Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Одинадцята Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що [INFO] померла її мати, [PERSON]. [PERSON] заповіла позивачці, [PERSON] 1\\2 частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 квітня 2007 року виданого на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова № 80/69 від 13 березня 2007 року вказана квартира належить чоловікові матері позивача (її вітчиму) - [PERSON]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого 22 травня 2007 року право власності на дану квартиру зареєстровано за [PERSON]. 08.10.2008 року мати позивача склала заповіт, посвідчений 08 жовтня 2008 року, Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алексєєвою Ліаною Василівною, реєстровий номер № 7150., яким вона заповіла [PERSON] 1\\2 частину квартири [ADDRESS]. Згідно довідок виданих Житлово-експлуатаційною дільницею № 10 по обслуговуванню будинків житлово-будівельних кооперативів Московського району м. Харкова № 29 від 19 серпня 2003 року та 13 травня 2005 року спірна квартира виплачена повністю у 1992 році. Позивач належним чином та у встановлені строки завернулася до нотаріальної контори про прийняття спадщину після смерті матері,таким чином успадкувала 1/2 частину спірної квартири, однак належним чином оформити своє право власності вона не може, оскільки документи на спірну квартиру були оформлені тільки на відповідача. Однак, факт оформлення квартири лише тільки на відповідача не може бути перешкодою для виникнення права спільної сумісної власності, оскільки вона, на думку позивача та відповідно до ст. ст. 22,28 Кодексу про шлюб та сім'ю, ст.ст.60,70 Сімейного Кодексу України, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та належить відповідачу та матері позивача на праві спільної сумісної власності. В зв'язку із чим просила суд позовні вимоги задовольнити, визнати за нею, [PERSON] право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, [PERSON], померлої [INFO]. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до його початку заяву, про розгляд справи за її відсутності, просила суд позовні вимоги повністю задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що проти задоволення позовних вимог він заперечує з наступних підстав. Так, відповідач не заперечував, що спірна квартира була повністю виплачена ним із матір'ю позивача під час перебування у шлюбі, за рахунок їхніх спільних коштів. Однак, відповідач заперечує, що 1\\2 частина спірної квартири повинна успадковуватися за заповітом, оскільки всі юридичні документи оформлені на нього та він є єдиним власником спірної квартири. В зв'язку із чим просив суд у задоволені позову відмовити та розглядати справу за його відсутності. Представник третьої особи - Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява від представника контори, в якій останній просить суд слухати справу за його відсутності, у відповідності до вимог чинного законодавства. Суд, ознайомившись із заявами сторін, третьої особи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.04.2007 року, реєстраційний серія ЯЯЯ №851261, виданого Московською районною радою м.Харкова, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова № 80/69 від 13 березня 2007 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. Згідно довідок, виданих Житлово-експлуатаційною дільницею № 10 по обслуговуванню будинків житлово-будівельних кооперативів Московського району м. Харкова № 29 від 19 серпня 2003 року та 13 травня 2005 року копії яких є в матеріалах справи, спірна квартира виплачена повністю у 1992 році. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], копія якого є в матеріалах справи, [PERSON] з 16.06.1979 року перебувала у шлюбі з [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть, копія якого є в матеріалах справи, [PERSON] померла [INFO]. Згідно заповіту від 08.10.2008 року, посвідченого 08.10.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алексєєвою Л.В., копія якого є в матеріалах справи, [PERSON] заповіла все своє майно, в тому числі 1\\2 частину квартири [ADDRESS] своїй дочці, [PERSON]. Згідно відповіді на запит суду Восьмої Харківської державної нотаріальної контори від 08.04.2013 року, №1773\\01-16, після померлої [INFO] [PERSON] було заведено спадкову справу №905\\2011. В матеріалах справи знаходяться: заява від [PERSON] - сина померлої про відмову від права на прийняття спадщини; заява від [PERSON] - доньки померлої - про прийняття спадщини за заповітом; заява від [PERSON], - чоловіка померлої, в якій він повідомляє нотаріальну контору про те, що йому відомо про наявність заповіту, складеного не на його користь та права на обов'язкову частку у спадщині від не має. На час повної сплати внеску за спірну квартиру діяв Закон України "По власність", який втратив чинність на підставі Закону № 997-У від 27.04.2007. Таким чином, положення Закону України "Про власність" повинні застосовуватися до правовідносин, які виникли та існували на час його дії, зокрема на правовідносини щодо сплати пайового внеску та виникнення на цій підставі права власності на зазначену квартиру. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 15 Закону України "Про власність" член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Таким чином з моменту повної сплати пайового внеску мати позивача, [PERSON] стала власником спірної квартири. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Як встановлено положеннями ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, розмір часток кожного з подружжя при поділі спільного майна в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні норми містяться і в Сімейному кодексу України від 2001 року. Так, відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з положеннями ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідач не заперечував факт сплати пайових внесків за спірну квартиру під час перебування у шлюбі з [PERSON] за рахунок їх спільних коштів. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що 1\\2 частина спірної квартири належала матері позивача на праві спільної сумісної власності подружжя. Судом не беруться до уваги заперечення відповідача щодо не можливості успадкування позивачем 1\\2 частини спірної квартири у зв'язку із тим, що документи на спірну квартиру оформлені на нього і він є єдиним власником квартири, оскільки п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" вбачається, що для виникнення права спільної сумісної власності подружжя на збудований у період шлюбу житловий будинок не має значення, на ім'я кого з подружжя він оформлений. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як встановлено ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст. ст. 1216-1223, 1225 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом та відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи зазначені у заповіті Відповідно до ч.1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Таким чином, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є законними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved