Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом у якому вказує, що 09.11.2007 р. між ТОВ Компанія Укргазводбуд та ВАТ [PERSON] Аваль (який на даний час перейменовано у ПАТ [PERSON] Аваль) укладено кредитний договір №010/17-41/581 (не відновлювана кредитна лінія) згідно з яким третій особі надано кредит у сумі 642045,63 грн. із сплатою 13 % річних, строком до 08.11.2012 р. За умовами вказаного кредитного договору кредит у сумі 602952, 20 грн. призначений для купівлі третьою особою спецтехніки; кредит у сумі 39093,43 грн.. призначений для сплати страхових платежів (премій) за договорами страхування. Після укладення кредитного договору 09.11.2007 між ВАТ [PERSON] Аваль та [PERSON] укладено договір поруки № 010/17-41/581/3 відповідно до умов якого сторони договору встановили, що поручитель на добровільних засадах прийняв на себе зобовязання перед позивачем відповідати по зобовязанням третьої особи, які виникають з умов кредитного договору № 010/17-41/581 від 09.112007, а саме повернути кредит в розмірі 642045,63грн., проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках передбачених кредитним договору, а також виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором належним чином, перерахувавши кошти на позичковий рахунок третьої особи, що підтверджується заявами на позичальника на перерахування коштів, платіжним дорученням №9 від 14.11.2007р. та випискою про рух коштів по позичковому рахунку. 04.08.2008р. між банком та третьою особою (позичальником) було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № 010/17-41/581 від 09.11. 2007 р., відповідно до якої відсоткова ставка за користування кредитом була збільшена до 17 % річних. Зазначені зміни було також внесено до договору поруки, про що укладено додаткову угоду №1 до договору поруки № 010/17-41/581/3 від 04.08.2008р. 08.01.2009р. між банком та третьою особою (позичальником) укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору № 010/17-41/581 від 09.11.2007 р. відповідно до умов якої, сторонами узгоджено та підписано новий графік погашення заборгованості по кредиту. Однак, третьою особою (позичальником) протягом періоду з 26.01.2011р. порушувались вимого кредитного договору щодо своєчасності сплати основної суми заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом в наслідок чого за третьою особою склалася заборгованість у сумі 432935,76 грн. Позивач вважає, що строк виконання основного зобовязання в розумінні ст.252 ЦК України, тобто строк визначений роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, сторонами не встановлено ні в договорі поруки, ні в кредитному договорі, ні в підписаних графіках, а відповідно до п.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. [PERSON] протягом одного року від дня укладення договору поруки не предявив позову до поручителя, то відповідно до п.4 ст. 559 ЦК України порука припинилася. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. В період дії договору поруки між позивачем та третьою особою була підписана угода про підвищення відсоткової ставки по кредиту з 13% до 17 %, в результаті укладення такої угоди значно збільшилися суми нарахованих процентів, а отже і збільшився обсяг відповідальності [PERSON] як поручителя. Збільшення процентної ставки було проведено без згоди позивача. Також [PERSON] у позовній заяві вказує, що Додаткова угода № 1 до Договору поруки № 010/17-41/581/3 від 04.08.2008р. надана банком, полягає в тому, що він надає згоду на будь-яке збільшення процентної ставки за кредитним договором, але він її не підписував, і про її існування дізнався тільки після предявлення до нього вимог з боку банку. Позивач просить суд визнати поруку припиненою відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України. Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Представник ПАТ [PERSON] Аваль у судове засідання повторно не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, у звязку з чим, суд вважає за можливе розглядати справу без участі представника відповідача. У своїх письмових запереченнях на позов ( а.с 78-79) та у судовому засіданні 15.11.2012 представник банку проти позову заперечував, вважає, що відсутні підстави визнавати поруку припиненою, просить у задоволенні позову відмовити. Представник ТОВ Компанія Укргазводбуд у судове засідання повторно не зявився, заперечень на позов не надав. Вислухавши пояснення\~ \~ представника позивача, дослідивши матеріали справи, та надані докази, суд дійшов такого висновку. Судом установлено, що 09.11.2007 року ВАТ [PERSON] Аваль (який на даний час перейменований у ПАТ [PERSON] Аваль) з ТОВ Компанія Укргазводбуд укладено кредитний договір № 010/17-41/581. Тоді ж, 09.11.2007 року банк уклав з [PERSON] [PERSON] поруки № 010/17-41/581/3, за яким останній зобовязався перед банком відповідати за виконання позичальником ТОВ Компанія Укргазводбуд, зобовязань які виникають з умов кредитного договору № 010/17-41/581 від 09.11.2007р. , а саме повернути кредит, проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках передбачених кредитним договору, а також виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі.( а.с. 4-8, 11-12) Строк виконання основного зобовязання позичальником у зазначеному договорі поруки не встановлено. Відповідно до п.4 ст. 559 ЦК України якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. У Кредитному договорі укладеному між Банком та позичальником в розділі Визначення термінів терміни визначені наступним чином : Заборгованість Позичальника - зобовязання позичальника перед кредитором щодо повернення суми кредиту, плати за користування кредитом, сплати комісій, неустойок, штрафних санкцій, та інших платежів (якщо такі матимуть місце), у т.ч. відшкодування витрат та збитків кредитора, повязаних з неналежним виконанням Позичальником умов цього договору. Кредит кредитні кошти Кредитора чи їхня відповідна частина, які надаються позичальнику однією сумою чи частинами(Траншами) в розмірі та на умовах, визначених Кредитним договором. Строк кредиту строк, протягом якого Позичальник повинен виконати перед Кредитором зобовязання щодо повернення суми Кредиту, плати за користування кредитом, сплати комісій, неустойок, штрафних санкцій та інших платежів (якщо такі матимуть місце) у т.ч. відшкодувати витрати та збитки кредитора, повязані з неналежним виконанням позичальником умов цього Договору. Основна заборгованість за кредитом (позичкова заборгованість) зобовязання Позичальника перед Кредитором щодо повернення суми кредиту, за винятком плати за користування кредитом, сплати комісій, неустойок, штрафних санкцій, та інших платежів (якщо такі матимуть місце), у тому числі відшкодування витрат та збитків Кредитора, повязаних з неналежним виконанням позичальником умов цього договору. Розділ 9 Кредитного договору Строк та умови дії Договору містить тільки один пункт 9.1. відповідно до якого договір набуває чинності з дня його укладення та діє до часу повного погашення Позичальником заборгованості за цим Договором (позичкової заборгованості, процентів за користування кредитом, штрафів та пені, відшкодування витрат та збитків Кредитора). З наведеного випливає, що строк виконання основного зобовязання відповідно до вимог ст. 252 ЦК України, тобто строк визначений роками, місяцями, тижнями, днями або годинами кредитним договором також не встановлено. Необхідність встановлення строків у чіткій відповідності з вимогами ст. 252 ЦК України, тобто визначення строку роками, місяцями, тижнями, днями або годинами зазначена в п.24 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин. Дослідивши надані графіки повернення кредиту та сплати відсотків судом установлено, що вони не відповідають умовам укладеного Кредитного договору, оскільки графіком передбачена сплата ануїтетних платежів, а умовами договору такі ануїтетні платежі не передбачені (а.с.9) Так, п.3.6. Кредитного договору передбачає, що нарахування та сплата процентів за користування кредитом по договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом, виходячи з фактичної кількості календарних днів у місяці та році. Виходячи зі змісту п. 3.7. Кредитного договору Графіком визначаються строки повернення основної заборгованості (позичкової заборгованості) тобто заборгованості без врахування процентів за кредитом та інших платежів. Не можна не погодитись з доводами [PERSON] про те, що дати повернення кредиту, встановлені графіками повернення кредиту та сплати відсотків носять орієнтовний характер. Вказане підтверджується ще й тим, що друга редакція графіку повернення кредиту та сплати відсотків підписана Банком та позичальником 26.08.2010р. містить застереження, що графік є орієнтовним примірником в частині нарахувань процентів. З чого випливає, що дати повернення кредиту встановлені графіками повернення кредиту та сплати відсотків не можна вважати датою виконання основного зобовязання, яке включає в себе зобовязання по поверненню не тільки отриманих від банку коштів, а і сплату процентів та інших платежів. Відповідач у своїх запереченнях (а.с. 78-79) посилається на на п. 1.2. Кредитного договору, але його посилання не заслуговують на увагу, оскільки вказаним пунктом чітко визначено, що кредит надається кредитором позичальнику траншами, або однією сумою, в порядку передбаченому кредитним договором, та повинен бути повернутий позичальником в строк по 08 листопада 2012 року. Розділом Кредитного договору Визначення термінів встановлено, що Кредит кредитні кошти Кредитора чи їхня відповідна частина, які надаються позичальнику однією сумою чи частинами (Траншами) в розмірі та на умовах, визначених Кредитним договором. Тобто пунктом 1.2. кредитного договору встановлюється строк повернення коштів отриманих позичальником у кредит без врахування сум процентів по кредиту та інших платежів, що не можна вважати датою виконання основного зобовязання, оскільки поняття основного зобовязання заборгованість позичальника за кредитним договором, за виконання якого поручався поручитель включає крім коштів отриманих в кредит ще й суми нарахованих процентів, комісійної винагороди, неустойки (пені). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що строк виконання основного зобовязання ні Кредитним договором, ні Договором поруки, ні графіками повернення кредиту та сплати відсотків не встановлений, і оскільки кредитор не предявив позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки відповідно до п.4 ст. 559 ЦК України порука припинилася. Такий позов було предявлено до суду 17.02.2012, але через повторну неявку представника Банку, позов залишено без розгляду. Також судом установлено, що 04.08.2008р. розмір процентної ставки за кредитним договором на підставі додаткової угоди до кредитного договору №1 укладеної між банком та позичальником було збільшено до 13% до 17 %, у звязку з чим 04.08.2008р було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору поруки №010/17-41/581/3 від 09.11.2007р. згідно якої поручитель надає згоду на збільшення процентної ставки за користування кредитом 9а.с.190. В результаті такого збільшення розміру процентів за Кредитним договором збільшився і обсяг відповідальності поручителя [PERSON] Разом з тим, відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №74/л від 27.07.2012 підпис від імені [PERSON] у графі Поручитель у Додатковій угоді № 1 до Договору поруки №010/17-41/581/3 від 09.11.2007р, виконана не [PERSON] , а іншою особою ( а.с. 100-103). Відповідно до приписів ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). [PERSON] встановлено, що Додаткова угода № 1 від 04.08.2008р до Договору поруки № 010/17-41/581/3 від 09.11.2007р. підписана не [PERSON], а іншою особою, то можна вважати її такою, що не вчинена, а отже, не може мати правових наслідків. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Предметом Додаткової угоди № 1 до договору поруки № 010/17-41/581/3 від 04.08.2008р. є згода поручителя на підвищення розміру процентної ставки без його додаткової згоди. Отже, у разі недосягнення сторонами договору у письмовій формі згоди щодо підвищення розміру процентної ставки без додаткової згоди поручителя, умова додаткової угоди, що передбачає можливість такого підвищення, є нікчемною (ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 236 ЦК України). ПАТ [PERSON] Аваль не надано доказів інформованості поручителя ([PERSON]С.) про збільшення розміру відсоткової ставки за кредитним договором та надання останнім згоди на таке підвищення, а отже, на збільшення розміру його відповідальності. З чого випливає, що [PERSON] новий розмір процентів за кредитним договором не погоджував, тобто збільшення процентної ставки за кредитним договором з 13% до 17% річних, відбулося без попереднього або одночасного письмового погодження Поручителя. [PERSON] сплата відсотків за п. 1.2 Договору поруки також охоплюється солідарною відповідальністю Поручителя у розумінні ч. 2 ст. 553 ЦК України, підвищення відсоткових ставок призвело до збільшення обсягів відповідальності позивача, і, як наслідок, до припинення поруки відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України в момент внесення змін у забезпечене ним зобовязання. Така ж думка викладена у п.22 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, в якому зазначено, що Відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки повязується зі зміною забезпеченого зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Відповідно до інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №0-1393/0/4-12 від 27.09.2012 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин : за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Отже, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим. [PERSON] збільшення процентної ставки за користування кредитом, сплата якої охоплюється обсягом зобовязань поручителя, за статтею 559 Цивільного кодексу України, має обовязковим та одночасним за хронологією наслідком припинення поруки, подальше укладання додаткових угод до договору поруки не може розцінюватися як належне вчинення правочину із погодження збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зміна умов зобовязання з поруки як і будь-якого іншого зобовязання передбачає існування саме цього змінюваного зобовязання як обєкта зміни на момент її вчинення. Положення ч.ч. 1-3 ст. 653 ЦК України не передбачають можливості зміни вже припиненого зобовязання. Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими і доведеними належними і допустимим доказами, а отже, підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст.88 ЦПК України стороні на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати на оплату судового збору 107,30 грн. і витрати на оплату проведення почеркознавчої експертизи 900,48 грн, а всього 1007,78 грн.

Outcome: approved