Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, який було уточнено під час розгляду справи, до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі ПАТ «Промінвестбанк»), в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу за період з 18.11.2010 року по 13.03.2012 року в сумі 57629 грн., моральну шкоду, завдану незаконним звільненням, в сумі 100000 грн. та витрати за надання правової допомоги адвоката в сумі 15000 грн. При цьому позивач вказує на те, що 11.06.2006 року вона була прийнята на посаду старшого касира БВ № 2 філії Шевченківського відділення ПАТ «Промінвестбанк». 22.04.2010 року вона дізналась, що 21.04.2010 року її звільнили з займаної посади «за недовірою». В день звільнення їй не видали трудову книжку, розрахунок та копію наказу про звільнення. Вважаючи своє звільнення незаконним, вона звернулась до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати під час вимушеного прогулу. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 18.11.2010 року її було поновлено на роботі та стягнуто 13013 грн. заробітної плати за період з 21.04.2010 року по 18.11.2010 року., а також моральну шкоду в сумі 5000 грн. Однак, відповідач, ігноруючи рішення суду, не поновив її на роботі і не повернув трудову книжку, тобто з вини відповідача на даний час вона перебуває у вимушеному прогулі. Оскільки відповідач звільнив її без законної підстави, не виконав рішення суду, то позивач просить стягнути з ПАТ «Промінвестбанк» кошти за вимушений прогул за 403 робочих днів за період з 18.11.2010 року по 13.03.2012 року в сумі 57629 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 100000 грн. моральної шкоди, вказуючи на те, що вона заподіяна незаконним звільненням, діями відповідача, який позбавив її конституційного права на працю та можливості заробляти собі на життя. Вказані незаконні дії відповідача призвели до моральних переживань, вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, оскільки їй незрозуміло, за що фактично її звільнили. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні позивач та її адвокат позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала. При цьому пояснила, що норми закону, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, не визначають стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, яку позивач просить стягнути з відповідача, тобто зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги не відповідають предмету спору. Крім того, представник відповідача вказує і на те, що заяву про відкриття виконавчого провадження позивач подала 29.04.2011 року, а кошти хоче стягнути з 18.11.2010 року. Заперечуючи проти позову, представник відповідача вказала на те, що рішенням суду від 18.11.2010 року на роботі поновлено [PERSON], натомість до відповідача державним виконавцем направлялись вимоги про поновлення на роботі [PERSON], хоча доказів про зміну прізвища позивач до виконавчої служби не надавала, а тому підстав у державного виконавця для зміни сторони згідно ст.8 ЗУ «Про виконавче провадження» не було. Крім того, поновити на роботі необхідно [PERSON], а не [PERSON], яка подала заяву про відкриття виконавчого провадження. Доказів зміни прізвища позивача АКПІБ «Промінвестбанк» також не має. Обгрунтовуючи свої заперечення, представник відповідача зазначила також і те, що філія «Шевченківське відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м.Києві» ліквідована, а тому поновити позивача на посаді старшого касира БВ № 2 філії Шевченківського відділення ПАТ «Промінвестбанк» неможливо. Про даний факт відповідач повідомив державного виконавця, який подав до суду заяву про зміну способу виконання рішення. Державний виконавець також звертався до Прокуратури Шевченківського району м.Києва щодо порушення кримінальної справи відносно посадових осіб, винних у невиконанні судового рішення. Після перевірки обставин прокуратурою винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи. Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то представник відповідача також проти них заперечує, оскільки вважає їх безпідставними і такими, що не підтверджені жодними доказами. Також представник відповідача заперечує і проти стягнення витрат на правову допомогу в сумі 15000 грн., оскільки відсутні документи, передбачені діючим законодавством, що підтверджують сплату цих витрат. Крім того, представник відповідача вважає цю суму безпідставною, оскільки договором про надання правової допомоги передбачено оплату послуг в сумі 8000 грн. Наданий акт виконання робіт по наданню послуг представник відповідача вважає неналежним доказом, оскільки не містить печатки. Крім того, в акті містяться перелік консультацій та робіт за 2010 рік, в той час як даний позов подано 19.09.2011 року, а також містить перелік консультацій, які не відносяться до даної справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 18.11.2010 року було поновлено [PERSON] на посаді старшого касира безбалансового відділення № 2 філії «Шевченківське відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м.Києві», а також стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 13013 грн. за період з 21.04.2010 року по 18.11.2010 року та моральну шкоду в сумі 5000 грн. (а.с.6-7). Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 16.03.2011 року вказане рішення суду залишено без змін (а.с.8-10). Під час розгляду справи в суді позивач змінила прізвище «Жеребчук» на «Остапенко» в зв»язку з укладенням шлюбу 03.09.2010 року (а.с.40). 18.04.2011 року на виконання рішення суду від 18.11.2010 року Деснянським районним судом м.Києва було видано виконавчий лист про поновлення [PERSON] на роботі (а.с.11). Як вбачається з копії виконавчого провадження № 952 ВДВС Шевченківського РУЮ в м.Києві за вищевказаним виконавчим листом, позивач пред»явила його до виконання 29.04.2011 року (а.с.86). Постановою державного виконавця від 04.05.2011 року відкрито виконавче провадження по виконанню рішення суду від 18.11.2010 року (а.с.88). 10.05.2011 року на адресу відповідача направлено вимогу про поновлення позивача на роботі (а.с.90-91). Листом від 23.05.2011 року відповідач повідомив державного виконавця про неможливість виконання рішення суду в зв»язку з ліквідацією відділення, на посаду в якому має бути поновлена позивач, а також в зв»язку з тим, що в рішенні суду не вказано, з якого часу необхідно поновити позивача, що зумовлює потребу в роз»ясенні змісту рішення (а.с.92). 25.05.2011 року до Деснянського районного суду м.Києва державним виконавцем було направлено подання про зміну способу та порядку виконання рішення на підставі того, що безбалансове відділення № 2 філії «Шевченківське відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м.Києві» закрито, а посада, яку позивач займала на момент звільнення, штатним розкладом ПАТ «Промінвестбанк» не передбачена (а.с.96-97). 06.06.2011 року державним виконавцем було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження в зв»язку з направленням вищевказаного подання (а.с.98). Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 01.07.2011 року в задоволенні подання було відмовлено, оскільки державним виконавцем не зазначено, яким саме способом необхідно змінити порядок виконання рішення суду від 18.11.2010 року (а.с.101). 20.07.2011 року виконавче провадження було поновлено (а.с.102). 26.07.2011 року відповідачу було направлено вимогу державного виконавця про поновлення [PERSON] на роботі (а.с.104). Листом від 08.08.2011 року відповідач повідомив державного виконавця про неможливість виконання рішення суду, оскільки за рішенням суду поновленню на роботі підлягає [PERSON], а вимога державного виконавця стосується [PERSON] Крім того, в рішенні суду не вказано, з якого часу необхідно поновити на роботі позивача. Також відповідачем повторно було повідомлено про закриття філії (а.с.105-106). 11.08.2011 року державним виконавцем було направлено ще одну вимогу про виконання рішення суду від 18.11.2010 року (а.с.107). Постановами державного виконавця від 11.08.2011 року, 22.08.2011 року було накладено штраф на ПАТ «Промінвестбанк» в зв»язку з невиконанням вимог державного виконавця (а.с.108, 109). 22.08.2011 року державним виконавцем до Прокуратури Шевченківського району м.Києва було направлено подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду (а.с.110). В той же день було винесено постанову державного виконавця про закриття виконавчого провадження (а.с.112). Листом Прокуратури Шевченківського району м.Києва від 18.10.2011 року вищевказане подання було повернуто до ВДВС Шевченківського РУЮ в м.Києві для усунення недоліків з посиланням на те, що державним виконавцем не вичерпано всіх можливостей щодо повного виконання рішення суду (а.с.114-115). Позивач просить стягнути з ПАТ «Промінвестбанк» кошти за вимушений прогул за 403 робочих днів за період з 18.11.2010 року по 13.03.2012 року в сумі 57629 грн., посилаючись на те, що відповідач незаконно звільнив її, не виконує рішення суду про поновлення на роботі, не видає трудову книжку. Суд вважає ці вимоги позивача необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на ст.ст.43, 43-1, п.2 ч.1 ст.47, 117, 232, ч.ч.1,2,5 ст.235 КЗпП України. Так, ст.43 КЗпП України визначає порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), а ст.43-1 цього Кодексу регулює порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Вказані норми закону не можуть бути прийняті судом як правове обґрунтування позову, оскільки предметом спору не є законність розірвання трудового договору позивача, а спір про її поновлення на роботі вже вирішений судом. Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу; у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов»язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07ю1993 року № 58, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Згідно з ч.4 ст.235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Позивач просить задовольнити її вимоги з посиланням на те, що відповідач не повернув їй трудову книжку. Суд не може прийняти до уваги ці доводи позивача, оскільки з наданих суду доказів, зокрема листів на ім»я позивача, їй неодноразово пропонувалось отримати в Департаменті управління персоналом ПАТ «Промінвестбанк» трудову книжку або письмово повідомити, на яку адресу надіслати її поштою (а.с.165-173). Позивач до Департаменту не з»явилась, письмово про направлення їй трудової книжки на визначену адресу не зверталась. Крім того, як вказала в судовому засіданні сама позивач, вона не бажає отримувати трудову книжку, оскільки її не влаштовує наявний там запис про звільнення «за недовірою». Враховуючи наведене, суд вважає, що вини підприємства у затримці видачі трудової книжки позивача немає, оскільки ним вжито всіх передбачених законом заходів, а небажання позивача отримати трудову книжку не дає підставу для застосування ч.4 ст.235 КЗпП України, на яку, до речі, позивач і не посилається в обґрунтування своїх вимог. Пункт 2 частини 1 ст.232 КЗпП України визначає перелік трудових спорів, що розглядаються в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах, зокрема про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу. Посилання позивача на ч.ч.1, 2, 5 ст.235 КЗпП України як на обґрунтування позовних вимог про стягнення коштів за час вимушеного прогулу суд також вважає безпідставним, оскільки вказані норми закону визначають порядок поновлення працівника на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на момент прийняття рішення про поновлення на роботі та вказівку про негайне виконання такого рішення. Аналізуючи вказані норми закону суд не знаходить правових підстав для стягнення з відповідача коштів за вимушений прогул за 403 робочих днів за період з 18.11.2010 року по 13.03.2012 року в сумі 57629 грн. Крім того, згідно ст.117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Вказану норму права також не можна застосувати до даних правовідносин, оскільки вона стосується здійснення розрахунку з працівником в момент звільнення або порушення строку здійснення такої виплати. Позивач же була поновлена на роботі і з нею було проведено повний розрахунок за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по момент винесення рішення суду. Посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідач безпідставно не поновлює її на роботі суд також не може прийняти до уваги, враховуючи наявні матеріали виконавчого провадження, зокрема лист Прокуратури Шевченківського району м.Києва від 18.10.2011 року. Крім того, суд звертає увагу і на те, що виконавче провадження було закрито 22.08.2011 року, даний позов про стягнення коштів за час вимушеного прогулу подано 15.09.2011 року, тобто будь-які вимоги про стягнення коштів на підставі невиконання рішення суду, яке виконувалось в примусовому порядку, починаючи з 22.08.2011 взагалі безпідставні. Враховуючи вищевикладене суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення коштів за вимушений прогул за 403 робочих днів за період з 18.11.2010 року по 13.03.2012 року в сумі 57629 грн. Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн., то суд дійшов до наступного. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач просить стягнути моральну шкоду, вказуючи на те, що вона заподіяна незаконним звільненням, діями відповідача, який позбавив її конституційного права на працю та можливості заробляти собі на життя. Вказані незаконні дії відповідача призвели до моральних переживань, вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, оскільки їй незрозуміло, за що фактично її звільнили. Аналізуючи зібрані по справі докази, пояснення сторін, суд не вбачає підстав для задоволення цих вимог, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди позивачу, завданої незаконним звільненням, вже вирішена рішенням суду від 18.11.2010 року, яким з відповідача на користь позивача стягнуто 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Крім того, з урахуванням підстав, з яких суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення коштів за час вимушеного прогулу, суд вважає що відсутні підстави і для стягнення моральної шкоди з відповідача. Також необхідно звернути увагу і на те, що позивачем не надано жодного доказу обґрунтування визначення нею розміру моральної шкоди саме в 100000 грн. Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст.88 ЦПК України підстави для стягнення з відповідача витрат позивача на правову допомогу в сумі 15000 грн. - відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed