Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на ту обставину, що вона з 14.04.1995 року по 10.09.2002 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Від даного шлюбу у них народився син -[PERSON], [INFO]. З 2002 року [PERSON] не підтримує із колишнім чоловіком ніяких стосунків, він проживає окремо та не цікавиться життям сина. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 04.03.2002 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], однак він їх не сплачує. Позивач утримує сина сама. [PERSON] не спілкується із сином, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, в зв'язку з чим позивач просить суд на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, просила суд позов задовольнити по вищезазначеним обставинам. Відповідач в останні судові засідання не з'являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належаним чином, про що свідчать поштові повідомлення, причину своєї неявки не повідомив. В судовому засіданні від 09.08.2012 року відповідач позов не визнав, погодившись із тим, що життям свого сина не цікавиться, батьківських обов'язків не виконує. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Комсомольської районної у м. Херсоні ради в судовому засіданні проти позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] не заперечувала. Представник прокуратури Комсомольського району м.Херсона в судовому засіданні позов підтримала, просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина через ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Малолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що після того, як шлюб між його батьками було розірвано, він із [PERSON] не спілкується, ніяких подарунків від нього не отримував та взагалі не бачив. Проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, неповнолітньої дитини, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.04.1995 року по 10.09.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвом про розірвання шлюбу. Від даного шлюбу у них народився син -[PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження. Згідно довідки ПП "Жилтранс"№ 1811 від 17.11.2011 року, неповнолітній [PERSON] проживає разом із матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Актом дослідження умов проживання від 18.04.2012 року встановлено, що житлові умови неповнолітнього відповідають санітарно-побутовим нормам. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 04.03.2002 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, до його повноліття. У відповідності до постанови ВДВС Комсомольського РУЮ у м.Херсоні від 10.12.2009 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2267, виданого 04.03.2002 року Суворовським районним судом м.Херсона, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] було закінчено у зв'язку з відмовою стягувача від аліментів. Згідно довідки Херсонського фізико-технічного ліцею при Херсонському національному технічному університеті та Дніпропетровському національному університеті Херсонської міської ради від 25.01.2012 року, [PERSON] є учнем 10-а класу зазначеного навчального закладу. З відповіді Херсонського фізико-технічного ліцею вбачається, що [PERSON] участі у вихованні [PERSON] не приймав, ліцей не відвідував і не телефонував. Відповідно висновку виконавчого комітету Комсомольської районної у м.Херсоні ради № 6-09-454 від 27.08.2012 року, перевіркою встановлено, що з 2002 року [PERSON] участі у вихованні неповнолітнього сина [PERSON] не приймає, здоров'ям та навчанням не цікавиться, фінансової допомоги не надає, дитину не відвідує та зв'язку із нею не підтримує. В зв'язку з чим, виконавчий комітет Комсомольської районної у м.Херсоні ради вважає доцільним позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що давно знайомі із родиною [PERSON] та спілкуються із [PERSON] Остання у 2002 році розлучилася із [PERSON], після чого сама займається вихованням сина та його матеріальним забезпеченням. [PERSON] ніякої участі у вихованні дитини не приймає, сина не навідує та його життям не цікавиться. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність фактів, повідомлених свідками, даних про їх зацікавленість в результаті розгляду справи не виявлено. У відповідності до ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Вище зазначене не суперечить і доповнює вимоги п.3 ст.9 та ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, яка набрала чинності 27.09.1991 року, згідно до якої держави -учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком коли це суперечить найкращим інтересам дитини, та докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, так як батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, а також шостому принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю Об'єднаних Націй 20.11.1959 року, відповідно до яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. З п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"від 30.03.2007 року № 3 вбачається, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що з вересня 2002 року сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] не підтримують шлюбних стосунків, шлюб між ними було розірвано. З цього часу їх неповнолітній син [PERSON] -залишився проживати разом із матір'ю, яка займається його вихованням та утриманням. [PERSON], як батько своїх обов'язків тривалий період часу не виконує, вихованням та утриманням сина не займається, не підтримує з ним родинних відносин, не цікавиться його здоров'ям та життям, не телефонує, матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує. Зазначене підтверджується поясненнями позивача, неповнолітнього [PERSON], свідків, а також листом Херсонського фізико-технічного ліцею при Херсонському національному технічному університеті та Дніпропетровському національному університеті Херсонської міської ради. Відповідач повністю самоухилився від участі у вихованні дитини. Зазначене визнавалось [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 09.08.2012 року. Таким чином, судом встановлено, що відповідач нехтує своїми обов'язками по вихованню дитини, в зв'язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги щодо позбавлення його батьківських прав в порядку п.2 ч.1 ст.164 СК України -обґрунтовані та підлягають задоволенню. І хоча позбавлення батьківських прав вважається крайнім заходом впливу на особу яка не виконує батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини, беручи до уваги принципи викладені в Декларації прав дитини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача перш за все буде в інтересах неповнолітнього [PERSON], оскільки як встановлено судом, неповнолітній виховується позивачем в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості, що також є не малозначним критерієм для оцінки тих правовідносин, які склались між сторонами по справі, та для правильного вирішення спору. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 107,30 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved