Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-25 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивачі у серпні 2012 року звернулись до суду з позовом до відповідачів про встановлення порядку володіння та користування спільною земельною ділянкою. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] являється власником 29/100 частин будинковолодіння по вул. Грибоєдова, 27 у м. Вінниці, [PERSON] являється власником 8/25 частин даного домоволодіння, [PERSON] являється власником 7/100 частин. Житловий будинок знаходився на земельній ділянці площею 1533 кв.м. та рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27.07.1992 року № 356 додатково було виділено земельну ділянку площею 310 кв.м. в постійне користування та 333 кв.м. в довгострокове користування. 12.12.1992 року між співвласниками будинковолодіння було укладено договір про порядок користування частками земельної ділянки площею 643 кв.м., яка рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27.07.1992 року № 356 закріплена за будинковолодінням. Так, [PERSON] користувався 29/100 частками земельної ділянки, [PERSON] 8/25 частками та [PERSON] 7/100 частками. Власниками іншої частини будинковолодіння являються відповідачі, однак вони відмовляються користуватись земельною ділянкою згідно вказаної угоди. Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру було виготовлено план земельної ділянки, згідно якого визначено фактичний порядок користування, згідно якого [PERSON] користується земельною ділянкою площею 265 кв.м., [PERSON] 330 кв.м., [PERSON] 462 кв.м, [PERSON] 190 кв.м., [PERSON] 306 кв.м. Однак на відповідний порядок користування земельною ділянкою відповідачі не погоджуються. Тому позивачі змушені звернутися із даним позовом до суду. В судовому засіданні позивачі та представник позивачів підтримали позовні вимоги та просили суд встановити порядок користування земельною ділянкою розташованою по вул. Грибоєдова, 27 у м. Вінниці відповідно до висновку № 6 повторної судової будівельно-технічної експертизи. Не наполягали на стягненні судових витрат, окрім витрат на проведення експертиз, які просили поділити порівну між сторонами. Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги визнали та не заперечили проти такого порядку користування земельною ділянкою. Представник третьої особи в судовому засіданні при розгляді справи покладався на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін та представників, третьої особи, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником 29/100 частин будинковолодіння по вул. Грибоєдова, 27 у м. Вінниці на підставі рішення виконкому Замостянської районної ради народних депутатів від 08.04.1985 року № 148, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на будівлю від 23.04.1985 року № 29 (а.с.6). [PERSON] являється власником 8/25 частин спірного будинковолодіння на підставі рішення виконкому Замостянської районної ради народних депутатів від 08.04.1985 року №148, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на будівлю від 03.06.1985 року № 38 (а.с.7). [PERSON] являється власником 7/100 частин будинковолодіння на підставі договору дарування від 17.04.1995 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1112 (а.с.8-9). Житловий будинок знаходився на земельній ділянці площею 1533 кв.м., що підтверджується довідкою архівного відділу Вінницької районної державної адміністрації від 07.11.2012 року № 164, також рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27.07.1992 року № 356 (а.с.10) додатково виділялась земельна ділянка площею 310 кв.м. в постійне користування та 333 кв.м. в довгострокове користування, що підтверджується довідкою КП ВМБТІ від 10.08.2012 р. № 3397 (а.с. 12). 12.12.1992 року між співвласниками будинковолодіння по вул. Грибоєдова, 27 у м. Вінниці було укладено договір про порядок користування реальними частками земельної ділянки площею 643 кв.м., яка рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27.07.1992 р. № 356 закріплена за будинковолодінням (а.с. 13). Чинний ЗК України (в ред. 2001 р.) не регулює правовідносини пов'язані з постійним користуванням землею громадян тому у відповідності до п.п. 2,3 Прикінцевих положень до ЗК України застосуванню підлягають земельні кодекси прийняті на час переходу права власності на будинковолодіння. Відповідно до вимог ст. 20 ЗК УРСР, який діяв на час реєстрації в земельно-шнурову книгу колгоспу "ім. Сталіна" с. Пятничани, право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських селищних Рад народних депутатів. Ст. 42 ЗК України (в редакції 1990 р.) громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов'язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі. П. 21. постанови пленуму ВСУ „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 N 7 звернуто увагу судів на те, що виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Отже, до позивачів відповідно до вимог закону перейшло право користування частиною земельної ділянки пропорційно праву власності на будинок, тобто [PERSON] у користування 29/100, [PERSON] - 8/25 та [PERSON] - 7/100 часток, який визначався угодою. Скопіюванням з технічного паспорту на будинковолодіння, виконаного КП ВМБТ 24.11.2011 року визначається площа земельної ділянки, якою в даний час користуються співвласники будинковолодіння, та складає 1553 кв.м. (а.с.14-17). Спорів щодо межі земельної ділянки з суміжними землевласниками та землекористувачами відсутні, що підтверджується актом від 31.10.2011 року (а.с.18-19). Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру було виготовлено план земельної ділянки, згідно якого визначено фактичний порядок користування, згідно якого [PERSON] користується земельною ділянкою площею 265 кв.м., [PERSON] 330 кв.м., [PERSON] 462 кв.м, [PERSON] - 190 кв.м., [PERSON] 306 кв.м. Однак на відповідний порядок користування земельною ділянкою відповідачі не погоджуються. Згідно ст.ст. 91, 167 ЗК УРСР (в ред. 1970 р.), що діяв на час набуття права власності на частину будинковолодіння було визначено, що особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Якщо згоди на користування спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується в порядку, встановленому статтею 167 цього Кодексу. Ч. 2. ст. 377 ЦК України визначено, що якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Аналогічні правові позиції закріплені і ч. 2 ст.120 ЗК України. Згідно із п. 19. постанови Пленуму ВСУ „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 N 7 у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм: жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди. Відповідно до п. 12 Перехідних положень ЗК України розпорядження землями державної власності в межах адміністративно-територіальної одиниці здійснює Вінницька міська рада, тобто рішення суду може вплинути на її права та обов'язки, що полягають у прийнятті рішення про передачу у власність земельної ділянки кожному із співвласників. Зазначений в додатку до висновку № 1324-1 повторної судової будівельно-технічної експертизи від 26 березня 2013 року варіант 6 відповідає вимогам ст. 120 ЗК України ст.ст. 358, 377 ЦК України. Враховує можливість нормального користування будинком та здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, можливість проходу з вулиць на подвір'я, крім того такий варіант влаштовує сторони, які його підтримали. Згідно ст. 337 ЦК України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщена на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією часткою земельної ділянки на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, що повністю знайшло своє відображення в зазначеному вище варіанті експертизи. Відповідно до п. 1 ст. 88 Земельного кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників, згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. На даний час угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між сторонами не укладена, між ними виник спір щодо порядку користування вищезазначеної земельної ділянки. У відповідності до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до пункту п.п. е п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7, у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду, а при перебування ділянки в спільній сумісній власності (у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачалось угодою між ними, співвласників жилого будинку) - за договором або законом. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Учаснику спільної сумісної власності зазначене право належить за умови попереднього визначення розміру рівних земельних ділянок, якщо інше не передбачене законом або не встановлено судом. За таких обставин суд вважає, що визнання позову не суперечить закону та не порушує чиї-небудь права та охоронювані інтереси. Понесені позивачем судові витрати суд вважає за можливе залишити за позивачем, окрім витрат на експертизи, які відповідачі погодились сплатити порівну та компенсувати [PERSON] половину їх вартості. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved