Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-03 00:00:00

05.09.2011 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до Новоград-Волинського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] та Командитного товариства «Новоградбудсервіс», третя особа Комунальне підприємство «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» у якому просили визнати договір купівлі-продажу квартири № 39, яка знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський від 19.07.2007 року укладений між Командитним товариством «Новоградбудсервіс» та [PERSON] в частині покупця недійсним, перевести на [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права та обовязки покупців за договором купівлі-продажу квартири № 39, що знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський від 19.07.2007 року укладеного між Командитним товариством «Новоградбудсервіс» та [PERSON], визнати право власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на квартиру № 39, що знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський та грошову суму в розмірі 28309 грн., яка внесена позивачами на депозитний рахунок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, видати [PERSON] О.М.. Свої вимоги обґрунтовують тим, що проведення аукціону відбулося з порушеннями. Позивачі не повідомлялися про проведення аукціону, а тому були позбавлені можливості прийняти участь у публічних торгах. Оскільки вони є наймачами зазначеного житла, то мають переважне право на його купівлю. 03.11.2011 року [PERSON] звернулася до Новоград-Волинського міськрайонного суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у якому просить визнати недійсним договір про здачу і найм квартири № 39, що знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський, без дати, укладений між БМУ №9 і [PERSON] та виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та всіх інших осіб з вищезазначеного житла і стягнути з відповідачів на її користь судові витрати. Свої вимоги за зустрічним позовом [PERSON] обґрунтовує тим, що договір про здачу і найм квартири укладений з порушенням закону, а тому повинен бути визнаний недійсним. Таким чином, відповідачі без законних на те підстав вселилися в квартиру та продовжують нею користуватися. Тому позивачка просить виселити відповідачів з належної їй на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу квартири від 19.07.2007 року, без надання іншого житла. Ухвалою суду обидва позови було обєднано в одне провадження. У судовому засіданні позивачі-відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їхній представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Вимоги за зустрічним позовом [PERSON] не визнали, просили відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимогах. Відповідач-позивач [PERSON] та її представник [PERSON] проти первісної позовної заяви заперечили, просили відмовити у її задоволенні повністю. Зустрічну позовну заяву підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з підстав викладених у ній. Представник Командитного товариства «Новоградбудсервіс» у судове засідання повторно не зявився. Суд, заслухавши сторони, їхніх представників, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку прийшов до наступного висновку. Стосовно первісного позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] встановлено наступне. Договором на здачу в найм квартири, без дати, укладеного між БМУ № 9 та [PERSON] було здано останньому у найм квартиру № 39, що знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський (а.с. 8). До складу його сімї входять: дружина [PERSON] та сини [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Посилання позивачів на рішення Новоград-Волинського міського суду від 06.10.2000 року, яким було визнано право позивачів на житло у спірній квартирі (а.с. 12-13), є безпідставним, оскільки відповідно до ухвали Верховного Суду України від 22.05.2002 року вищевказане рішення скасовано а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд (а.с. 36-37). З матеріалів дослідженої справи № 2-1819/2002 випливає, що [PERSON] відмовився від позову і ця відмова була прийнята судом, про що є відповідна ухвала Новоград-Волинського міського суду (а.с. 47 справа № 2-1819/2002). 27.10.2000 року сімя [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на житло, а саме на спірну квартиру (а.с. 16). Рішенням Новоград-Волинського міськайонного суду № 2-55 від 27.02.2006 року зазначене свідоцтво про право власності на житло визнано недійсним (а.с. 17). А тому власником квартири на праві колективної власності на час проведення прилюдних торгів було КТ «Новоградбудсервіс» (а.с. 15). Посилання позивачів не те, що було порушено процедуру проведення публічних торгів з продажу оспорюваної квартири спростовуються рішенням апеляційного суду Житомирської області у справі № 22-ц-6253/10 від 25.10.2010 року та ухвалою Господарського суду Житомирської області у справі № 1/1/117«б» (а.с. 49-62). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Посилання позивачів на те, що порушено їх права, як наймачів, на першочергову купівлю найманого житла є безпідставним, оскільки, як зазначено у рішенні апеляційного суду Житомирської області у справі № 22-ц-6253/10 від 25.10.2010 року рішенням комітету кредиторів КТ «Новоградбудсервіс» від 11.10.2002 року дозволено мешканцям вказаного будинку викуп квартир за балансовою їх вартістю за умови подання ними відповідних заяв до 01.12.2002 року. Сімя [PERSON] цим правом не скористалася. Отже із вищевказаного рішення випливає, що позивачам надавалось першочергове право на купівлю квартири № 39, що знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський, однак таким правом вони не скористалися. Крім того, відповідно до ухвали Господарського суду Житомирської області у справі № 1/1/117«б» [PERSON] відмовлено у задоволенні скарги на дії ліквідатора КТ «Новоградбудсервіс» [PERSON] щодо віднесення квартири [ADDRESS] до ліквідаційної маси та про виключення квартири з її складу. На підставі вищевикладеного суд не знаходить підстав для визнання договору купівлі-продажу квартири № 39, яка знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський від 19.07.2007 року укладеного між КТ «Новоградбудсервіс» та [PERSON] в частині покупця недійсним, переведення на [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права та обовязки покупців за договором купівлі-продажу квартири № 39, що знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський від 19.07.2007 року укладеного між КТ «Новоградбудсервіс» та [PERSON], та визнання права власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на цю квартиру, а отже у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] судом встановлено наступне. Між СМУ № 9 та [PERSON] було укладено договір про здачу та найм квартири, що належала БМУ № 9 (а.с. 9, 15). 20.10.2006 року БМУ №9 ліквідовано (а.с. 41). На підставі рішенням Новоград-Волинської міської ради № 227 від 2000 року право колективної власності на оспорювану квартиру набуло КТ «Новоградбудсервіс» (а.с. 41). [PERSON] із сімєю був вселений та зареєстрований у квартирі на підставі договору про здачу в найм квартири (а.с. 8). 19.07.2006 року [PERSON], на підставі договору купівлі продажу укладеного з КТ «Новоградбудсервіс», придбала у власність квартиру № 39, що знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський (а.с. 22, 23). Договору про оренду житла між [PERSON] та [PERSON] не укладено. Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЖК Української РСР Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем і наймачем, на імя якого видано ордер. Крім цього, відповідно до [PERSON] Міністрів Української РСР № 243 від 11.08.88 року «Про затвердження Типового договору найму жилого приміщення в будинках державного та загального житлового фонду в Українській РСР та Правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку та прибудинкової території в Українській РСР» передбачено, що наймач у договорі діє на підставі ордеру. Крім цього, як також зазначено і Верховним Судом України в ухвалі № 6-3802кс02 від 22.05.2002 року, наявний у справі договір не містить дату його укладання, у той час як його чинність повязана з часом підписання його сторонами. Посилання представника позивачів-відповідачів [PERSON] на той факт, що [PERSON] не є стороною укладеного договору найму а тому не може висувати вимогу про визнання його не дійсним спростовується укладеним договором купівлі продажу квартири між [PERSON] та КТ «Новоградбудсервіс», за яким право власності переходить до [PERSON]. А тому і усі інші права та обовязки за договорами укладеними стосовно вказаної квартири переходять до покупця. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Вищевказані частини ст. 203 ЦК України проголошують наступне: Зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх дітей. Ч. 2 ст. 215 ЦК України вказує, що недійсним є правочин, якщо його недійсність прямо вказана законом. У той час ч. 3 ст. 215 ЦК України передбачає, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. На підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним договору про здачу і найм квартири № 39, що знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський, без дати, укладений між БМУ №9 і [PERSON], ґрунтуються на законі а тому мають бути задоволені і договір про здачу і найм квартири визнано недійсним. Стосовно виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із займаної ними квартири суд прийшов до наступного висновку. Оскільки [PERSON] є власником квартири, то слід застосувати норми ст. 155 ЖК Української РСР, що передбачає наступне: жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ст.169 ЖК Української РСР у разі припинення договору найму житлового приміщення у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач та особи, які проживають з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмови підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Проживаючи в квартирі, що належить позивачці, без правових підстав, відповідачі порушують права [PERSON] тому у відповідності до ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР відповідачів слід виселити з квартири № 39, що знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський. Крім цього, слід задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом стосовно стягнення на користь [PERSON] судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. У той час, п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачає, що до витрат повязаних з розглядом справи відносяться й витрати на правову допомогу. Ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалі справи вбачається, що [PERSON] 06.10.2011 року уклала угоду про надання правової допомоги з адвокатом [PERSON], який має відповідне свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 104, 105). Додатковою угодою було вирішено розміри гонорарів (а.с. 106). [PERSON] надано відповідні квитанції про сплату послуг згідно укладеної угоди на суму 6950 грн. (а.с. 107-111, 119, 137). Представник [PERSON] [PERSON] приймав участь у судових засіданнях та здійснював захист інтересів позивачки і підтримував вимоги зустрічного позову. На підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку задовольнити також вимоги зустрічного позову та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 6950 грн.. Стосовно заяви представника відповідача-позивача [PERSON] про застосування строків позовної давності судом встановлено наступне. Відповідно до абзацу третього п. 11 [PERSON] Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Тобто з цього випливає, що у разі відмовлення у задоволенні позовних вимог за безпідставністю, то відмовлення у задоволенні позовних вимог за спливом строків позовної давності не допускається. Оскільки у задоволенні позовних вимог за первісним позовом відмовлено за безпідставністю, то застосування строків позовної давності, виходячи з вищезгаданої [PERSON] Пленуму ВСУ, не потрібне.

Outcome: approved