Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-04 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернувся позивач з позовом до ВАТ «Содовий завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та суми індексу інфляції, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Рішенням Словянського міського суду Донецької області від 12.07.2012 року по цивільній справі №2-0544-1908-2012 з ВАТ «Содовий завод»на її користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 1887,32 грн. та моральна шкода в сумі 1500 грн. за період роботи з 27.04.1977 року по 26.02.2002 року. Тому просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку з 27.02.2002 року у сумі 11284,14 грн. та стягнути з відповідача суму індексу інфляції у розмірі 296,28 грн., яка виникла з 01.10.2009 року по 01.10.2012 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача, в судове засідання не з'явився, направив в адресу суду заяву в якій вказав, що вимоги позивача не визнає, оскільки відносно ВАТ «Содовий завод»порушено 03.01.2001 року справу № 5/174Б про банкрутство, в 2003 році відкрито ліквідаційну процедуру, яку було продовжено до 26.01.2013 року, та на підставі ст.ст.1, 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»передбачено, зупинення економічних санкцій у відношенні банкрута. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 22.02.2012 року по справі № 1-5/2012 в частині ст. 116, ст. 117, ст. 237 КЗпП України встановлений 3-х місячний строк при вирішенні трудових спорів при стягненні середнього заробітку за весь період затримки та моральної шкоди, тому просить у задоволенні вимог відмовити, справу розглянути у відсутності представника ВАТ «Содовий Завод». Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 116 ч. 1 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З копії трудової книжки вбачається, що [PERSON] працювала відповідача на різних посадах з 27.04.1977 року по 26.02.2002 року. Станом на день звільнення заборгованість по заробітній паті не виплачена. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що рішеннями Слов'янського міського суду Донецької області від 12.07.2012 року, з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість по заробітній платі у сумі 1887,323 грн. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України, пункту 22 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»від 24 грудня 1999 року № 13 відзначено, що в справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що індексація заробітної плати провадиться згідно зі статтею 33 Закону № 108 в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону № 1282 підприємством, яке виплачує заробітну плату, під час її нарахування, починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив поріг індексації. З матеріалів справи вбачається, що позивача було звільнено з роботи 26.02.2002 року, а тому вимоги позивача про індексацію заробітної плати в сумі 296,28 грн. не підлягають задоволенню, оскільки така індексація проводиться тільки тим особам, які на час затримки розрахунку по заробітній платі продовжують працювати на даному підприємстві боржнику. Відповідно до Рішення Конституційного суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012 року, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Оскільки на час звільнення позивача та на теперішній час заборгованість по заробітної платі відповідачем ВАТ "Содовий завод" не погашена, то процесуальний строк звернення до суду позивача з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не сплив. Разом з тим, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відносно ВАТ «Содовий завод»порушено 03.01.2001 року справу № 5/174Б про банкрутство, в 2003 році відкрито ліквідаційну процедуру, яку було продовжено до 26.01.2013 року Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів) справі. З ч.6, ч.7 ст. 12 зазначеного Закону вбачається, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди, на невикористані та своєчасно не повернуті кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів, що здійснюється боржником у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону, або керуючим санацією згідно з планом санації, затвердженим господарським судом, або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому статтею 31 цього Закону. Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство. Суд вважає що спір про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку не є спором про стягнення заробітної плати, а містить в собі санкції відносно підприємства боржника. Статтями 1, 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»передбачено зупинення економічних санкцій у відношенні банкрута, за таких підстав суд вважає, що вимога [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не входить до переліку зобов'язань, на які не поширюється дія мораторію відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", тому неможливе стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, у зв'язку з чим вимоги позивача задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed