржниками зобовязань за договором позики, сторони домовилися про наступне: при невиконанні Боржниками (ними) зобовязань за договором позики вчиняється відповідний виконавчий напис, після якого право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 58,7 кв.м., житловою 42,0 кв.м. переходить до Іпотекодержателя. Відповідно до ст.591 ЦК України передбачена лише реалізація предмета застави, на який звернено стягнення шляхом продажу з публічних торгів, а тому умови договору про задоволення вимог іпотеко держателя про перехід права власності на квартиру після вчинення виконавчого надпису не відповідає вимогам ЦК України та Закону України Про іпотеку і має мету заволодіння шахрайським шляхом їхньою квартирою. За змістом та формою посвідчення такого договору не передбачено Інструкцією про порядок вчинення дій нотаріусами України. Незважаючи на невідповідність такого договору Закону, Інструкції про вчинення дій нотаріусами України , приватний нотаріус [PERSON] вчинила безпідставно заборону розпорядження квартирою № 78 буд. №4 по вул..Познанській м.Харкова, перевищивши свої повноваження та в супереч вимогам ЦК України. У цей же день, а саме 16.07.2009 року, приватним нотаріусом [PERSON] посвідчено Договір комісії між ними (комітентами) та [PERSON]О.(комісіонером), відповідно до якого вони-комітенти, нічиб-то, доручають [PERSON] продати квартиру [ADDRESS] за ціною не менше 200\~ 000 грн. за умови отримання грошей до підписання договору купівлі-продажу майна (п.5). Відповідно до п.6 Договору комісії комісіонер зобовязаний надати їм звіт та передати все одержане за цим договором комісії на протязі трьох діб після вчинення правочину (купівлі-продажу). Вони ніколи не мали наміру продажу квартири [ADDRESS] , яка належала їм на праві приватної власності. Ніяких грошей до продажу квартири, а також звіту та всього отриманого за договором комісії вони ніколи не отримували і не бажали отримати. Незважаючи на те, що договір позики був недійсним з моменту його вчинення, вони добросовісно його виконували повертали борг [PERSON] Повернення боргу оформлювалося розписками відповідача [PERSON], які були складені ним власноручно. Вони не мали наміру та не укладали договір комісії з [PERSON], якого у день посвідчення договору, а саме 16.07.2009 року у нотаріуса [PERSON] вони взагалі не бачили. Вважають, що нотаріус [PERSON], діюча в інтересах [PERSON], який мав намір шахрайським шляхом заволодіти їхньою квартирою разом з іншими документами, не розяснюючи їм його зміст та наслідки, надала його на підпис під виглядом іншого документа. Крім того нотаріус [PERSON] наклала заборону на відчуження квартири [ADDRESS] за договором про задоволення вимог іпотеко держателя, і як нотаріус розуміла, що договір комісії не є дійсним та реальним. Договір комісії вони не укладали і не могли укладати. Їм взагалі такий договір не був потрібний. Посвідчення такого договору нотаріусом [PERSON] свідчить про домовленість між нею з одного боку та відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з іншого боку для заволодіння їхньою квартирою шахрайським шляхом, що підтверджується укладенням [PERSON] договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] з [PERSON]- батьком позичальника [PERSON] Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] посвідчено 11.09.2009 року. Договір займу укладено 16.07.2009 року, відповідно до якого вони-Рябцев та [PERSON], повинні повертати валютні цінності в строк до 16.08.09 року, до 16.09.2009 року і так далі до повного повернення боргу. Ще 02.08.2009 року, достроково, до настання строку встановленого договором про повернення позики, вони повернули [PERSON] гроші, які він отримав, про що особисто склав розписку. Квартира [ADDRESS] продана 11.09.2009 року, заборона на відчуження квартири була знята, що свідчить про те, що [PERSON] подав приватному нотаріусу [PERSON] заяву про виконання ними договору позики. Договір купівлі-продажу [ADDRESS] відбувся за участю відповідача [PERSON], за заявою якого була знята заборона на відчуження квартири у звязку з погашення ними боргу у повному обсязі. Таким чином, знявши заборону на відчуження квартири [PERSON] підтвердив відсутність боргу перед ним, а це означає, що ними борг повернуто йому у повному обсязі. Договір комісії від 16.07.2009 року посвідчено приватним нотаріусом [PERSON], якій достеменно було відомо про посвідчені нею договорів позики, про задоволення вимог іпотеко держателя. Укладання одночасно незаконних договорів позики, про задоволення вимог іпотеко держателя, комісії, а в подальшому, 11.09.2009 року договору купівлі-продажу нотаріусом [PERSON], свідчить про наявність умислу у неї та відповідачів на незаконне заволодіння шахрайським шляхом їхнім майном. Відповідно до ст..230 ЦК України якщо одна із сторін ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, такий правочин вважається недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона яка застосувала обман, зобовязана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані з вчиненням цього правочину. В обман вони були введені відповідачами при укладанні договору позики та договору про задоволення вимог іпотеко держателя і договору комісії, а тому кожен з них зобовязаний сплатити їм моральну шкоду солідарно в розмірі 400\~ 000 грн. Відповідно до ст..216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала за виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення- відшкодувати його вартість, за цінами, які існують на момент відшкодування. Підлягають відшкодуванню і моральна шкода, спричинена винною стороною. На теперішній час з вини відповідачів вони позбавлені права власності на квартиру [ADDRESS], які сумісними шахрайськими діями заволоділи їхнім майном. На підставі викладеного просили вимоги задовольнити. т.1 а.с. 85-90 09.12. 2011 р. [PERSON]О.(за дорученням його представник [PERSON]С.) звернувся із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], 3-я особа [PERSON], в якому просив стягнути на його користь з [PERSON] та [PERSON] суму основного боргу за договором позики у розмірі 127200 грн. 80 коп., пеню у розмірі 808000 грн., суму нарахованої пені, суму комісійної винагороди в розмірі 1500 грн., а загалом 936\~ 700 грн. 80 коп.; задовольнити вимоги про стягнення на його користь суми боргу за договором позики як зміненого кредитора у зобовязанні до [PERSON] та [PERSON] за договором позики шляхом набуття права власності на предмет іпотеки- квартиру № 78 буд. 4 по вул..Познанській в м.Харкові; визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]; усунути перешкоди в користуванні належною йому на праві власності квартирою № 78 буд. 4 по вул..Познанській м.Харкова шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку з неї [PERSON] та [PERSON] та стягнути з них понесені ним судові витрати. В обґрунтування вимог [PERSON] посилався на те, що в липні 2009 року до нього звернулися [PERSON] та [PERSON] з проханням продати їх квартиру [ADDRESS] за 200\~ 000 грн., в звязку з фінансовою кризою така ціна була високою і він не бажав погоджуватися на це прохання. Однак [PERSON] та [PERSON] запевнили його що квапити з продажем його не будуть, а поки квартира не буде продана, візьмуть гроші в позику. 16.07.09 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON]. Відповідно до умов договору [PERSON] надав у позику [PERSON] та [PERSON] 23\~ 120 доларів США, які вони зобовязалися повернути не пізніше 16.07.2010 року. Одночасно 16.07.09 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір комісії на продаж ним-Безпалим Ю.О. їх квартири за 200\~ 000 грн. Цей договір був посвідчений 16.07.2009 року нотаріусом [PERSON] За продаж квартири, відповідно до абз. 4 п.6 Договору комісії була передбачена винагорода комісіонеру в розмірі 1\~ 500 грн. У вересні 2009 року ринок нерухомості стабілізувався і він переконав купити квартиру, що була предметом договору комісії батька свого знайомого [PERSON] [PERSON]. 11.09.09 року за дорученням відповідачів- комітентів, він як комісіонер здійснив продаж належної [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] за 200\~ 000 грн., як це було обумовлено п.5 Договору комісії. 19.10.2011 року на адресу відповідачів було направлено Звіт комісіонера про остаточне виконання ним-Безпалим Ю.О. своїх зобовязань за укладеним з ним Договором комісії від 16.07.09 року. У Звіті було чітко вказано, що 11.09.09 року за дорученням відповідачів [PERSON] було здійснено продаж належної їм квартири [ADDRESS] за 200\~ 000 грн., як це було обумовлено в п.5 Договору комісії. Оскільки зобовязання Комісіонера за Договором комісії [PERSON] були виконані ним належним чином, Комісіонер вважав за доцільне нагадати Комітентам у своєму Звіті про обовязок прийняти ними на себе за абз. 4 п.6 Договору комісії відповідно до якого Комітенти зобовязалися виплатити Комісіонеру плату в розмірі 1\~ 500 грн. Винагороди за виконані свої зобовязання за договором комісії він так і не отримав, відповіді про згоду зі звітом чи заперечень на нього він так і не отримав. Але, в момент укладання правочину щодо відчуження майна, він зіткнувся з проблемою заборони відчуження цієї квартири, накладеної на підставі договору про задоволення вимог іпотеко держателя , який в свою чергу був укладений відповідачами з [PERSON] в забезпечення виконання [PERSON] та [PERSON] своїх зобовязань перед ним за договором позики. Тому, задля виконання доручення продати квартиру, відповідно до ч.3 ст.9 Закону України Про іпотеку, ч.3 ст.55 Закону України Про нотаріат та абз. 3 п.38 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, він змушений був звернутися до [PERSON] за отриманням згоди на здійснення продажу квартири. Така згода була отримана і посвідчена нотаріально. Але заборона відчуження квартири не скасовувалася, з реєстру іпотек квартира не виводилася. 11.09.09 року між ним, який діяв як комісіонер за договором комісії з однієї сторони та [PERSON] з іншої було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Оскільки спірна квартира залишалася в іпотеці, такі обставини нового власника квартири [PERSON] не влаштовували. Він неодноразово повідомляв, що оскільки ціну за квартиру він сплатив в повному обсязі, умови договору купівлі-продажу виконав належним чином, то бажає вільно користуватися та володіти своїм майном. Оскільки він- Безпалий Ю.О., відповідальний перед покупцем за продану йому квартиру, а квартира обтяжена зобовязаннями [PERSON] та [PERSON] перед [PERSON], він [PERSON] 02.04.2011 року змушений був звернутися до [PERSON] з пропозицією виконати перед ним зобовязання [PERSON] та [PERSON] на підставі п.4 ч.1 ст.512 ЦК України. Станом на момент звернення [PERSON] до [PERSON] з вказаною пропозицією, зобовязання з повернення з повернення [PERSON] боргу за Договором позики відповідачами були виконані лише частково. Неповернутим залишився борг в сумі 15\~ 980 доларів США, що на момент виконання ним-Безпалим Ю.О. зобовязань боржників складало згідно офіційного курсу Нацбанку України 127\~ 200 грн.80 коп. За несвоєчасне повернення [PERSON] та [PERSON] боргу на підставі п.4 Договору позики [PERSON] була нарахована їм неустойка за 254 дні прострочення з розрахунку 2\~ 000 грн. за кожен день прострочення, що складає 508\~ 000 грн. Обовязок [PERSON] та [PERSON] перед [PERSON] зі сплати йому вказаної суми не є зобовязанням нерозривно повязаним з особою кредитора і не підпадає під визначення ст..515 ЦК України, тому відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника. Чинним законодавством іншого порядку зміни кредитора в описаних зобовязаннях не встановлено, застережень в договорах також не має. Тому слідує висновок, що заміна кредитора у зобовязаннях відбулася без будь яких порушень чинного законодавства. На виконання обовязку боржників [PERSON] та [PERSON] перед кредитором [PERSON], він [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв гроші в сумі 635\~ 200 грн., що підтверджується [PERSON] виконання 3-ю особою обовязку Боржників перед Кредитором, складеним 02.04.2011 року [PERSON] з [PERSON] З моменту підписання цього [PERSON] [PERSON] не повинен мати жодних претензій майнового характеру до боржників [PERSON] та [PERSON] Вказана сума в [PERSON] виконання третьою особою обовязків боржників була розрахована і сума неповернутої частини основного боргу склала 127\~ 200 грн.80 коп., таким чином загальний розмір зобовязань [PERSON] та [PERSON] перед [PERSON] станом на 02.04.11 року склав суму додатків основної суми боргу та нарахованої пені 635\~ 200 грн.80 коп. Таким чином, у звязку із повним виконанням ним як третьою особою обвязку боржників [PERSON] та [PERSON] перед [PERSON], він відповідно до п.4 ч.1 ст.512 ЦК України набув прав первісного кредитора за Договором позики від 16.07.09 року у повному обсягу і на умовах, що існували до складання і підписання [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.514 ЦК України ним 20.10.11 року було надіслано на адресу відповідачів повідомлення боржникам про виконання ним як третьою особою їхнього обовязку перед Кредитором, про набуття ним як третьою особою прав первісного Кредитора за договором Позики та про зарахування зустрічних однорідних вимог позивача до відповідачів за договором позики із вимогами відповідачів до позивача про передання їм коштів від продажу квартири за договором комісії. У звязку з тим, що [PERSON] та [PERSON] добровільно не сплатили йому 635200 грн. 80 коп., то ним нарахована пеня, яку він просить стягнути з відповідачів і складає вона 1\~ 008\~ 000 грн., а з урахуванням суми основного боргу, відповідачі повинні виплатити йому 1\~ 135\~ 200 грн. 80 коп. Остаточна сума з урахуванням отриманих ним від продажу квартири [PERSON] та [PERSON] 200000 гривень становить 936\~ 700 грн. 80 коп. Крім того, він-Безпалий Ю.О. під час укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] повідомив нового набувача [PERSON] про ту обставину, що предмет договору купівлі-продажу обтяжений боргом власників і знаходиться в іпотеці, а тому придбавши цей обєкт нерухомості, [PERSON] відповідно до ч.2 ст.23 Закону України Про іпотеку набув статусу іпотекодавця має всі його права і несе всі обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Як засіб виконання зобовязання зо Договором позики від 16.07.2009 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], 16.07.09 року було підписано договір про задоволення вимог іпотеко держателя. Даний Договір було посвідчено нотаріусом [PERSON] За даним договором [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав встановлених ст..12 Закону. Відповідачами було прострочено зобовязання по сплаті боргу, а тому у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст..ст.37,38 Закону України Про іпотеку при виникненні у іпотеко держателя право звернення стягнення на предмет іпотеки, він має право за власним вибором або продати предмет іпотеки або обернути його в свою власність в порядку ст..37 Закону в рахунок іпотеки при простроченні іпотекодавцем зобовязання основної суми боргу, тобто з 22.07.2010 року. Оскільки Договір про задоволення вимог іпотекодержателя оспорюється відповідачами в рамках цієї справи, єдиною законною підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно що є предметом іпотеки буде рішення суду з даного приводу. Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідачі не є членами сімї позивача, між ними відсутні будь-які домовленості та правочини стосовно подальшого проживання відповідачів у квартирі, тому на відповідачів не розповсюджуються виключення, наведені ч.1 ст.40 Закону Про іпотеку. Присутність відповідачів у спірній квартирі, право власності на яку він просить визнати за ним, реєстрація відповідачів стане порушенням права його приватної власності і буде перешкоджати йому користуватись і вільно розпоряджатися квартирою, щодо якої він просить звернути стягнення. На підставі викладеного просив вимоги задовольнити. т.1 а.с.123-132 Ухвалою суду від 06.08.2012 року за клопотанням представника [PERSON] був залучений в якості співвідповідача у справі за зустрічними вимогами [PERSON] [PERSON] т.2 а.с.38 13.08.12 року представником відповідача [PERSON] подана уточнена зустрічна позовна заява до [PERSON], [PERSON], [PERSON], 3-я особа [PERSON] відповідно до якої, посилаючись на тіж самі обставини, які викладені в первісному зустрічному позові, просив суд стягнути на його користь з [PERSON] та [PERSON] суму основного боргу за договором позики у розмірі 127200 грн. 80 коп., пеню у розмірі 808000 грн., суму нарахованої пені, суму комісійної винагороди в розмірі 1500 грн., а загалом 936\~ 700 грн. 80 коп.; задовольнити вимоги про стягнення на його користь суми боргу за договором позики як зміненого кредитора у зобовязанні до [PERSON] та [PERSON] за договором позики шляхом набуття права власності на предмет іпотеки- квартиру № 78 буд. 4 по вул..Познанській в м.Харкові; визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]; усунути перешкоди в користуванні належною йому на праві власності квартирою № 78 буд. 4 по вул..Познанській м.Харкова шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку з неї [PERSON] та [PERSON] та стягнути з них понесені ним судові витрати. т.2 а.с.44-53 В судовому засіданні представники сторін- Подвезька В.І. та [PERSON] підтримали заявлені їх довірителями позови в повному обсязі, вказавши,що доповнень до викладеного у вимогах не мають, зустрічні вимоги [PERSON] та [PERSON] представник [PERSON] та [PERSON] та представник [PERSON] не визнали як незаконні та з підстав викладених ними у вимогах своїх довірителів та в письмових запереченнях, також представник [PERSON] і [PERSON] зустрічні вимоги [PERSON] визнав як обґрунтовані, а представник [PERSON] вимоги позивача [PERSON]-не визнав з підстав викладених у позові свого довірителя . т.2 а.с.11-13, 109-122 В подальшому представник позивача-відповідача за зустрічними вимогами [PERSON] в судове засідання не зявився, від [PERSON] надійшла заява до суду про подальший розгляд справи в його відсутність та відсутність свого представника, в якій він просив задовольнити його вимоги в повному обсязі, в задоволенні зустрічних вимог [PERSON] та [PERSON] відмовити, оскільки вважає їх незаконними, не обґрунтованими; вирішення справи в частині задоволення чи відмови в задоволенні зустрічного позову [PERSON]- залишає на розсуд суду. При цьому вказав, що всі обставини, зазначені у зустрічному позові [PERSON] є правдивими і такими, що дійсно мали місце у спірних правовідносинах. т.2 а.с.19-20 Відповідач [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] та її представник підтримали свої зустрічні вимоги , вимоги позивача [PERSON] та зустрічні вимоги відповідача [PERSON] не визнали з підстав викладених у своїх зустрічних вимогах, вказавши, що доповнень до викладеного не мають. 26.12.2011 року через канцелярію СІЗО до суду відповідачем за зустрічними вимогами [PERSON] надійшли письмові заперечення проти зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] та письмові пояснення, відповідно до яких просив в задоволенні зустрічних вимог [PERSON] та [PERSON] відмовити, посилаючись на їх незаконність та безпідставність. т.1 а.с.152-158, 159-160 Представник відповідача за зустрічними вимогами нотаріуса [PERSON] вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнав як незаконні, пояснив, що нотаріус діяла відповідно до вимог ЦК України, Закону України Про нотаріат та Інструкції про порядок вчинення дій нотаріусами України. Укладання договору про задоволення вимог іпотеко держателя передбачено Законодавством України. П.2 Договору про задоволення вимог іпотеко держателя відповідає вимогам ЦК України і 16.07.09 року були укладені 2 різних договорів за бажанням сторін. Відповідачем приватним нотаріусом [PERSON] через канцелярію суду були направлені свої пояснення за зустрічними вимогами [PERSON] та [PERSON], відповідно до яких вона просила суд відмовити в задоволенні їхніх вимог до неї, посилаючись на те, що нею 16.07.2009 року було здійснено нотаріальне посвідчення договору про задоволення вимог іпотекодержателя та договору комісії, укладених між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON], [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] відповідно . При посвідченні вище вказаних договорів нею як нотаріусом було дотримано всіх норм чинного законодавства, а саме Закону України Про нотаріат, Інструкції про порядок вчинення дій нотаріусами України. Нотаріальне посвідчення договорів здійснювалося у офісі нотконтори за зверненням громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідно. При посвідченні договорів нею як нотаріусом було враховано всі побажання сторін правочину, а також було дотримано вимог чинного законодавства. Були встановлені дійсні наміри сторін до вчинення правочину, який вона посвідчувала, шляхом встановлення однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної із умов правочину. т.2 а.с.158-163 Представник 3-ої особи - відділення громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Московського районного відділу ХМУ ГУМВС України в Харківській області в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву з проханням розглянути справу за відсутність представника 3-ої особи. Вислухавши пояснення представників сторін, сторону, що зявилася у судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивачем [PERSON] та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] задоволенню не підлягають, а зустрічні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено,що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності відповідачам -позивачам за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації 14.07.2009 року . ( т.1 а.с.6,10 ) 16 липня 2009 року між [PERSON], [PERSON] з одного боку, та [PERSON]. з другого боку, приватним нотаріусом [PERSON] посвідчено договір позики 23120 доларів США, які позивачі за зустрічним позовом зобовязалися повертати щомісячно у розмірі 510 доларів США, починаючи з 16 серпня 2009 року і повернути не пізніше 16 липня 2010 року. ( т.1 а.