Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-09 00:00:00

05 листопада 2012 року позивач звернулась з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений між нею і відповідачем, а також стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Обґрунтовуючи позов зазначила, що шлюб з відповідачем виявився невдалим. Сім'я розпалася остаточно, а подальше спільне подружнє життя неможливе. Сторони втратили почуття поваги, кохання і довіри один до одного. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що в родині постійно виникають конфлікти та сварки, що негативно впливає на неповнолітнього сина. Зазначила, що з липня 2012 року вона разом з дитиною проживає окремо, на примирення не згодна. Позивач вказала, що від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON]. [INFO]. Чоловік добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча фізично здоровий та працездатний, офіційно не працевлаштований, інших утриманців немає, тому просила визначити аліменти у розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання 10 грудня 2012 року сторони не з'явились, подали до суду заяви, в яких просять розглядати справу в їх відсутності. У поданій заяві позивач позов підтримала повністю, просила задоволити, а відповідач позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Беручи до уваги те, що в матеріалах справи достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін відповідно до ст.ст. 158, 169 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23.08.2008 року, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції /а.с.8/. Згідно свідоцтва про народження є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] /а.с. 7/. Оскільки сторони проживають окремо, сімейно-шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та мають різні погляди на сімейне життя, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками цього обов'язку визначаються за домовленістю між батьками. Право на отримання аліментів на утримання неповнолітньої дитини має той з батьків, з ким проживає дитина. Домовленість сторін щодо виконання даного обов'язку між сторонами відсутня. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує те. що відповідач фізично здоровий і працездатний, інших утриманців не має, добровільно матеріальної допомоги не надає, а тому стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільного неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved