Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-24 00:00:00

У травні 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільним майном подружжя, визнання права власності на частину майна. Позивачка вказувала на те, що з 16.03.2001 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У них з відповідачем народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За період спільного проживання ними за спільні кошти було придбано двокімнатну квартиру №17 по пр..Жовтневому,28 у м.Миколаєві, яку було оформлено на відповідача. 10.11.2011 року шлюб між ними розірвано. Проте угоди про поділ спільного майна не досягнуто. Посилаючись на те, що відповідач добровільно не бажає поділити спільне майно, до того неповнолітні діти проживають разом з нею, просила суд визнати квартиру № 17 по пр..Жовтневому, 28 у м.Миколаєві спільним сумісним майном подружжя, визнавши за нею право власності на ? частини спірної квартири, за відповідачем на ? її частину. Відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Відповідач вказував на те, що спірну квартиру було придбано ним за його власні особисті кошти, отримані від продажу належного йому до шлюбу з позивачкою автомобіля. Ухвалою суду від 17.12.2012 року обидва позови обєднано в одне провадження. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов, просили про його задоволення. Проти зустрічного позову відповідача заперечували. Позивачка посилалася на те, що лише половина коштів від продажу автомобіля відповідача була витрачена на придбання спірної квартири. Значна частина коштів, за які купувалась квартира, були також надані їм її родичами. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів цивільної справи вбачається, що 16.03.2001 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб. Сторони мають двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 10.11.2011 року шлюб між сторонами розірвано. В силу ст.60 СК України презумується, що все майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності (крім майна, зазначеного в ст..57 СК України). Поділ майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст..ст. 69-72 СК України. Із змісту ст.ст. 60, 61, 63, 69 СК України та розяснень, що містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявність його на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. У відповідності до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 16.03.2001 року. 26.06.2002 року, тобто під час зареєстрованого шлюбу за договором купівлі продажу на імя [PERSON] було придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлені ті обставини, що частина коштів, за які було придбано спірну квартиру, у розмірі 31800 грн., належала особисто відповідачу [PERSON] Так з матеріалів цивільної справи вбачається, що до шлюбу з позивачкою відповідачу належав на праві власності автомобіль Opel Vectra, 1990 року випуску, який він придбав за власні кошти у 1999 році. Даний автомобіль було продано ним під час шлюбу з позивачкою 16.05.2002 року за 6000 дол. США, що на той час було еквівалентно 31800 грн. Спірну квартиру було придбано сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 26.06.2002 року за 39754 грн., які на підставі розписки від 26.06.2002 року було передано продавцям квартири. Зазначені обставини щодо розміру коштів, отриманих від продажу автомобіля та фактичної ціни спірної квартири позивачка повністю визнала в судовому засіданні 25.12.2012 року. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що кошти, які належали особисто відповідачу у розмірі 31800 грн., були витрачені саме на придбання спірної квартири. Доказів, які б спростовували ці обставини, позивачкою суду не надано. Оскільки квартиру було придбано за 39754 грн., інша частина коштів у розмірі 7954 грн. були спільними коштами подружжя. Ці обставини сторонами не спростовано. Таким чином, враховуючи викладене, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що за позивачкою слід визнати право власності на 1/10 частину спірної квартири (39754 100%; 3977 х; х = 10), за відповідачем на 1/9 її частину. При цьому підстав для збільшення частки позивачки в спірній квартирі суд не вбачає.

Outcome: partial