Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-17 00:00:00

23 травня 2011 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, які є спільною сумісною власністю. В судовому засіданні позивач [PERSON]І ., позовні вимоги підтримала та пояснила, що з [PERSON] вона перебувала в шлюбі. Рішенням Рівненського міського суду від 28 січня 2011 року шлюб між ними розірвано. За час перебування в шлюбі, у її відсутність, відповідач у справі [PERSON], у період часу з 31 липня по 16 серпня 2007 року, без її згоди, виніс з її помешкання [ADDRESS], грошові кошти в розмірі 21830 доларів США. Ці грошові кошти були позичені відповідачем [PERSON] Відповідно до розписки наданої відповідачу [PERSON] сума в розмірі 21830 доларів США була позичена фактично на два дні. Вважає, що таким чином, відповідач привласнив кошти, що є спільною сумісною власністю. Просить суд, стягнути з [PERSON] на її користь половину вказаної суми, що становить 10915 доларів США та судові витрати у справі. Представник позивача- Кочерга І.Ю. позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що з громадянином [PERSON] він не знайомий, що останній ніякої боргової записки йому не писав, між ними ніякого договору позики не укладалось. Вважає, що дану розписку написано особою жіночої статі, вказує на те, що станом на 02 серпня 2007 року він не володів вказаною сумою грошей. Зазначає, що вже на початку вересня 2007 року [PERSON] уже було відомо про те, що він ніби -то позичав гроші [PERSON], і з того часу [PERSON] до суду з позовом не зверталась. Просить у задоволенні позову відмовити. Оцінюючи пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Сукупністю досліджених в справі доказів встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 20 березня 1998 року, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 243. Рішенням Рівненського міського суду від 28 січня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано ( а.с. 4) В судовому засіданні було встановлено, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі, відповідачем [PERSON] 02 серпня 2007 року було надано у позику [PERSON] грошові кошти в суму 21830 долари США Відповідно до оголошеної в судовому засіданні заяви [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом [PERSON] від 02 квітня 2012 року зареєстрованої в реєстрі за № 298 ( ВРР 580450 ) вбачається, що [PERSON] підтвердив той факт, що в кінці липня на початку серпня 2007 року дійсно брав у позику у [PERSON], який був чоловіком [PERSON] грошові кошти у сумі приблизно 22000 долари США і у звязку з чим ним була написана розписка на імя [PERSON] ( а.с . 56) Відповідно до ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери. Таким чином, до спільної сумісної власності подружжя, відносяться, зокрема, і грошові кошти. Відповідно до ст. ст. 60, 63 СК України та ст. 369 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, до якого відносяться в даному випадку грошові кошти, належить чоловіку та дружині на праві спільної сумісної власності. В частині 2 статті 60 СК України закріплена презумпція права спільної сумісної власності подружжя, а саме, що кожна річ, набута подружжям за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності. За таких обставин, позивач не зобовязана доводити наявність права спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу, в даному випадку на грошові кошти в сумі 21\~830 долари США Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні по вказаній справі відповідач не довів суду ту обставину, що вказаних коштів він не позичав. З оглянутої та оголошеної в судовому засіданні цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання правочину недійсним, вбачається, що [PERSON] просив суд визнати розписку від 02 серпня 2007 року недійсною. Посилаючись на ту обставину, що не врахував, що [PERSON] не надавала своєї згоди на укладення ним такого правочину Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних та адміністративних справах апеляційного суду Рівненської області від 28 грудня 2011 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено ( а.с. 27) Судом не приймається до уваги доводи відповідача в тій частині, що він [PERSON] не знав і про нього не чув, з огляду на наступне. З оглянутої в судовому засіданні довідки № 95 від 19 вересня 2011 року вбачається, що [PERSON] перебував у 2008 році на консультації у адвоката [PERSON], і остання надавала ряд адвокатських запитів, щодо реєстрації за [PERSON] транспортних засобів та щодо реєстрації за [PERSON] нерухомого майна, відповіді на вказані запити просили надати на руки [PERSON] Допитаний в судовому за сіданні свідок [PERSON], суду пояснив, що він був запрошений як понятий при виконанні державним виконавцем Рішення Рівненського міського суду від 14.04. 2011 року про вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. Пояснив, що при вселенні [PERSON] він чув, як остання запитувала у [PERSON] про те, де він дів гроші, які були у них в квартирі. Згідно ст. 70 СК України та ст. ст. 370, 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки позивача та відповідача в даному майні є рівними, тому позивач та відповідач мають рівні права на володіння та користування згаданими вище грошовими коштами. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя: вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна... Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 360, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК) можуть бути будь-які види майна. Таким чином, суд приходить до висновку, що вказані грошові кошти, в сумі 21\~830 доларів США належали подружжю на праві спільної сумісної власності, а відтак підлягають поділу. Відповідно до п. 30 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до змісту ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно в тому числі і на грошові кошти. На день винесення рішення офіційний курс гривні до долара США встановлений НБУ в розмірі 7,98 грн/дол. Таким чином, сума боргу в гривневому еквіваленті, що підлягає стягненню з відповідача складає (7,98 грн. х 10 915 дол. США) = 87 101, 70 грн. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та доведеними в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення На підставі ст.60,61, 63,65, 69 СК України, ст.ст. 177, 370,372 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя,

Outcome: approved