с. 91-92) Судом встановлено, що свої зобовязання за договором позики [PERSON] та [PERSON] виконували належним чином, що підтверджується копіями розписок завірених слідчим, складеними власноручно [PERSON] ї проти чого не заперечував його представник у судовому засіданні. Оригінали розписок вилучені і знаходяться в матеріалах кримінальної справи. ( т.2 а.с.130-138 ). Одночасно з підписанням договору позики між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], а саме, 16 липня 2009 року посвідчено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який укладено як засіб забезпечення виконання зобовязання, що виникло у [PERSON] та [PERSON] за договором позики. В п. 2 зазначеного договору вказано, що в разі невиконання боржниками зобовязань за договором позики, сторони домовились про вчинення відповідного виконавчого напису, після якого право власності на трикімнатну квартиру № 78, що розташована за адресою: м. Харків, вул.. Познанська, будинок 4 загальною площею 58,7 кв. м, житловою площею 42,0 кв. м переходить до іпотекодержателя. Вчинення виконавчого напису буде здійснюватися за рахунок іпотекодавців. ( т.1 а.с.93-94) Суд приходить до висновку про недійсність укладеного 16 липня 2009 року договору про задоволення вимог іпотекодержателя виходячи з наступного. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину має відповідати Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного Кодексу, актам Президента України та постановам Кабінету Міністрів України на інше. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 4 ст. 334 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу договору застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. За змістом Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 16 липня 2009 року, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] вбачається, що саме після вчинення виконавчого напису кредитором, у нього виникає право власності на [ADDRESS], що суперечить вимогам чинного законодавства України. Крім того, відповідно до п. 282 Інструкції Про вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що посвідчують заборгованість. У даному разі борговим документом є Договір позики, укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а тому, вчинення саме на Договорі позики виконавчого напису, після якого право власності на квартиру № 78 по вул. Познанській. № 4 в м. Харкові перейде до [PERSON] є порушенням ст. 572 ЦК України, відповідно до якої заставодержатель має право задоволення своїх вимог лише за рахунок заставленого майна. Суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до вимог ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, договором або законом. У будь-якому разі заставодержатель набуває лише право звернення стягнення на предмет застави і тільки тоді, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 591 Цивільного Кодексу України передбачено порядок реалізації предмета застави, на який звернене стягнення, а саме, шляхом його продажу з публічних торгів. Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, передбачених ч. 1-3, 5,6 ст. 203 Цивільного кодексу України має наслідком визнання правочину недійсним. З урахуванням заявлених позивачами [PERSON] та [PERSON] позовних вимог та вищевикладених обставин, суд вважає можливим визнати договір про задоволення вимог іпотеко держателя, посвідченого 16 липня 2009 року приватним нотаріусом [PERSON] між [PERSON] , [PERSON] з одного боку, та [PERSON]В. з другого боку, недійсним. Суд вважає, що приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчила зазначені правочині в порушення вимог Цивільного Кодексу України, Закону України Про нотаріат та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в редакції чинній на час посвідчення договорів. Крім того, відповідно до ст. 5 Закону України Про нотаріат нотаріуси зобовязані розяснювати сторонам зміст і значення поданих ними проектів правочинів і перевіряти, чи відповідає зміст посвідчуваних правочинів вимогам закону і дійсним намірам сторін. Судом встановлено, що 16 липня 2009 року, під час підписання договору позики, договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчених між [PERSON] , [PERSON] з одного боку, та [PERSON]В. з другого боку, приватним нотаріусом [PERSON] було посвідчено договір комісії між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого комісіонер [PERSON] діє за дорученням комітентів [PERSON] та [PERSON], вчиняючи правочини в інтересах комітентів та за їх дорученням, але від свого імені, створюючи для комітентів певні юридичні наслідки (виникнення, зміну або припинення прав та обовязків), а саме, здійснює продаж трикімнатної квартири, № 78 що розташована за адресою: м. Харків, вул.. Познанська, № 4 загальною площею 58,78 кв. м, житловою площею 42,0 кв. м. Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко, - відеозаписів, висновків експертів. Статтею 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну, або припинення цивільних прав та обовязків. Судом достеменно встановлено, що позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] Т,О. мали лише намір на отримання у борг грошових коштів. Свої зобовязання за договором позики вони виконували належним чином. Наміру не виконувати зобовязання за договором позики не мали, про що свідчать розписки [PERSON] про отримання грошових коштів від [PERSON] Як пояснила у судовому засіданні відповідач позивач за зустрічними вимогами позивачка [PERSON] вона не давала ніколи доручення відповідачу [PERSON] продавати належну їм з братом трикімнатну ізольовану квартиру № 78 по вул. Познанській. № 4 в місті Харкові, хоча не оспорювала свій підпис на договорі комісії від 16 липня 2009 року. [PERSON] під час підписання договору не бачила. Позивачка вважала, що під час підписання документів, нотаріус навмисно підклала для підписання договорі комісії. З [PERSON] вона зустрілася лише на очній ставці у слідчого. Відносно [PERSON] порушено кримінальну справу і на теперішній час йому обрано запобіжний захід утримання під вартою. Суд не знаходить підстав не довіряти поясненням позивачки [PERSON] Так, з відповіді слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області Прядко О.О. вбачається, що [PERSON]О предявлено обвинувачення у вчинення шахрайства у великому розмірі відносно [PERSON] та [PERSON] за ч. 3 ст. 190 КК України. На цей час кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] за ст.ст.190 ч.4, 355 ч.2 КК України знаходиться в провадженні Дзержинського районного суду м.Харкова, в ході досудового слідства були визнані потерпілими [PERSON], [PERSON] та інші особи. т.2 а.с.195-196 В подальшому, під час виконання зобовязань за договором позики [PERSON] та [PERSON], а саме 11 вересня 2009 року, [PERSON] продав квартиру [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON] та [PERSON], але кошти від продажу квартири, які він повинен згідно з договором комісії, передати позивачам [PERSON] та [PERSON] не передав. Квартира [ADDRESS] була продана батькові відповідача [PERSON] [PERSON], який квартиру не оглядав, в квартиру не вселявся , що підтвердив в судовому засіданні його представник. [PERSON] не повідомив позивачів [PERSON] та [PERSON]О про виконання ним договору комісії та укладання договору купівлі-продажу, належної їм на праві власності квартири від 11 вересня 2009 року з [PERSON] Пояснити необхідність продажу квартири [ADDRESS] представник [PERSON] не зміг. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Про відсутність волевиявлення [PERSON] та [PERSON] на продаж квартири [ADDRESS] свідчить погашення боргу позивачкою [PERSON] Згідно наданих нею розписок, остання дата погашення боргу 17 січня 2010 р. Розписки складені власноручно відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] Цей факт не оспорювався його представником. Судом встановлено, що здійснивши продаж квартири [ADDRESS], [PERSON] не повідомив про це [PERSON] та [PERSON] [PERSON] повідомлення було направлене під час розгляду справи у суді його представником лише 19 жовтня 2011 року, обізнано воно як Звіт комісіонера, та під час знаходження [PERSON] в СІЗО Харківської області. ( т.2 а.с. 55) Крім того, даючи дозвіл [PERSON] на відчуження [ADDRESS], [PERSON] заборону зі спірної квартири не знімав та продовжував одержувати гроші від [PERSON], яка добросовісно виконувала обовязки за договором позики. Відповідно до ст.. 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ст.. 229 ЦК України) такий правочин визнається судом недійсним. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір комісії, посвідчений 16 липня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вчинено під впливом обману з боку приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] а тому є недійсним з моменту його підписання. Наслідком вчинення обману з боку [PERSON] та [PERSON] є укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] та батьком позикодавця [PERSON], що свідчить про недійсність цього договору. Суд приходить до висновку, незважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] виконували належним чином договір позики, своєчасно повертали кошти, [PERSON], достеменно знаючи та маючи умисел на заволодіння квартирою № 78 по вул.. Познанській, № 4 в м. Харкові, надає згоду на зняття заборони на відчуження квартири, що підтвердив його представник та представник [PERSON] в судовому засіданні, на користь [PERSON], який є його батьком, а тому, фактично на свою користь, отримуючи при цьому тривалий час грошові кошти від позивачів за зустрічним позовом. Із позовної заяви [PERSON] не вбачається обставин, за яких ним було придбано трикімнатну квартиру [ADDRESS], де та коли йому стало відомо про продаж [PERSON] та [PERSON] квартири, яка належала їм на праві власності, не надав пояснень з цього приводу його представник в судовому засіданні, що свідчить про те, що він не мав наміру настання для себе правових наслідків укладання договору купівлі-продажу. Виходячи із обставин, зазначених вище, оцінюючи докази в їх сукупності суд також приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики на користь заміненого кредитора у зобовязанні та задоволення вимог про стягнення боргу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У суду виникає сумнів в достовірності складених та підписаних його представником [PERSON] документів, а саме, звіту комісіонера, складеного 19 жовтня 2011 року та підписаного від його імені представником [PERSON], повідомлення боржникам про виконання зобовязань за договором позики, складеного 20 жовтня 2011 року та підписаного представником [PERSON], акту виконання третьою особою обовязку боржників перед кредитором, складеного 02 квітня 2011 року, тоді як квартиру [ADDRESS] Ю.О. продано 11.09.2009 року. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі. Представник [PERSON] [PERSON] не надав суду письмових доказів про отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у розмірі 436\~ 700 гривень 80 коп. в порядку виконання Третьою особою їхнього обовязку перед Кредитором, про набуття Третьою особою ([PERSON]О.) прав первісного Кредитора за договором позики та про зарахування зустрічних однорідних вимог. [PERSON] позов про стягнення боргу з [PERSON] та [PERSON] не заявляв. Його представник у судовому засіданні не заперечуючи проти задоволення позову [PERSON], але не надав суду письмових доказів отримання його довірителем суми боргу за договором позики укладеним між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] від 16 липня 2009 року. Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Крім того, представник [PERSON] не надав суду жодного доказу на підтвердження згоди довірителя на заміну кредитора в зобовязання. яке виникло на підставі Договору позики від 16 липня 2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку про надуманість та необгрутованість позову [PERSON] поданого в особі його представника [PERSON] За обставини, викладених вище суд вважає за необхідним відмови в задоволенні вимог [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку. При цьому суд зазначає, що вимоги [PERSON] про зняття з реєстраційного обліку відповідачем взагалі не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства. Крім того, ст. 16 ЦК України передбачені способи захисту порушеного права, до яких такий спосіб захисту порушеного права, як зняття з реєстраційного обліку, зазначеною нормою права не встановлено. У звязку з тим, що суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON], тому суд не вважає за необхідним вирішувати питання про закриття провадження за позовними вимогами [PERSON] про зняття відповідачів з реєстраційного обліку. Суд також відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про стягнення на їх користь моральної шкоди у розмірі 400\~ 000 гривень за недоведеністю спричинення їм такої шкоди. Судові витрати суд вважає необхідним стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] в частковому відношенні.

Outcome: partial