Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до СТОВ Агроко про стягнення заборгованості по орендній платі та пені та розірвання договору оренди земельної ділянки, посилаючись на те, що згідно договору оренди земельної ділянки від 15 березня 2012 року, укладеного між ним і СТОВ Агроко, позивач передав в оренду строком на 10 років належну йому згідно державного акту серії ІІ-ЧP №19-29-02-0365 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,8242 га., а СТОВ зобовязався виплачувати позивачу орендну плату в розмірі 5,5% від нормативної грошової оцінки землі, яка на час укладення договору становила 55153 грн. 94 коп., і яка по своїй правовій природі є змінною величиною. В подальшому згідно постанови Кабінету Міністрів України №1185 від 31 жовтня 2011 року нормативна грошова оцінка земельних ділянок зросла і становить з застосуванням коефіцієнту 1,756 та з врахуванням індексацій 3,2 з січня місяця 2012 року і на даний час 96841 грн. 29 коп. Згідно п.9 вказаного договору оренди розмір орендної плати вираховується в процентному відношенні від нормативної грошової оцінки землі, а згідно п.11 договору виплачуватися вона повинна до 31 грудня поточного року, але відповідач при нарахуванні розміру орендної плати не прийняв до уваги встановлену вищевказаною постановою нормативну грошову оцінку землі в 2012 році і не виплатив позивачу всіх належних коштів орендної плати за користування його землею в 2012 році, бо нараховував їх з нормативної грошової оцінки землі, яка була в попередньому 2011 році. Також, згідно п.14 вказаного договору за несвоєчасну виплату орендної плати справляється пеня в розмірі 0,3 відсотка несплаченої суми за кожен день прострочення. Позивач вважає, що йому підлягає до сплати орендна плата за 2012 рік в сумі 2446 грн. 27 коп. та 366 грн. 50 коп. пені за період з 01 січня 2013 року по 19 лютого 2013 року. Представник відповідача подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору оренди землі позивачу за 2012 рік видано 500 кг. зерна кукурудзи на суму 799,99 грн. та 1778 грн. грошових коштів, всього нараховано по договору оренди земельної ділянки 3033 грн. 01 коп., утримано прибутковий податок з доходів фізичних осіб в сумі 455 грн. 02 коп. та видано на руки орендної плати 2578 грн. Умови договору оренди землі по орендній платі виконані повністю. Зміна грошової оцінки землі не є підставою прямо передбаченою законом для односторонньої зміни умов договору оренди землі. Відповідно до п.п.13, 37 договору розмір орендної плати переглядається за певних обставин, зміна умов договору можлива у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Оновлений показник нормативної грошової оцінки землі із застосуванням коефіцієнта 1,756 впливає на оподаткування за земельні ділянки державної і комунальної власності і не впливає на розмір орендної плати за земельні паї, орендовані в громадян. Крім того, 04 березня 2013 року СТОВ "Агроко" направило на адресу позивача лист з пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди від 11 березня 2011 року в частині розміру орендної плати. Дана пропозиція залишена позивачем без уваги. В судовому засіданні позивач [PERSON] збільшив заявлені позовні вимоги та просив суд стягнути заборгованість з орендної плати та пені та розірвати договір оренди земельної ділянки в зв"язку з невиконанням відповідачем обов"язків, передбачених ст.ст.24, 25 Закону України "Про оренду землі". . Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив суд в позові відмовити з підстав, викладених в запереченні. Крім того, щодо розірвання договору оренди землі також заперечив та пояснив, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Позивач вказує на одноразову несплату орендної плати за 2012 рік, а в зв"язку з тим, що відповідач виконав умови договору щодо сплати орендної плати в повному обсязі за 2012 рік, підстав для розірвання договору оренди землі не вбачає і в задоволенні позову просить відмовити повністю. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини справи та визначив відповідно до них правовідносини. Позивач [PERSON] являється власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,8242 га, розташованої в адмінмежах Чорнобаївської селищної ради Черкаської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЧР №19-29-02-0365 від 26 березня 2001 року (а.с.11). Між сторонами 15 березня 2012 року був укладений договір оренди земельної ділянки, згідно якого позивач передав в оренду строком на 10 років належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,8242 га., а СТОВ зобовязався виплачувати позивачу орендну плату в розмірі 5,5% від нормативної грошової оцінки землі, яка станом на 01 січня 2011 року становила 55153 грн. 94 коп. (а.с.5-7). В подальшому згідно постанови Кабінету Міністрів України №1185 від 31 жовтня 2011 року нормативна грошова оцінка земельних ділянок зросла і становить з застосуванням коефіцієнту 1,756 та з врахуванням індексацій 3,2 з січня місяця 2012 року і на даний час 96841 грн. 29 коп., що підтверджується довідкою відділу Держземагенства у Чорнобаївському районі №121 від 07 лютого 2013 року (а.с.10). Згідно з п.п.5,9 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки на час укладення договору становила 55153,94 грн., орендна плата - 5,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 3033,47 грн. (а.с.5). В зв"язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови №1185 від 31 жовтня 2011 року, якою внесені зміни до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 р. №213, де п.5 доповнено абзацом 2 та зазначено, що для врахування змін у рентному доході, який створюється при виробництві зернових культур, до показників нормативної грошової оцінки ріллі, проведеної станом на 1 липня 1995 р. (з урахуванням індексації), застосовується коефіцієнт 1,756. Судом встановлено, що жодна зі сторін договору не ініціювала укладення додаткової угоди з зазначенням останньої нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка належить позивачу. Правовідносини, що виникли між сторонами, стосуються оренди земельних ділянок та відповідно до ч.1 ст.2 Земельного кодексу України є земельними відносинами, а тому при вирішенні даного спору слід враховувати вимоги Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, законів Про оренду землі №161-XIV від 06 жовтня 1998 року та Про оцінку земель №1378-IV від 11 грудня 2003 року. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі ст.ст.21, 23 Закону України Про оренду землі орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. В п.1 вказаної вище Методики зазначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок здійснюється з метою визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Відповідно до ст.5 Закону України Про оцінку земель грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення може бути нормативною і експертною. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Вказані норми не містять прямого посилання на правовідносини з приводу оренди земельних ділянок, що перебувають в приватній власності, а тому незгода позивача з принципами обчислення та сплати відповідачем орендної плати може бути підставою для внесення змін до договору в порядку, передбаченому ст.23 Закону Про оренду землі, ст.ст.651, 653 ЦК України та п.37 договору оренди землі, тобто за згодою сторін і у письмовій формі. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач вимагає від відповідача сплати орендної плати в розмірі більшому, ніж обумовлений договором. Позивачеві орендна плата була нарахована і виплачена згідно діючого законодавства та у відповідності до договору. Зміна грошової оцінки землі не є підставою для односторонньої зміни умов договору оренди землі. Відповідно до п.13 укладеного договору розмір орендної плати переглядається за певних обставин, а відповідно до п.37 укладеного між сторонами договору зміна умов договору можлива у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Тобто умови договору оренди землі не зобов"язують сторони вносити зміни до договору, зокрема, збільшувати чи зменшувати розмір орендної плати, а лише зобов"язують за певних обставин переглянути умови договору. Судом встановлено, що землю відповідач використовує за призначенням, тобто для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заборгованість зі сплати орендної плати у відповідача перед позивачем відсутня, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача пені є безпідставною через відсутність заборгованості по орендній платі. Позов в частині розірвання договору оренди землі також до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов"язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. За приписом п. "д" ч.1 ст.141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позивач не надав суду доказів в обґрунтування своїх вимог, тому підстав для їх задоволення суд не вбачає. Враховуючи наведене та оскільки зобов'язання за договором відповідачем виконані належним чином, в порядку, передбаченому договором, суд не вбачає підстав для застосування судового захисту у зв'язку із відсутністю порушених прав та приходить до переконання про відмову в позові. В зв"язку з тим, що позивач як інвалід 2 групи звільнений від сплати судового збору, у відповідності до ч.4 ст.88 ЦПК України судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. підлягає компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed