Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів та просив суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості за договором оренди та визнати за ним право власності на самовільно збудоване нерухоме майно. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 01.12.1997 року отримав рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 1882 про надання земельної ділянки площею 0,11 га по вул. Поточній, 12Б в м. Дніпропетровську у тимчасове короткострокове користування на період проектування підприємства по переробленню сільськогосподарської продукції. 17.03.1998 року між виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та ТОВ підприємство «КРАСНОПОЛЕЦЬ ЛТД» укладено договір №135 на право тимчасового користування землею на умовах оренди земельної ділянки загальною площею 0,11 га, яка знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ вул.Поточна, 12Б на один рік для проектування підприємства по переробленню сільськогосподарської продукції. В 1998 році самовільно збудував нежитлові будівлі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поточній, 12Б, якій 21.04.2011 року присвоєно нову адресу - м. Дніпропетровськ, вул. Новошкільна, № 68А. 02.03.2012 року між ТОВ підприємство «КРАСНОПОЛЕЦЬ ЛТД»та [PERSON] укладений договір оренди нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Новошкільна, 68А. Умови договору, а саме: своєчасну сплату орендної плати, [PERSON] перестала виконувати, таким чином, заборгувавши позивачеві суму у розмірі 2000,00 гривень. Своє порушення договору мотивувала тим, що орендоване майно не належить орендодавцю на праві власності. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, просила їх задовольнити. Відповідач1 в судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнала, наполягаючи на тому, що право власності не належить позивачу. Відповідач2 в судове засідання не з»явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши в сукупності надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 01.12.1997 року прийнято рішення №1882 про надання земельної ділянки площею 0,11 га по вул. Поточній, 12Б в м. Дніпропетровську у тимчасове короткострокове користування на період проектування підприємства по переробленню сільськогосподарської продукції ТОВ підприємству «Краснополець ЛТД». 17.03.1998 року між виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та ТОВ підприємство «Краснополець ЛТД»укладено договір №135 на право тимчасового користування землею на умовах оренди земельної ділянки загальною площею 0,11 га, яка знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ вул. Поточна, 12Б на один рік для проектування підприємства по переробленню сільськогосподарської продукції. 21.04.2011 року Дніпропетровським міським головою винесено розпорядження про присвоєння адреси № 263-р, якою будівлям підприємства по переробленню сільськогосподарської продукції було присвоєно нову адресу: м. Дніпропетровськ, вул. Новошкільна, № 68А (колишня адреса «вул. Поточна, 12 Б»). В судовому засіданні встановлено, що в 1998 році ТОВ підприємство «Краснополець ЛТД» самовільно збудував нежитлові будівлі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новошкільна, № 68А. 02.03.2012 року між ТОВ підприємство «Краснополець ЛТД»та [PERSON] був укладений договір оренди нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Новошкільна, 68А. Також, судом встановлено, що [PERSON] не заперечено порушення умов договору оренди в частині заборгованості за орендною платою, при цьому орендар вважає, що позбавлена обов»язку сплаувати орендну плату, оскільки право власності не належить позивачу. Відповідно до технічного висновку від 05.07.2012 року, виконаного інститутом «ДНЕПРОАГРОПРОЕКТ»(ліцензії: проектні роботи АВ № 555185 від 26.08.2010 р., що дійсна до 26.08.2015 р.; протипожежні заходи АГ № 595462 від 12.08.2011р., безстрокова; топографо-геозидичні роботи АВ № 547561 від 22.09.2010р., безстроково.) про стан будівельних конструкцій нежитлової будівлі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новошкільна, № 68А, нежитлові будівлі відповідають вимогам ДНІП та ДБН, можуть бути прийняті до експлуатації та експлуатуватися згідно функціонального призначення. Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник майна володіє, користується та розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право здійснювати по відношенню до свого майна будь-які дії, які не протирічать закону. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч. 5 ст. 376 Цивільного кодексу України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Закон України „Про основи містобудування статтею 3 відносить будинки і споруди до обєктів містобудування, а стаття 5 цього Закону зобовязує суб'єктів містобудування при здійсненні містобудівної діяльності забезпечувати розміщення і будівництво цих обєктів відповідно до затверджених у встановленому порядку проектів. Відповідно до статті 2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, під державною реєстрацією речових прав розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст.4 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. Згідно ст.19 Закону підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, в тому числі, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Стаття 182 ЦК України передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що чинним законодавством України передбачений обов'язок власника нерухомого майна здійснити державну реєстрацію свого права власності на це майно, а також обов'язок відповідного державного органу, який уповноважений здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснити таку реєстрацію незалежно від наявності або відсутності документів, які підтверджують введення об'єкта в експлуатацію. Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" №6 від 30.03.2012 року, суди розглядають відповідно до статті 376 ЦК спори щодо самочинного будівництва, зокрема про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво. При цьому під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. При таких обставинах, зважаючи на те, що самовільне будівництво не порушує права інших осіб, позивач є належним користувачем земельної ділянки, будівельні норми відповідно технічного висновку дотримані, суд, вважає можливим позовні вимоги про визнання права власності визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Зважаючи на те, що позивач є належним користувачем земельної ділянки та власником об»єкту нерухомості, з [PERSON] на користь ТОВ підприємство «КРАСНОПОЛЕЦЬ ЛТД»підлягає стягнення 2000 грн., оскільки факт заборгованості визнаний відповідачем, а доводи відповідача спростовані судом. У відповідності до вимог ст..88 ЦПК України судові витрати покласти на позивача по справі. Нормою ст.182 ЦК України передбачена обовязкова державна реєстрація права власності на нерухомі речі, його виникнення, перехід та припинення. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють комунальні підприємства, бюро технічної інвентаризації відповідно до «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства Юстиції України №7/5 від 07.02.2002 р. (із змінами та доповненнями). Відповідно до п.10 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, рішення суду про визнання права власності є правовстановлюючим документом і підлягає реєстрації в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»Дніпропетровської обласної ради. На підставі викладеного,

Outcome: approved