Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що 22.07.2010 між нею та приватним підприємцем [PERSON] укладений договір (далі Договір № 1) за яким остання зобовязалась продати та поставити на адресу позивача в строк до 02.08.2010 дверний блок венче/тримпкс серія 210, в який входить: полотно, короб, наличник на дві сторони, петлі, (клямка) защілка D201 та комплектацію: блок 70 см. в кількості 3 одиниць, блок 80 см. в кількості 3 одиниць, комплект добірної дошки 9 см. в кількості 6 одиниць на загальну суму 22500 грн. з ПДВ. Того ж дня нею здійснена передоплата в розмірі 15000,00 грн., а 7500,00 грн. що залишились позивачка внесла на поточний рахунок відповідача 02.08.2010, однак остання здійснила поставку товару неналежної якості, про що її сповістила позивачка. [PERSON] в свою чергу надала розписку від 04.09.2010 в якій зобовязалась через дефекти товару здійснити повторну поставку товару належної якості до 10.09.2010, а в разі невиконання зобовязання повернути сплачені за товар кошти та 20% від суми договору в якості неустойки. Станом на 28.10.2010 відповідачка зобовязання за договором не виконала, кошти не повернула, в звязку з чим позивачка просить розірвати договір від 22.07.2010 та стягнути з [PERSON] суму боргу з урахуванням неустойки в розмірі 1% вартості товару за кожен день затримки усунення недоліків понад встановлені строки, яка складає 11025 грн., неустойки в розмірі 20% вартості товару згідно розписки, що становить 4500 грн., інфляційних витрат, які становлять 652,5 грн. та 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України 88,20 грн., а загалом 38765,70 грн. В наступному позивачка надала заяву про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом, в якій зазначила, що окрім вказаного між нею і відповідачкою 07.07.2010 укладено два договори купівлі-продажу: дивану Лідо трансформер1 шт., столу Олеандро1 шт., стільців Новасе6 шт. на загальну суму 33519 грн. з ПДВ (далі Договір № 2) та ліжка Еспрітз контейнером 1 шт. вартістю 17790 грн. з ПДВ, матрацу вартістю 4500 грн. (далі Договір № 3). Позивачка здійснила передоплату в розмірі 26196 грн. за Договором № 2, а остаточний розрахунок за усною домовленістю з відповідачкою повинен відбутись після поставки товару 30.09.2010, проте до теперішнього часу поставка товару не відбулась, відповідачка передоплату не повернула і безпідставно користується коштами позивачки. Інфляційні витрати за період користування відповідачем коштами в розмірі 26196 грн. становлять 419,15 грн., 3% відсотки річних 258 грн. Отже загальна заборгованість за Договором 2, яку позивач просить стягнути з відповідача становить 26873,15 грн. За Договором № 3 позивачка здійснила передоплату в розмірі 12415 грн. і повністю оплатила матрац вартістю 4500 грн., а остаточний розрахунок за усною домовленістю з відповідачем повинен відбутись після поставки товару 30.09.2010, проте до теперішнього часу поставка товару не відбулась, відповідачка передоплату не повернула і безпідставно користується коштами позивачки. Інфляційні витрати за період користування відповідачем коштами в розмірі 16915 грн. становлять 270,60 грн., 3% відсотки річних 168 грн. Загальна заборгованість за Договором 3, яку позивач просить стягнути з відповідача становить 17353,60 грн. Отже, позивачка просить стягнути з відповідачки загалом 82992,45 грн., що складає суму боргу за всіма трьома договорами з урахуванням індексу інфляції, річних відсотків за час прострочення виконання договорів. До суду позивачка і її представник не зявились, останній надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача надав клопотання про слухання справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечував і просив залучити до справи письмовий виступ у дебатах. Опитана в минулому судовому засіданні позивачка пояснила, що не здійснила повну оплату товару через те, що товар не був поставлений, хоча відповідачка за усною домовленістю після передоплати повинна була поставити товар, після чого повинен був відбутись повний розрахунок. Так як товар поставлений в строк не був, позивачка не здійснила повну його оплату і з цих же причин не бажає вносити оплату за нього зараз і просить розірвати договори і стягнути з відповідачки суму боргу. Допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що є чоловіком [PERSON] яка в липні 2010 року уклала з відповідачкою ряд договорів купівлі-продажу дверей та меблів, проте жоден з договорів виконаний відповідачкою не був. Так, поставлені двері були пошкоджені, а обіцянка замінити їх відповідачкою не дотримана, не дивлячись на оплату товару. Факт поставки пошкоджених дверей був засвідчений чоловіками на імя [PERSON] і Андрій, які здійснювали їх поставку, а також робітниками, що робили ремонт в його квартирі. Свідок [PERSON] показав, що [PERSON] є його матірю. В липні 2010 року батьки уклали договір купівлі-продажу дверей, проте поставлені двері були браковані: мали подряпини, що йому стало відомо від батьків. Постачальник запевнив, що усуне недоліки шляхом поставки нових дверей, проте двері, що надійшли повторно, мали ті ж самі пошкодження, що він бачив особисто. Оплата за двері була здійснена частково, проте на яку саме суму йому не відомо. [PERSON], допитаний в якості свідка, пояснив, що займається вантажними перевезеннями і за договором з [PERSON] отримав в пункті прийому вантажу кілька дверей, обгорнуті прозорою плівкою без пошкоджень, які доставив по вул. Академіка Павлова в м. Харкові, точну адресу не памятає, клієнту [PERSON] пастернак [PERSON] допомагав вивантажувати товар, який приймав вантажник за імям [PERSON] і заносив до квартири позивачки. [PERSON] особисто в квартиру останньої не заходив і двері туди не заносив. Чи були двері пошкоджені він не знає. Допитаний як свідок [PERSON] дав показання про те, що працює складальником меблів в салоні Три кімнати. З [PERSON] знайомий давно і за її проханням приймав шість дверей для клієнта останньої [PERSON], які привіз водій [PERSON] [PERSON] заносив двері до квартири позивачки, які були оглянуті останньою та особою, що займалась ремонтом в квартирі. Ніяких претензій щодо якості дверей в той момент предявлено не було. Суд, опитавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Згідно Договору № 1 [PERSON] зобовязалась продати позивачці в строк до 02.08.2010 дверний блок венче/тримпкс серія 210зазначеної комплектації за 22500 грн., з яких передоплата в розмірі 15000 грн. здійсненна в день підписання договору, а остаточний розрахунок на суму 7500 грн. 02.08.2010 (а.с. 10). Згідно розписки від 04.09.2010 [PERSON] в звязку з виявленими дефектами на дверних блоках дала зобовязання в строк до 10.09.2010 здійснити повторну поставку дверей, в разі невиконання якого гарантувала повернення грошових коштів за договором зі сплатою неустойки в розмірі 20% від суми договору (а.с. 11). Пунктом 3 Договору № 1 передбачено, що продавець зобовязаний передати товар покупцю в строк до 02.08.2010 з моменту надходження суми передоплати на розрахунковий рахунок продавця, але не раніше моменту оплати покупцем повної вартості товару. Отже, позивачем в повному обсязі виконано умови Договору № 1, а відповідач який поставив товар неналежної якості, що підтвердив особистою розпискою від 04.09.2010, умови зазначеного договору не виконав, отже повинен нести відповідальність відповідно до досягнутої домовленості повернути суму коштів, отриманих за договором, а саме 22500 грн. і сплатити неустойку в розмірі 20% від зазначеної суми. Інфляційні витрати та відсотки, розрахунок яких наведений позивачем в позовній заяві відповідно до ст. 625 ЦК України, не можуть бути стягнуті з відповідача враховуючи той факт, що вид цивільно-правової відповідальності встановлено сторонами за домовленістю у вигляді 20% суми, яка підлягає поверненню за договором. Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідачки боргу за Договором № 1 можуть бути задоволені лише частково, в межах 27000 грн. Договорами № 2 та № 3 від 07.07.2010, які укладені між сторонами з приводу купівлі-продажу меблів відповідно до найменування товару, зазначеному в кожному з договорів, аналогічно Договору № 1 передбачено передоплату та обовязок продавця передати товар покупцю в строк до 30.09.2010 з моменту надходження суми передоплати на розрахунковий рахунок продавця, але не раніше моменту оплати покупцем повної вартості товару. Позивачкою не заперечується, що оплата за Договорами № 2 і № 3 здійснена лише частково, тобто умови зазначених договорів повністю останньою не виконані, отже нарахування і стягнення з відповідачки на користь позивачки будь-яких коштів в якості штрафних санкцій чи відсотків за їх користування є безпідставним і в цій частині позов задоволений бути не може. Разом з тим, аналізуючи Договори № 2 і № 3 суд приходить до висновку, що зобовязання сторін, які в них відображені, є зустрічними. Так, ч. 1 ст. 538 ЦК України передбачає, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. Як вбачається з п. 3 Договорів № 2 і № 3 продавець зобовязаний передати покупцю товар в строк до 30.09.2010 з моменту надходження суми передоплати на розрахунковий рахунок продавця, але не раніше моменту оплати покупцем повної вартості товару. Тобто, з одного боку, товар повинен бути переданий покупцеві до певної дати, а з другого не раніше оплати його повної вартості. За вказаних умов у покупця, який здійснив передоплату, виникає право вимагати товар не пізніше 30.09.2010, за умови його повної оплати, що зобовязує продавця мати в наявності перелічений в договорі товар станом на вказану дату. Згідно ч. 2 ст. 538 ЦК України при зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Частиною 3 ст. 538 ЦК України передбачено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Стаття 656 ЦК України зазначає, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Право продажу товару, як передбачено ст. 658 ЦК України, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. В даному випадку відповідачем не надано жодного доказу наявності чи створення (придбання, набуття) в майбутньому товару, який є предметом Договорів № 2 і № 3, в тому числі матрацу, який відповідно до п. 14 Договору № 3 оплачений. Положеннями ч. 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Стосовно Договору № 1 його істотним порушенням з боку відповідача є невиконання умов щодо передачі товару належної якості, який оплачений в повному обсязі, що дає право позивачеві вимагати його розірвання. Стосовно Договорів № 2 і № 3 іншим випадком, про який йдеться в ч. 2 ст. 651 ЦК України як про підставу розірвання договору, суд вважає використане позивачем право відмовитись від їх виконання в повному обсязі, що передбачено ч. 2 ст. 538 ЦК України. Згідно п. 2 Договорів № 2 і № 3 суми, сплачені покупцем на їх виконання, є передоплатою. Даних про те, що зазначені суми видані на користь відповідача в якості завдатку договори не містять. Відповідно до положень ч. 2 ст. 570 ЦК України ці суми є авансом, отже повинні бути повернуті в звязку з невиконанням зобовязань. За Договорами № 2 і № 3 позивачем передано відповідачці 26196 грн. і 12415,00 грн. відповідно, а також 4500 грн. в якості оплати матрацу за Договором № 3. Згідно ч. 2 ст. 653 ЦК України при розірванні договору зобовязання сторін припиняються. Таким чином, суд, враховуючи викладені докази та норми закону вважає за можливе задовольнити позов частково, а саме в частині розірвання Договорів №№ 1-3, стягнення з відповідача сум основного боргу за вказаними договорами в загальному розмірі 65611,00 грн., суми неустойки в розмірі 4500,00 грн. за Договором № 1. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial