Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-09 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом до [PERSON] про визнання правочинів недійсними, посилаючись на той факт, що відповідно до свідоцтва про право власності від 05.07.2007 року, позивачі - [PERSON] та [PERSON] є співвласниками двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 06.07.2007 року між позивачами та відповідачем було укладено договір купівлі- продажу зазначеної квартири. Однак 22.04.2009 року рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона зазначений договір купівлі-продажу було розірвано, та зобов'язано [PERSON] повернути у спільну часткову власність позивачів квартиру [ADDRESS]. Рішення суду набрало законної сили та було виконано у повному обсязі. Проте, позивачі дізналися про існування розписок, які начебто були ними складені та підписані 09.07.2007 року про те, що [PERSON] та [PERSON] отримали від [PERSON] грошові кошти по 7500 доларів США кожен на загальну суму 15000 доларів США в якості «остаточної оплати за відчужену квартиру за адресою [ADDRESS].». Також відповідач вимагає повернення коштів, посилаючись на зазначені розписки. Однак як зазначають позивачі дані обставини не відповідають дійсності, оскільки ніякої передачі коштів у сумі 15000 доларів США не відбувалося, а вказані розписки позивачі ніколи не підписували. Підписи, які виконані начебто від імені [PERSON] та [PERSON] лише дуже схожі на їх дійсні підписи та почерки та виконані іншою, невідомою позивачам особою. У зв'язку з чим позивачі просять суд задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі та визнати недійсною розписку від 09.07.2007 року про отримання [PERSON] від [PERSON] коштів у сумі 7500,00 доларів США та визнати недійсною розписку від 09.07.2007 року про отримання [PERSON] від [PERSON] коштів у сумі 7500,00 доларів США, та відшкодувати на користь позивачів витрати по оплаті судового збору. У судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали та просили суд його задовольнити в повному обсязі на підставах викладених у позовній заяві. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши позивачів та представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 06.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона №2-195/09 від 22 квітня 2009 року розірвано договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 06 липня 2007 року та посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], крім цього зобов'язано [PERSON] повернути спільну часткову власність [PERSON], [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області №22-ц-2176,2009 від 30 липня 2009 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено та рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 22 квітня 2009 року залишено без змін. Крім цього згідно розписки від 09.07.2007 року [PERSON] отримала від [PERSON] суму у розмірі 37875 гривень, що в еквіваленті складає 7500 доларів США в рахунок оплати за продану нею 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. Зазначена розписка складена в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] Крім цього згідно розписки від 09.07.2007 року [PERSON] отримав від [PERSON] суму у розмірі 37875 гривень, що в еквіваленті складає 7500 доларів США в рахунок оплати за продану ним 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. Зазначена розписка складена в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин 1-3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З показів свідка [PERSON] наданих в судовому засіданні вбачається, що позивачі отримали від відповідача грошові кошти у загальній сумі 15000 доларів США, він пояснив, що він влітку 2007 року ввечері зайшов до [PERSON] в квартиру [ADDRESS], де [PERSON] пропонувала [PERSON] купити свою квартиру, оскільки хотіла поїхати до доньки в Росію. Тоді ж складався договір про отримання позивачами грошових коштів по 7500 доларів США кожному в рахунок продажу квартири [ADDRESS]. Крім того допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON], попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, підтвердив факт отримання позивачами від нього грошових коштів у сумі 15000 доларів США в рахунок продажу квартири [ADDRESS], а також те, що спірні розписки підписані власноруч [PERSON] та [PERSON]. У відповідності до ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Двічі призначені ухвалами Дніпровського районного суду м.Херсона почеркознавчі експертизи проведені не були, у зв'язку з неможливістю виконання призначених експертиз. Будь-яких інших належних та допустимих доказів в підтвердження заявлених позовних вимог позивача та їх представником суду не надано. З урахуванням викладеного суд, вважає не доведеним позивачами та їх представником факт недійсності розписок від 09.07.2007 року згідно яких позивач [PERSON] та позивач [PERSON] отримали від відповідача [PERSON] грошові кошти у розмірі по 7500 доларів США кожному. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених ст.61 цього Кодексу. Згідно п.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заявлених позовних вимог позивачами та їх представником суду не надано, у зв'язку з чим заявлені позивачами позовні вимоги з підстав, викладених у позові, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed