Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, посилаючись на те, що він з 1997 року мешкав у цивільному шлюбі з [PERSON], в якої від інших шлюбів було троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У 2003 році вони переїхали до будинку його рідної сестри [PERSON], де вони разом мешкали. Так як в нього не було власного будинку, а будинок № 37 по вул. Клари Цеткін в с.м.т. Борівське, у якому вже тривалий час мешкав він разом з цивільною дружиною та її дітьми, належав її сестрі, тому [PERSON] вирішила подарувати цей будинок йому. Тому з 18 жовтня 2004 року він був власником житлового будинку № 37 по вул. Клари Цеткін в с.м.т. Борівське м. Сєвєродонецька Луганської області, що підтверджується договором дарування житлового будинку з надвірними побудовами ВВО № 040617, посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 4595. Після семи років спільного життя [PERSON] вирішила офіційно оформити їх стосунки і тому 17 листопада 2004 року вони зареєстрували шлюб, що підтверджується довідкою відділу реєстрації актів цивільного стану № 653 від 17 листопада 2004 року. У 2004 році він отримав ІІ групу інвалідності і тому потребував постійного стороннього догляду, як фізичного так і психологічного, допомоги у догляді за собою, він був позбавлений можливості виконувати тяжку фізичну працю. Йому було потрібно медичне забезпечення та психологічна підтримка, з чим він не завжди міг впоратися самостійно. Єдиною людиною, на підтримку якої він міг розраховувати у той час, була його дружина. Однак, після того, як він переніс тяжку хворобу, отримав інвалідність ставлення дружини до нього значно погіршилося. Між ним та дружиною все частіш стали виникати непорозуміння та сварки, все це постійно шокувало його та негативно впливало на його психоемоційний стан. [PERSON] не влаштовувало те, що тепер їй доводилося піклуватися не тільки про своїх неповнолітніх дочок, але ще й про нього, що частина сімейного бюджету витрачається на його лікування, що він не в повному обсязі тепер допомагає їй по господарству. Також її турбував той факт, що будинок, в якому вони живуть, є домівкою його родини, та у разі, якщо з ним щось трапиться, його родичі захочуть претендувати на нього, а вона нібито з трьома дітьми залишиться на вулиці. Ці сварки тривали деякий час і врешті-решт він вирішив заспокоїти свою дружину [PERSON] і доручив їй самостійно дізнатися, яким чином можна все оформити, щоб вона спокійно йому допомагала, а в разі його смерті будинок дістався їй. Для вирішення цього питання [PERSON] їздила до міста на консультацію та, приїхавши додому, пояснила, що одним із способів вирішення проблеми є оформлення договору довічного утримання, тобто [PERSON] здійснює за мною прижиттєвий догляд, турботу, а після його смерті вона стає повноцінною власницею його майна. Їх обох даний варіант вирішення проблеми задовольняв, вони його обговорювали при рідних і тому врешті-решт у червні 2006 року вони вирішили оформити цей договір. 19 червня 2006 року вони звернулися до приватного нотаріуса [PERSON], обговорювали з ним декілька варіантів оформлення їх питання, але так як це було літо та було дуже задушливо, йому стало погано і тому він вийшов на вулицю, щоб подихати повітрям та прийняв ліки, [PERSON] при цьому розмовляла про щось з нотаріусом, потім вони разом зайшли до кабінету нотаріуса, де він вже надав їм готові документи на підпис, але так як йому було не зовсім добре, так як він вважав, що вони здійснюють оформлення договору довічного утримання, про оформлення якого вони вирішили з [PERSON], та про який розмовляли з нотаріусом, тому він швидко поставив свій підпис та зажадав швидше покинути задушливе приміщення. [PERSON] ще деякий час знаходилась в кабінеті нотаріуса, а він відразу, після того як поставив підпис, покинув приміщення та чекав на дружину на вулиці. Усі документи знаходилися у [PERSON] і він їх більше не бачив, так як вважав, що вони їх проблему вирішили оформивши договір довічного утримання. Про що також знали діти [PERSON] Після цього деякий час в родині було тихо та затишно, старша донька [PERSON] на той час вже вийшла заміж та мешкала зі своєю родиною окремо, середня донька [PERSON] якраз у 2007 році вийшла заміж та також мешкала окремо. Але не дивлячись на те, що нібито усе було гаразд, невдовзі [PERSON] розпочала зловживати спиртними напоями, перестала піклуваться про сімю, її цікавило лише питання, де взяти випивку, з ким випити і повеселитися, тому їм з молодшою донькою [PERSON] доводилося самостійно доглядати за собою, вести господарство і навпаки піклуватися про [PERSON], коли вона перебувала у пяному стані. Йому при цьому допомагали його рідні сестри, так як самостійно це робити не дозволяло здоровя. 23 лютого 2012 року, коли він знаходився у лікарні, його дружина [PERSON] померла (вчинивши над собою самогубство), що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЕД № 315979, видане Борівською селищною радою м. Сєвєродонецька від 27 лютого 2012 року. Для нього та її доньок це було великою трагедією. Діти [PERSON] та його рідні сестри займалися похованням [PERSON]. Після смерті [PERSON] доньки наводили порядок в її речах та знайшли документи, про які спочатку йому не повідомили. Десь через два місяці після смерті дружини він звернувся до державного нотаріуса для оформлення спадщини, де нотаріус повідомив йому про те, що доньки померлої [PERSON] та [PERSON] вже звернулися для прийняття спадщини, лише одна [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини на його користь та про те, що існує договір дарування житлового будинку на імя померлої. Тобто про існування договору дарування на користь [PERSON] житлового будинку № 37 по вул. Клари Цеткін в с.м.т. Борівському м. Сєвєродонецька, йому повідомив державний нотаріус. Після того, як довідався про це, він був у шоковому стані. Ознайомившись з договором дарування житлового будинку з надвірними побудовами ВСХ № 148677 від 19 червня 2006 року, він побачив, що дата його оформлення збігається з датою оформлення ним та померлою договору довічного утримання, що підпис на договорі саме його та померлої, і тому він зрозумів, що скоріш за все його ввела в оману [PERSON], а він за своєю довірливістю і поганим станом здоровя замість договору довічного утримання підписав договір дарування житлового будинку. Але 19 червня 2006 року він вирішив поставити свій підпис у договорі, так як чітко вважав, що підписує договір довічного утримання. Відразу дарувати житловий будинок своїй дружині він не вважав за потрібне, тому що іншого житла в нього не було, також у звязку з поганим станом здоровя та інвалідністю він відчував свою непотрібність дружині, а відповідно він боявся залишитися без даху над головою та ще й хворою людиною. Договір дарування житлового будинку з надвірними побудовами ВСХ № 148677, посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу від 19 червня 2006 року, реєстр № 2958, належним чином [PERSON] оформлений не був, а саме він не зареєстрований нею у Сєвєродонецькому БТІ. Спадкоємцями померлої [PERSON] є її доньки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], але лише дві доньки офіційно прийняли спадщину та подали до державного нотаріуса відповідні заяви це [PERSON], [PERSON], одна донька [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини на його користь у звязку з цим даний позов він був вимушений предявити до двох доньок померлої, а саме [PERSON] та [PERSON]. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд позов задовольнити та визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними побудовами серії ВСХ № 148677 від 19 червня 2006 року. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та третя особа [PERSON] про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином, але у судове засідання не зявились, про причини неявки не повідомили, згідно заяв позовні вимоги визнали, проти їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутність. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 1 ст. 744 Цивільного кодексу України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно п. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно п. 1 ст. 208, п. 1 ст. 209, п. 2 ст. 719 Цивільного кодексу України Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п. 1 ст. 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно п. 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до п. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 229 ЦК України встановлено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. У судовому засіданні встановлено, що згідно п. 1.1. договору дарування житлового будинку з надвірними побудовами серії ВСХ № 148677 від 19 червня 2006 року за цим договором дарувальник зобовязується передати житловий будинок з надвірними побудовами у власність обдарованої, а обдарована зобовязується прийняти житловий будинок з надвірними побудовами. Відповідно ж п. 2.1. цього договору дарування сторони домовились, що передачею житлового будинку з надвірними побудовами, що дарується за цим договором, слід вважати символічну передачу, яка виражається в підписанні цього договору дарувальником та обдарованим, та отриманням обдарованою примірнику цього договору та всіх комплектів ключів. Як свідчать пояснення представника позивача, позивач хотів оформити не договір дарування, а договір довічного утримання, про що повідомляв усіх своїх рідних, та який вважав, що підписує 19 червня 2006 року у приватного нотаріуса [PERSON] саме договір довічного утримання замість наведеного. Тому він не зобовязувався передавати [PERSON] яке-небудь майно у власність при своєму житті, так як не вважав це за потрібне. Не бажав підписувати саме договір дарування будинку, а відповідно не вважав за потрібне передавати при житті житловий будинок у власність іншій особі, навіть своїй дружині, та не передавав, а відповідно [PERSON] не отримувала, всіх комплектів ключів від житлового будинку. Суд вважає, що у звязку з тим, що цивільним законодавством України для договору дарування встановлена обовязкова письмова форма, яка потім підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, тому і договір дарування житлового будинку з надвірними побудовами, який укладено між позивачем та [PERSON], для набуття законного правочину, повинен бути зареєстрованим. Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення за відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Таким чином, правочин, який вчинено під впливом помилки, є недійсним оскільки волевиявлення особи не відповідає її справжньому наміру. Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. №9 відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Між сторонами був укладений і нотаріально посвідчений договір дарування житлового будинку з надвірними побудовами ВСХ № 148677 від 19 червня 2006 року, але з урахуванням того, що відповідачі позовні вимоги позивача визнали, та з урахуванням наданих позивачем пояснень, при укладанні договору дарування житлового будинку з надвірними побудовами ВСХ № 148677 від 19 червня 2006 року позивач вважав, що фактично укладав договір довічного утримання, коли право власності переходить до іншої особи після смерті, тобто помилявся щодо правових наслідків договору і це є обставиною, що має істотне значення, а тому є передбачені ст. 229 ЦК України підстави для визнання правочину недійсним.

Outcome: approved