Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-05 00:00:00

26.09.2012 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області звернувся позивач з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу жилого будинку дійсним, що був укладений сторонами на Донецькій товарній біржі в Артемівській філії на підставі ст.. 220 ЦК України. У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та пояснила суду, що 27.03.2001 року між позивачем та 2-им відповідачем було укладено біржовий контракт № 095-Н, відповідно до якого позивач придбала жилий будинок з надвірними побудовами за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, провулок Силікатний 4, що знаходиться на земельній ділянці розміром 765 кв.м. Цей договір було зареєстровано в КП Артемівське бюро технічної інвентаризації. На разі у позивача зявилось бажання продати цей будинок, однак нотаріус відмовила у посвідченні договору, у звязку з тим, що біржовий контракт не посвідчено нотаріально. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та пояснила, що сторони під час укладення біржового контракту повністю домовились щодо усіх істотних умов договору, повністю його виконали, однак 2-ий відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. 1-ий відповідач своїм листом від 20.11.2012 року за № 091 підтвердив факт укладання біржового контракту, просив позовні вимоги задовольнити та справу розглянути без участі представника відповідача. 2-ий відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не зявився, заперечення на позовну заяву не надав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що 27.03.2001 року, в Артемівській філії Донецької товарної біржі був зареєстрований біржовий контракт № 095-Н, згідно якого член біржі (б/к № 308), в особі брокера [PERSON], який діяв на підставі договору доручення № 309-Н від 27.03.2001 р., від імені [PERSON] (продавець), та член біржі (б/к № 309), в особі брокера [PERSON], який діяв на підставі договору доручення № 310-Н від 27.03.2001 р., від імені [PERSON] (покупець), уклали контракт про наступне: Продавець продав, а Покупець придбав жилий будинок з надвірними побудовами, які розташовані за адресою: м. Артемівськ Донецької області, провулок Селікатний, буд. 4, що знаходиться на земельній ділянці 765 кв.м. (п.1.1.). Характеристика обєкта: жилий будинок, деревяний, обкладений цеглою, критий шифером, житловою площею 29,81 кв.м. надвірні побудови Б-літня кухня, В-льох, Г- сарай, Д-сарай, Е-вбиральня, №1-4 огорожа, №5 водопровід (п.1.2.). Вартість майна, що продається: чотири тисячі пятсот гривень (п.1.3.). Майно, що э предметом даного контракту, належить продавцю на праві власності, відповідно до дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Артемівською державною нотаріальною конторою за реєстр. № 2-4745 від 30.11.2000 р. (п. 1.6.). Відповідно до п. 2.1. біржового контракту розрахунки між сторонами проведені повністю. Таким чином, судом встановлено, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору предмету договору, його характеристики, ціни продажу та відбулося повне виконання умов договору. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-Но № 102317, виданого 20.07.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції [PERSON] уклала 20.07.2007 року шлюб із [PERSON], і після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON]. (а.с. 15). Відповідно до ст.. 227 ЦК УРСР (в ред.. 1963 р.), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. (стаття 47 цього Кодексу). Згідно із ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР ( в ред.. 1963 р.), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому випадку наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВСУ УРСР від 28.04.1978 р. № 3 Про судову практику в справах про визнання угод недійсними, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, купівлі-продажу, (в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни, або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини, дарування іншого майна на суму понад 500крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосоване, якщо сторонами не досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Позивач пояснив, що саме 2-ий відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, та крім цього він вважав, що відповідно до ст.. 15 З.У. Про товарну біржу, зареєстровані на біржі угоди не підлягають нотаріальному посвідченню. 1-й відповідач погодився із позицією позивача та визнав ці обставини, а 2-ий відповідач не надав суду заперечень на позов. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт ухиляння 2-им відповідачем від нотаріального посвідчення правочину. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. За змістом ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, відбулося повне виконання договору, та другий відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення договору, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в ред. 2003 р.), ЦК України застосовується до тих відносин, що виникли після набрання ним чинності, а щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності ,а тому посилання позивача на ст.. 220 ЦК України, як на підставу своїх вимог є безпідставними. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved