Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-15 00:00:00

Позивач звернувся із позовом в якому зазначає, що він є спадкоємцем своєї тітки [PERSON], яка померла 23.12.2009 року та до смерті проживала в [INFO]. Він як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину після її смерті та оформив право власності на спадковий будинок по вул.. Механізації, 6 та земельні ділянки площею 0, 25 га. для обслуговування житлового будинку та 0. 1613 га. для ведення особистого селянського господарства, на які його тіткою було виготовлено Державні акти. Але між його тіткою [PERSON] та Гальчинською сільською радою на час отримання нею Державних актів на зазначені земельні ділянки існував спір щодо площі та межі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Так, рішенням виконкому Гальчинської сільської ради від 26.10.1993 року №54 [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0. 27 га. для ведення особистого селянського господарства. Така ж площа земельних ділянок була зазначена і в технічному завданні при виготовленні Державних актів. Але рішенням 22 сесії 5 скликання від 17.06.2009 року було затверджено технічну документацію та передано [PERSON] у власність земельні ділянки площею 0,25 га. для обслуговування житлового будинку та 0. 1613 га. для ведення особистого селянського господарства, а рішення виконкому Гальчинської сільської ради від 26.10.1993 року №54 в частині передачі земельних ділянок у власність [PERSON] вирішено вважати таким, що втратило чинність. Позивач вважає дане рішення сесії незаконним, оскільки жодних рішень сесії чи виконкому Гальчинської сільської ради з питання вилучення у тітки з користування земельної ділянки не приймалося, на що вказують довідки архівного відділу Андрушівської районної державної адміністрації та лист Гальчинської сільської ради, тому просить визнати його недійсним та скасувати, а відповідно просить визнати недійсним та скасувати і Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №621116, виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0, 1613 га для ведення особистого селянського господарства, який виданий на підставі зазначеного рішення сесії. Позивач стверджує, що вилучена земельна ділянка площею 0, 1087 га., на яку зменшили розмір земельної ділянки [PERSON] оспорюваним рішенням, безпідставно знаходиться у користуванні суміжного землекористувача [PERSON], тому просить суд зобов»язати останнього не читини йому перешкод в користуванні даною земельною ділянкою, а Гальчинську сільську раду зобов»язати прийняти рішення про надання дозволу позивачу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,27га. по вул.. Механізації, 6 у с. Гальчин для ведення особистого селянського господарства, яка була передана у приватну власність [PERSON] рішенням виконкому Гальчинської сільської ради від 26.10.1993 року № 54. В судовому засіданні позивач позов підтримав з зазначених вище підстав та в ході розгляду справи доповнив, що його тітка [PERSON] проживала разом зі своїм батьком [PERSON] в с. Гальчин по вул.. Механізації, 6 у колгоспному дворі, тому після смерті свого батька повинна була користуватись земельною ділянкою, якою користувався її батько. Представник Гальчинської сільської ради позов не визнала, вважаючи рішення сесії законним, оскільки при виготовленні Державного акта [PERSON] було встановлено площу земельної ділянки 0,4113 га., якою вона фактично користувалась та за її заявою, яку по довіреності підписав позивач, було прийняте оспорюване рішення про затвердження технічної документації по фактичних обмірах. Згідно записів у погосподарських книгах сільської ради за [PERSON] рахувалось 0,43 га. землі. Вважає, що рішення виконкому від 26.10.1993 року № 54 про передачу [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0,52 га. було прийняте після розгляду її скарги та відповіді облдержадміністрації, однак фактично там не було стільки землі. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що спірною земельною ділянкою по вул.. Механізації в с. Гальчин площею 0,11 га. він користується з 1988 року, яка йому була надана під час його роботи в колгоспі рішенням правління колгоспу та землеміром колгоспу була наміряна на місцевості. А до 1988 року даною земельною ділянкою користувався [PERSON]. Про перебування даної земельної ділянки у користуванні [PERSON] йому нічого не відомо. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та показання свідків, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи із наступного. Судом встановлено, що позивач по справі є спадкоємцем майна [PERSON], яка померла 23.12.2009 року та в порядку спадкування оформив право власності на житловий будинок та земельну ділянку для його обслуговування площею 0, 25 га. по вул.. Механізації, 6 с. Гальчин, Андрушівського району, та земельну ділянку площею 0,1613 га. по вул.. Механізації в с. Гальчин Андрушівського району (а.с. 6-8, 44-47). На земельні ділянки, успадковані позивачем, [PERSON] було виготовлено, отримано Державні акти та зареєстровано реєстратором 16.12.2009 року (а.с.6-7). Рішенням виконкому Гальчинської сільської ради 26.10.1993 року № 54 [PERSON] було передано у приватну власність земельні ділянки, які їй були надані для обслуговування житлового будинку - площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0. 27 га. (а.с.64-68). Однак із матеріалів справи вбачається, що присадибна земельна ділянка [PERSON], яка на той час не була членом колгоспу, площею 0,15 га була надана рішенням зборів уповноважених членів колгоспу «Україна» с. Гальчин від 18.02.1976 року(а.с.77). Згідно протоколу №4 засідання правління колгоспу «Україна» с. Гальчин від 14.04.1988 року [PERSON] було виділено земельну ділянку 0,31 га. ( а.с. 57-58), що відповідає його поясненням про користування спірною земельною ділянкою саме з такого періоду. Крім зазначених рішень відомості про користування земельними ділянками міститься в погосподарських книгах сільської ради (а.с. 184-220). Суд не погоджується із позивачем, що записи в погосподарських книгах не можуть бути доказом в справі, так як в них не зазначено номера та дати рішення , на підставі яких земельні ділянки надавались. Однак книги велись відповідно до форм та Інструкцій з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затверджених Держкомстатом у відповідні періоди, тому вважати записи в них такими, що не відповідають дійсності підстав немає. Згідно записів в погосподарських книгах та рішення виконкому Гальчинської сільської ради від 14.06.1975 року за заявою [PERSON] їй було виділено окремий від її батька двір та відкрито особовий рахунок №861 та в погосподарській книзі записано про користування земельною ділянкою 0,15 га за станом на 01.06.1976 року, що відповідає зазначеному вище рішенню зборів від 18.02.1976 року та граничним розмірам, встановленим ст. 78 ЗК України 1970 року. В усіх послідуючих погосподарських книгах до 1992 року записи про розмір земельної ділянки залишаються такими ж, а в 1992 році були внесені зміни про збільшення земельної ділянки на 0, 28 га., однак рішення про її надання відсутнє. Відомості про належність [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0,43 га ні рішеннями ні записами в погосподарській книзі не змінювались до її смерті. Таким чином будь-яких інших доказів про надання [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0.52 га. не надано. Відповідь Житомирської облдержадміністрації від 26.04.1993 року свідчить про розгляд скарги [PERSON] та висновок про необхідність передачі їй у приватну власність земельної ділянки площею 0,52 га, однак не є правовою підставою для підтвердження надання їй земельної ділянки та доказом того, що у неї фактично була в наявності земельна ділянка таких розмірів. При виготовленні Державного акта та технічної документації було встановлено фактичні межі земельної ділянки з чим погодились [PERSON] та позивач, який діяв в її інтересах по довіреності, про що він повідомив в судовому засіданні. Зазначене підтверджується поданою заявою до Гальчинської сільської ради про затвердження земельної ділянки у приватну власність площею 0,4113 га.(а.с.109). Про відсутність спору щодо площі земельних ділянок підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON], який безпосередньо займався в 2009 році обміром та виготовленням Державного акта. Він пояснив, що при наявності спору роботи по виготовленню Державного акта були б негайно припинені до його вирішення у встановленому порядку. Ст.ст. 158-159 ЗК України встановлює порядок вирішення земельних спорів, однак доказів того, що спадкодавець [PERSON] у встановленому порядку заявляла претензії щодо розміру своєї земельної ділянки та безпідставного користування частиною її земельної ділянки [PERSON]не добуто. Про згоду [PERSON] із встановленими межами її земельної ділянки свідчить її підпис на акті узгодження меж земельних ділянок (а.с. 151). В рішенні про надання земельної ділянки [PERSON] не зазначено адреси земельної ділянки, яка була йому надана , однак свідки [PERSON], [PERSON], а також представник Гальчинської сільської ради підтвердили, що саме спірною земельною ділянкою [PERSON] користується з 1988 року, тому посилання позивача, що вона йому надана без вилучення у його тітки безпідставне. Твердження позивача, що в акті узгодження меж земельних ділянок підпис від імені [PERSON] зроблений не нею та від імені суміжного землекористувача підписала бувша дружина відповідача [PERSON], а не [PERSON], не перевірялось в судовому засіданні , оскільки не було підставою заявленого позову. При даних обставинах позивач, як спадкоємець [PERSON] має право лише на спадкування майна спадкодавця, підтверджене відповідними документами, якими є Державні акти. Він своє право реалізував і його заявлені позовні вимоги на земельну ділянку більшого розміру є безпідставними, тому він не може вимагати усунення перешкод в користуванні спірною земельною ділянкою з боку відповідача, який нею користується. В зв»язку з наведеним не підлягає також вимога позивача про зобов»язання сільської ради до прийняття відповідних рішень . Оскільки вимога про визнання недійсним Державного акта є похідною від вимоги про визнання недійсним рішення сільської ради, то вона також задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed