Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить зобовязати ТОВ Інженерно будівельна компанія Будівництво та екологія змінити формулювання причин звільнення з пункту 3 статті 40 КЗпП України на статтю 38 КЗпП України та внести зміни в трудову книжку. В обґрунтування позову послався на те, що він з 01 листопада 2010 року працював на посаді інженера виробничо-технічного відділу у Товаристві з обмеженою відповідальністю Інженерно будівельна компанія Будівництво та екологія. Вказує на те, що відповідно до Наказу № 4к від 12 червня 2012 року його було звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обовязків покладених на нього трудовим договором. Вважає звільнення незаконним та просить змінити формулювання причин звільнення з пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України на ст. 38 КЗпП України, посилаючись на те, що 12 червня 2012 року ним до відділу кадрів товариства було подано заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням, з підстав , передбачених частиною 1 статті 38 КЗпП України. При цьому також позивач зазначає в позові, що за час його роботи на посаді інженера виробничо-технічного відділу у товаристві до нього жодного разу не застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, про застосування такого стягнення його жодного разу не повідомляли та підтвердження застосування до нього впродовж року такого дисциплінарного стягнення відсутні. В судове засідання позивач не зявився, через канцелярію суду подав заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність, та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, будучи неодноразово повідомленим про місце, день та час судового розгляду належним чином, про що свідчать розписки про отримання судового виклику, про причини неявки суду не повідомив. З урахуванням того, що відповідач є належним чином повідомленим про місце, день та час судового розгляду, про що свідчить зворотне повідомлення про вручення йому судового виклику, клопотань від відповідача до суду про розгляд справи у його відсутність не надходило, судом відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалено про проведення заочного розгляду справи, про що позивач не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. З матеріалів справи вбачається, що з 01 листопада 2010 року позивач обіймав посаду інженера виробничо-технічного відділу у Товаристві з обмеженою відповідальністю Інженерно будівельна компанія Будівництво та екологія, про що свідчать відомості, що містяться у трудовій книжці позивача. ( а.с.5). Судом встановлено, що 12.06.2012 року позивача відповідно до наказу № 4к звільнено з займаної посади за пунктом 3 статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання ним без поважних причин обовязків покладених на нього трудовим договором. Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Таким чином, умовою для розірвання трудового договору з цих підстав є застосування до працівника заходів дисциплінарного стягнення . При цьому відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду Украни від 06 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів у таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Судом не встановлено, що до позивача застосовувались заходи дисциплінарного впливу, що в свою чергу виключає ознаку систематичного невиконання працівником своїх трудових обовязків, як підставу для звільнення за пунктом 3 частини 1 статті 40 КзПП України. При цьому, відповідач, будучи повідомлений судом належним чином про місце, день та час судового розгляду, не використав своє право щодо подання доказів в підтвердження підстав проведеного звільнення, а тому суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Судом встановлено, що позивачем 12 червня 2012 року було подано заяву про звільнення за власним бажанням за частиною 1 статті 38 КзПП України. За таких обставин, суд вважає необхідним змінити формулювання причин звільнення позивача з пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України на частину 1 статті 38 КЗпП України. У відповідності до пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерством Юстиції України і Міністерством соціального захисту України від 29.07.1993 року № 58, суд вважає необхідним зобовязати відповідача внести зміни у трудову книжку позивача відомості про зміну формулювання причин звільнення з роботи, а саме з зазначенням підстав звільнення за частиною 1 статті 38 КзпП України . В порядку статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 214 грн. 60 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved