Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-04 00:00:00

12 жовтня 2012 року, позивачка [PERSON], звернулася до суду з вищеназваним позовом, в якому просила суд, визнати відповідача, її колишнього чоловіка [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 21 у будинку № 146 по вул. Б. Хмельницького в с. Надлиманське, Овідіопольського району Одеської області та зобовязати Овідіопольський РС ГУДМС України в Одеській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою з не проживанням останнього у вказаній квартирі, яка належить їй на праві власності, з 2009 року. Позивачка, приймаючи участь в судовому засіданні позов підтримала повністю, однак в подальшому в судове засідання не з`явилася, надіславши на адресу суду свою письмову заяву, в якій посилаючись на ч. 2 ст. 158 ЦПК України, повністю підтримала позов, просила його задовольнити та справу слухати без її участі (а.с. 32). Представник відповідача Овідіопольського РС ГУДМС України в Одеській області, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи, був повідомлений належним чином, однак надіслав суду заяву, в якій просив суд, розглянути вказану справу без його участі (а.с. 25,26). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, особисто під розписки, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 30,31). Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування, одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Статтями 71,72 ЖК України передбачено при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням, до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно із ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд : продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Суд встановив, що відповідно до нотаріально - посвідченого договору дарування від 02.03.2010 р. (реєстр. № 241), який був зареєстрований КП «Овідіопольське РБТІ»в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 01.04.2010 р., мати позивачки [PERSON] подарувала своїй доньці позивачці [PERSON] двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] (а.с. 17-19). 01.04.2010 р., в КП «Овідіопольське РБТІ», позивачка зареєструвала своє право власності на вказану квартиру та отримала на своє ім.`я витяг про реєстрацію права власності на зазначену квартиру, а також оформила на своє ім.`я технічний паспорт (а.с. 11-16,20). Суд з`ясував, що під час перебування позивачки та відповідача [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 19.06.2012 р. (актовий запис № 35), що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЖД № 105898 від 19.06.2012 р., відповідача було зареєстровано у вказаній вище квартирі 13.10.2009 р., що підтверджується випискою з домової книги Надиманської с/р (а.с. 7,10). Згідно довідки (виписки с домової книги) № 350 від 04.10.2012 р., за вищевказаною адресою зареєстровані позивачка, її матір та відповідач колишній чоловік. Однак, як пояснила позивачка в судовому засіданні, що як до, так і після розірвання шлюбу, відповідач, починаючи з дати його реєстрації у [ADDRESS] ніколи не проживав і його особистих речей у вказаній квартирі не було і немає. Крім цього, довідкою Амбулаторії загальної практики сімейної медицини Надлиманської ЦРЛ № 23 від 01.10.2012 р. підтверджується, що відповідач [PERSON] за медичною допомогою ніколи не звертався (а.с. 8). З пояснень позивачки вбачається, що після їхнього розлучення з відповідачем, вони практично не спілкуються один з одним, і їй невідомо місце проживання відповідача. В судовому засіданні, позивачка показала суду, що з відповідачем будь-якої угоди чи домовленості щодо оплатного чи безоплатного користування зазначеною квартирою ніколи не існувало та не укладалось, а реєстрація відповідача у її квартирі, тягне за собою додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, неможливість отримати субсидії, а також перешкоджає їй, як власниці квартири, у повній мірі реалізувати своє законне право власниці квартири, щодо її продажу та вільного нею розпорядження по закону. Отже, суд дійшов висновку, що відповідач, починаючи з 13.10.2009 р., не проживає у квартирі позивачки понад один рік без поважних причин. На думку суду, в даному випадку має місце спір про захист законного права власності позивачки, як власниці квартири - з боку відповідача [PERSON] З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved