Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], приватного нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 09 грудня 2010 року в смт. Глибока Глибоцького району Чернівецької області померла її матір [PERSON]. Вона є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері. За час, коли матір хворіла, вона постійно відвідувала останню, відвозила її на лікування та переймалася іншими питаннями щодо її догляду. За час, коли вона була відсутня, по місцю проживання її матері, доглядала [PERSON] її двоюрідна сестра відповідач по справі [PERSON], оскільки проживала поряд з покійною. Після чергового її приїзду в смт. Глибока, їй стало відомо, що її матір разом з відповідачкою [PERSON], під час її відсутності, їздили до приватного нотаріуса для оформлення нового заповіту. 17 лютого 2011 року вона звернулася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, однак отримала лист від приватного нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] про те, що за даним спадковим реєстром вже існує заповіт від 20 квітня 2010 року, посвідчений від імені її матері на іншу особу, а саме на відповідачку [PERSON] Вважає, що даний заповіт є недійсним, оскільки не відповідає волі її матері про передачу майна [PERSON], а також з тих підстав, що її матір ввели в оману, шляхом домовленості між відповідачами про зміну прізвища особи спадкоємця в заповіті. Тому просить суд визнати заповіт від 20 квітня 2010 року недійсним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в своїх поясненнях підтвердив обставини, які викладені в позовній заяві та просив суд позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, у своїх запереченнях посилалася на відсутність підстав для визнання заповіту недійсним, оскільки позивачка знала про наявність заповіту від імені [PERSON] на її користь і претензій ніяких не мала, а навпаки була згідна з таким порядком розпорядження майном, що було здійснено матірю позивачки, у зв'язку з чим просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, у своїх запереченнях посилалася на правильність та правомірність вчинення нотаріальної дії, у зв'язку з чим, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків та, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Так, з свідоцтва про смерть серії 1- МИ № 085235 вбачається, що [PERSON] померла 09 грудня 2010 року в смт. Глибока Глибоцького району Чернівецької області. Згідно заповіту від 20 квітня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 710, [PERSON] заповіла все своє майно, на момент своєї смерті - [PERSON]. Суд вважає, що посилання позивача про те, що заповіт не відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України спростовується текстом заповіту. Показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] також підтверджується, що волевиявлення [PERSON] було вільним і відповідало її внутрішній волі. Також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні доводи позивача про складання заповіту під впливом обману та внаслідок злочинної домовленості відповідачів, скільки не підтвердженні належними і допустимими доказами. З висновку № 5000 від 28 лютого 2012 року, навмисної зімни змісту досліджуваних окремих знаків, а саме у літері «о», слові «прочитано» та в цифрі «2» числа «20» не має, їх слід читати як «прочитано» і «20». Рукописні записи на обох примірниках заповіту виконані однією особою. Більш того, вказані рукописні записи, що написані заповідачем не свідчать про те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не впливають на зміст самого заповіту. З висновку експерта № 181, підтверджується, що [PERSON] за життя ознак будь-якого психічного захворювання не виявляла по меддопомогу лікарів психіатрів не зверталась, скарг на психічне здоровя не надавала на обліку у лікаря-психіатра не перебувала та жодного разу їй не призначалась така консультація, Станом на 20 квітня 2010 року [PERSON] ознак будь-якого психічного захворювання також не виявляла. Наявні захворювання станом на 20 квітня 2010 року не впливали на психологічний стан та волю [PERSON]. Тому суд відхиляє доводи позивача про те, що захворювання померлої впливали на усвідомлення нею значення своїх дій та на можливість ними керувати. Відповідно до змісту ст.230 ЦК України дана стаття не поширюється на односторонні правочини, зокрема заповіт. Тому суд вважає, що відсутні підстави для визнання заповіту недійним на підставі ст. 230 ЦК України. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином стаття 203 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину. Лише за доведеності обставин, які є підставами визнання недійсності правочину, тобто недодержання вимог, встановлених частинами першою-третьою, пятою та шостою вказаної статті, він може бути визнаний судом недійсним (за винятком нікчемного правочину). Таких обставин судом також не встановлено, проте встановлено, що заповіт відповідає вимогам ст. ст. 207, 1235, 1248 ЦК України. На підставі викладеного, ст.ст. 203, 207, 230, 1235, 1251, 1253 ЦК України,

Outcome: dismissed