Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства „Вуглецевий композит про стягнення суми заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є працівником Відкритого акціонерного товариства „Вуглецевий композит. За час її роботи на ВАТ „Вуглецевий композит нею за власні кошти в інтересах відповідача було здійснено придбання наступних товарів та послуг: - 23.03.2009 року батарейки для системного блоку, у розмірі 8 грн. 50 коп.; - 14.07.2009 року батарейки у розмірі 6 грн. 00 коп.; - 23.07.2009 року трафарету № 15, трафарету № 20 у розмірі 6 грн. 50 коп.; - 05.11.2009 року модуля памяті DDR 256 Мб у розмірі 208 грн. 00 коп.; -25.06.2010 року личинки для замка у розмірі 40 грн. 00 коп.; - 15.07.2010 року була здійснена оплата поштових послуг за відправлення цінних листів згідно квитанції № 0235 від 15.07.2010 року; - 15.07.2010 року здійснено оплату поштових послуг за відправлення цінних листів згідно квитанції № 0236 від 15.07.2010 року у розмірі 12 грн. 96 коп.; - 15.07.2010 року личинки для замка у розмірі 90 грн. 00 коп.; - 02.09.2010 року були оплачені послуги нотаріуса у розмірі 20 грн. Всі ці витрати були здійснено позивачем на користь відповідача та прийняті за вищезазначеними звітами про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт без будь яких зауважень. Нездійснення відповідачем відшкодування їй суми у розмірі 404 грн. 92 коп. грубо порушує її права як працівника, тому вона вимушена звернутися до суду. Позивач просить суд стягнути з Відкритого акціонерного товариства на її користь заборгованість з відшкодування підзвітних сум коштів у розмірі 404 грн. 92 коп. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилась, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] акціонерне товариство „Вуглецевий композит до судового засідання не зявився, причину неявки суду не сповістив, про день і час слухання справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу заочно по наявних матеріалах у відсутність відповідача. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, у звязку з наступним. Відповідно до ст.124 ч.2 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р., яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно з п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Так судом встановлені наступні обставини. Відповідно до трудової книжки позивача [PERSON], позивач працює у Відкритому акціонерному товаристві „Вуглецевий композит , 05.10.2007 року була переведена на посаду начальнику відділу праці, заробітної плати та соціального розвитку. Відповідно до звітів про використання коштів, наданих на відрядження або звіт № 22 від 30.04.2009 року, № 35 від 14.07.2009 року, № 36 від 23.07.2009 року, № 53 від 05.11.2009 року, № 28 від 15.07.2010 року, № 36 від 02.09.2010 року та товарних чеків, позивачем [PERSON] були витрачені власні кошти на придбання наступних послуг та товарів: - 23.03.2009 року батарейки для системного блоку, у розмірі 8 грн. 50 коп.; - 14.07.2009 року батарейки у розмірі 6 грн. 00 коп.; - 23.07.2009 року трафарету № 15, трафарету № 20 у розмірі 6 грн. 50 коп.; - 05.11.2009 року модуля памяті DDR 256 Мб у розмірі 208 грн. 00 коп.; -25.06.2010 року личинки для замка у розмірі 40 грн. 00 коп.; - 15.07.2010 року була здійснена оплата поштових послуг за відправлення цінних листів згідно квитанції № 0235 від 15.07.2010 року; - 15.07.2010 року здійснено оплату поштових послуг за відправлення цінних листів згідно квитанції № 0236 від 15.07.2010 року у розмірі 12 грн. 96 коп.; - 15.07.2010 року личинки для замка у розмірі 90 грн. 00 коп.; - 02.09.2010 року були оплачені послуги нотаріуса у розмірі 20 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Постановою № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України в ч.1, звернув увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Відповідно до частини 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно до положень ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Частиною 5 ст. 267 ЦК України встановлено, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Поважність причин, пропущення встановленого КЗпП України строку для захистом своїх прав позивачем не зазначено. З огляду на наведене, суд вирішує спір з застосуванням положень закону про позовну давність та наслідки її пропуску, оскільки вимоги позивача випливають з трудових правовідносин, таким чином позовна давність становить три місяця. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскільки, обставини, з якими повязується предявлення позову, мали місце з березня 2009 року по вересня 2010 року, втім до суду позивач звернулась лише у жовтні 2012 року, а отже у спірних правовідносинах, що є трудовими, позивачем був пропущений строк позовної давності, визначений ст. 233 КЗпП України. Таким чином, суд вважає, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства „Вуглецевий композит про стягнення суми заборгованості з відшкодуванням підзвітних сум коштів, відмовити за пропущенням строку позовної давності.

Outcome: dismissed