Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-09 00:00:00

У травні 2012 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] з позовом про стягнення боргу. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що позивач та відповідач є близькими родичами. 23.03.05 р. відповідач для своїх потреб без дозволу позивача для своїх особистих потреб забрав належні позивачу 5000,00 доларів США, які знаходились у нього на збереженні. На прохання позивачкиповернути взяті кошти відповідач ніяк не відреагував. Неодноразові прохання повернути зазначені кошти успіху не мали. У зв'язку з чим позивачка була змушена звернутися із відповідною заявою до Києво- Святошинського РВ ГУ МВС України у Київській області. Під час проведення перевірки заяви відповідач написав розписку, в якій зазначив, що взяв у позивачки 5000,00 доларів США і при можливості їх поверне. Розписка датована 20.04.05 р. У відповідності до ст. 1049 ЦК України 27.04.2006 р. по пошті зі зворотнім повідомленням про вручення, позивачка направила відповідачу письмову грошову вимогу з проханням повернути борг в сумі5000 доларів США, або суму 25250 грн., що еквівалентна по курсу долара США до гривні 5,05 грн., який був встановлений Нацбанком України на гой час. За перебігом місячного терміну відповідач грошей не повернув. Так як відповідач на вимогу позивачки грошей не повернув вона звернулась до суду з відповідною заявою. 21.08.2006 р. Києво-Святошинський районний суд Київської області прийнято рішення про стягнення з відповідача 25250 грн., що еквівалентна курсу долара 5,05 грн. Відповідач добровільно відмовився виконувати судове рішення. 01 вересня 2006 р. позивачка отримала виконавчий лист предявила на виконання до відділу державної виконавчої служби Києво- Святошинського районного управління юстиції. Позивачка отримала виконавчий лист з поміткою про повернення згідно п. 2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме відсутності у боржника будь-якого рухомого або нерухомого майна придатного для опису та подальшої реалізації. Вважає, що на даний час у відповідача зявилось майно яке може бути арештоване та реалізоване для погашення заборгованості, яка на даний час складає 40000,00 грн. В судовому засіданні позивачка збільшила возовні вимоги і просила стягнути з відповідача борг з урахування індексу інфляції в сумі 364500 грн. та моральну шкоду в сумі 2000 грн. Відповідач позов визнав частково і суду пояснив, що не може повернути кошти в звяку з тяжким матеріальним становищем. Представник відповідача позов не визнав і просив закрити провадження в справі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 23.03.05 р. відповідач для своїх потреб без дозволу позивача для своїх особистих потреб забрав належні позивачу 5000,00 доларів США, які знаходились у нього на збереженні. На прохання позивачки повернути взяті кошти відповідач ніяк не відреагував. Неодноразові прохання повернути зазначені кошти успіху не мали. У зв'язку з чим позивачка була змушена звернутися із відповідною заявою до Києво- Святошинського РВ ГУ МВС України у Київській області. Під час проведення перевірки заяви відповідач написав розписку, в якій зазначив, що взяв у позивачки 5000,00 доларів США і при можливості їх поверне. Розписка датована 20.04.05 р. У відповідності до ст. 1049 ЦК України 27.04.2006 р. по пошті зі зворотнім повідомленням про вручення, позивачка направила відповідачу письмову грошову вимогу з проханням повернути борг в сумі5000 доларів США, або суму 25250 грн., що еквівалентна по курсу долара США до гривні 5,05 грн., який був встановлений Нацбанком України на гой час. За перебігом місячного терміну відповідач грошей не повернув. Так як відповідач на вимогу позивачки грошей не повернув вона звернулась до суду з відповідною заявою. 21.08.2006 р. Києво-Святошинський районний суд Київської області прийнято рішення про стягнення з відповідача 25250 грн., що еквівалентна курсу долара 5,05 грн. Відповідач добровільно відмовився виконувати судове рішення. 01 вересня 2006 року позивачка отримала виконавчий лист та предявила на виконання до відділу державної виконавчої служби Києво- Святошинського районного управління юстиції. Позивачка отримала виконавчий лист з поміткою про повернення згідно п. 2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме відсутності у боржника будь-якого рухомого або нерухомого майна придатного для опису та подальшої реалізації. Суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки суми боргу 14750 грн. (5000 х 8 25250) та 3% річних в сумі 3600 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Крім того суд, приходить до висновку, про відмову в позові про стягнення моральної шкода, оскільки позивачкою не надано доказів що неправомірними діями відповідача їй було завдану моральну шкоду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покладені на Відповідача.

Outcome: partial