Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-24 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк»звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 213 474 (двісті тринадцять тисяч чотириста сімдесят чотири) гривень 32 копійок та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 134 (дві тисячі сто тридцять чотири) гривень 74 копійок. Підставою звернення із позовом вважають те, що 20 серпня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк»та [PERSON] був укладений кредитний договір № 610-013/ФКВІП-08, відповідно до якого ТОВ «Український промисловий банк»надав [PERSON] кредит (грошові кошти) у сумі 25 (двадцять пять тисяч) доларів США 00 центів з розрахунку 13, 40% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 17 серпня 2023 року. 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк»та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Український промисловий банк»на користь ПАТ «Дельта Банк». Згідно договору ТОВ «Український промисловий банк»передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк»права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, тобто ПАТ «Дельта Банк»набув права вимоги по кредитному договору № 610-013/ФКВІП-08 від 20 серпня 2008 року. Оскільки відповідач [PERSON] за кредитним договором взяв у кредит грошові кошти у валюті, але не повертає їх позивачеві та не сплачує процент за їх користування, а відповідач [PERSON] не виконує перед позивачем обовязки поручителя з солідарною відповідальністю. Відповідачі порушили умови повернення суми кредиту, відсотків річних за користування кредитом, та інших платежів, згідно умов, положень та графіку погашення кредиту. Представник ПАТ «Дельта Банк»у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, на винесення заочного рішення погоджується. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце були повідомлені належним чином. Суд у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України з винесенням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки вони засновані на вимогах закону та підтверджуються наданими доказами, на підставі встановлених фактичних обставин по справі. У судовому засіданні встановлено, що 20 серпня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк»та [PERSON] був укладений кредитний договір № 610-013/ФКВІП-08, відповідно до якого ТОВ «Український промисловий банк»надав [PERSON] кредит (грошові кошти) у сумі 25 (двадцять пять тисяч) доларів США 00 центів з розрахунку 13, 40% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 17 серпня 2023 року. Відповідач у свою чергу прийняв на себе зобовязання щодо повернення отриманого кредиту і сплаті нарахованих по ньому відсотків у порядку, розмірі та строки, передбачені умовами вищезазначеного кредитного договору. 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк»та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Український промисловий банк»на користь ПАТ «Дельта Банк». Згідно договору ТОВ «Український промисловий банк»передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк»права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, тобто ПАТ «Дельта Банк»набув права вимоги по кредитному договору № 610-013/ФКВІП-08 від 20 серпня 2008 року. У якості забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, між ТОВ «Український промисловий банк»та [PERSON] 20 серпня 2008 року був укладений Договір поруки № 610-013/ZФПОР-08, згідно якого [PERSON] прийняла на себе зобовязання відповідати по зобовязаннях [PERSON], які виникають з умов Кредитного договору № 610-013/ФКВІП-08 від 20 серпня 2008 року. Відповідачі порушили умови повернення суми кредиту, відсотків річних за користування кредитом, та інших платежів, згідно умов, положень та графіку погашення кредиту, а також не виконали вимогу банку щодо дострокового погашення заборгованості. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Станом на 13 березня 2012 року заборгованість відповідача за кредитним договором № 610-013/ФКВІП-08 від 20 серпня 2008 року складає 213 474 (двісті тринадцять тисяч чотириста сімдесят чотири) гривень 32 копійок, у тому числі: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~сума заборгованості за кредитом 22 307 (двадцять дві тисячі триста сім) доларів США 08 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 178 144 (сто сімдесят вісім тисяч сто сорок чотири) гривні 34 копійок; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~сума заборгованості за відсотками 4 168 (чотири тисячі сто шістдесят вісім) доларів США 19 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 33 287 (тридцять три тисячі двісті вісімдесят сім) гривні 17 копійок; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~комісія за ведення кредиту 2 042 (дві тисячі сорок дві) гривень 81 копійок. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про стягнення всієї суми заборгованості обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору та ст.. 1050 ЦК України. Частина 2 ст.192 ЦК України встановлює, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.193 ЦК України порядок вчинення правочинів з валютними цінностями встановлюється законом. Згідно матеріалів справи позивач має Банківську ліцензію за номером 304 видану НБУ 15.02.2006 року, якою зокрема надане право на залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, тобто на видачу кредитів у валюті. На сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання\\одержання кредитів в іноземної валюті, таким чином, операція з наданням банками кредитів в іноземної валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Пунктом 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільний кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.ст. 525, 526, ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачами кредитного договору позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 134 (дві тисячі сто тридцять чотири) гривень 74 копійок. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved