Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-15 00:00:00

У грудні 2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі продажу житлового будинку№2-106 від 04.07.2002 р., укладеному на УТБ «РІКО-АЛЬЯНС» дійсним. На обґрунтування позову послався на те, що 04.07.2002 р. уклав із відповідачем договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Сапроненко,55 м. Нова Одеса Миколаївської області. Вони досягли згоди по всім істотним умовам договору, згідно домовленості він передав продавцю обумовлену суму коштів в розмірі 1700 грн., а вона передала йому у власність та користування житловий будинок із надвірними спорудами. Уклавши вказаний договір №2-106 04.07.2002 р. на УТБ «РІКО-АЛЬЯНС» він зареєстрував своє право власності на домоволодіння у Вознесенському РБТІ, але в подальшому відповідач ухилилася від його нотаріального оформлення. У судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву, в якій вимоги позову підтримав, просив про їх задоволення, а справу просив слухати за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. Ухвалою суду справа розглянута за її відсутністю у порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно договору-купівлі-продажу №2-106 від 04.07.2002 р. [PERSON], як продавець, продала [PERSON], покупцю, цілий житловий будинок з надвірними будівлями № 55, що знаходиться по вул. Сапроненко в м. Нова Одеса Миколаївської області, який складається з камяного житлового будинку, позначеному на плані літерою-А-1, житловою площею 34,2 кв.м., знос-61 %, огорожі -№1, інвентаризаційною вартістю 7870 грн., який належав продавцю на праві власності, за 1700 грн. За п. 5 цього Договору сторони домовилися, що покупець набуває право власності на проданий обєкт нерухомості з моменту підписання угоди та її реєстрації на біржі. Вказаний Договір підписаний обома сторонами та зареєстровано на Універсальній товарній біржі «РІКО-АЛЬЯНС» за № 2-106 від 04.07.2002 року. Позивач зареєстрував договір в органах технічної інвентаризації 29.08.2002 року, про що свідчить реєстраційний напис на зворотній стороні договору. Сторони повністю виконали умови договору: продавець передав покупцеві продане майно, а покупець продавцю обумовлену угодою вартість майна. З 2002 року обєктом продажу користується позивач. Згідно з вимогами ст. 224 ЦК УРСР 1963 року (далі ЦК 1963 року), який діяв на час виникнення правовідносин, за договором купівлі-продажу житлового будинку продавець зобов'язаний передати майно у власність покупця, а останній зобов'язаний прийняти майно та сплатити за нього обумовлену грошову суму. Право власності на майно придбане за таким договором наступає відповідно до вимог ст. 128 ЦК УРСР (1963 року), з часу передачі майна, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно вимогам ч. 2 ст.47 ЦК (1963 року) та ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов угоди і відбулося її часткове або повне виконання, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до правил частини 2 статті 47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення угоди, суд вправі визнати дійсною угоду, яку укладено з порушенням вимог щодо обовязкової нотаріальної форми, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення. Наведене свідчить, що при укладенні цього договору сторони досягли всіх суттєвих умов, передбачених ст. 224 ЦК 1963 року, та виконали їх. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що підстави для визнання спірної угоди дійсною, передбачені, ч.2 ст. 47 ЦК 1963 року, в наявності, а тому порушене право позивача підлягає захисту у судовому порядку.

Outcome: approved