Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-30 00:00:00

15.04.2011 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати недійсним кредитний договір № 500175121 від 29.09.2008 року, посилаючись на те, що договір суперечить нормам ЦК України та діючому законодавству, зокрема, щодо відсутності у позивача ліцензії на здійснення таких банківських операцій як надання кредиту, а також порушує його споживчі права. Також просив про розстрочення сплати залишку грошової суми по кредитному договору на строк 24 місяці. Представник позивача в судовому засіданні заявлений позов підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач не направив свого представника для участі у справі, надав листа. В якому просив слухати справу у відсутність їх представника. Також надав заперечення проти позову, в якому зазначив, що діяльність банку узгоджується з приписами чинного законодавства, стверджував, що відсутність індивідуальної ліцензії на здійснення кредитування в іноземній валюті не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним за умови наявності банківської ліцензії та відповідного дозволу. Третя особа - Управління Національного Банку в Миколаївській області в судове засідання свого представника для участі у справі не направили, надали листа, в якому просили слухати справу у відсутність їх представника. Надала пояснення, в якому зазначили на безпідставність вимог [PERSON] з огляду на те, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті та сплата процентів за цим кредитом не потребує наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу на території України за умови наявності генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином і відповідно до умов договору. Судом встановлено, що 29 вересня 2008 року між ПАТ (ЗАТ) «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 500175121 про надання кредиту, на підставі якого позивач надав [PERSON] кредит на власні потреби у сумі 5711,20 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 29 вересня 2011 року. Зазначений факт обєктивно підтверджується відповідним договором (а,с. 7) та поясненнями сторін. Вимоги позивача щодо визнання недійсним договору про надання кредиту з підстав порушення норм цивільного законодавства України суд вважає необгрунтованими з огляду на наступне. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Банк має право здійснювати операції з валютними цінностями. На здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої статті 47 цього Закону, надає дозвіл Національний банк України. Такий дозвіл на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 ч.2 та ч. 4 статті 47 зазначеного Закону України, наявний у позивача, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. Згідно до ч. З ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. [PERSON] у разі незгоди з умовами договору не повинен був всупереч своїй волі укладати договір з банком, а мав можливість вибрати іншу банківську установу з іншими умовами надання кредиту: Таким правом він скористався, а тому погодився з умовами кредиту, підписавши кредитний договір. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Порушення вимог ст. 203 ЦПК України судом не встановлено, а тому немає підстав для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed