Jurisdiction: civil
Date: 2013-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаною позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення на її користь з відповідача аліментів на утримання спільної малолітньої дитини у розмірі ? частки усіх видів заробітку (доходу) [PERSON], але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з лютого 2013 р. і до досягнення донькою повноліття. Крім того, просить суд визначити місце проживання дитини разом із позивачем. Позов мотивовано тим, що 02.06.2007 р. між сторонами був зареєстрований шлюб. Від спільного проживання у даному шлюбі 14.03.2009 р. у них народилася донька [PERSON]. Однак сімейне життя у сторін не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя. [PERSON] у заяві вказала, що на даний час вони проживають із відповідачем разом, проте кожен своїм життям, не переймаючись проблемами один одного. Шлюб фактично розпався, сторони втратили почуття любові та поваги, тому примирення позивач вважає неможливим. Спору про розподіл спільного майна та місце проживання дитини немає. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що відповідач має можливість надавати грошову допомогу на утримання спільної дитини, її виховання та розвиток. Інших дітей у [PERSON] не має. На розірвання шлюбу відповідач згоден. 01.04.2013 р. через канцелярію суду сторони подали заяву, у відповідності до якої просили відкласти судовий розгляд справи до червня 2013 року з метою надання їм терміну на примирення. /а.с. 21/ Відповідно ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Так, розгляд даної справи було відкладено судом до 03.06.2013 р., однак сторони у судове засідання не зявилися. /а.с. 22/ Позивач подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позові та просила суд розглядати справу без її участі. /а.с. 25/ 03.06.2013 р. до канцелярії суду надійшла заява відповідача про визнання позову у повному обсязі, але особисто брати участь у розгляді справи не бажає, тому просить розглянути за його відсутності. /а.с. 26/ Зважаючи на те, що сторони у судове засідання не прибули, враховуючи визнання [PERSON] позовних вимог, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу за відсутності сторін, на підставі наявних у ній доказів та матеріалів, без фіксування судового процесу звукозаписувальним пристроєм, згідно положень ст.ст. 169, 197 ЦПК України. /а.с. 27/ Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову та продовжує судовий розгляд. У відповідності ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Частиною третьою ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до вимог ст. 112 цього ж Кодексу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя сторін. Ці вимоги закону узгоджуються та доповнюються нормами п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України під № 16 від 12.06.1998 р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю», а саме, проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх сімї стали неможливим. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно і всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, забезпечувати участь у засіданні, як правило, обох сторін, уживати заходів до примирення подружжя. Рішення суду про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам законності та обґрунтованості. При цьому законність і обґрунтованість рішення визначається не тільки дотриманням судом норм процесуального права при розгляді цивільних справ, а й виконанням судом вимог матеріального права, що регулює правовідносини сторін, а саме особисті немайнові права та обовязки подружжя. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. Зі змісту свідоцтва про шлюб серії І-ТП № 029658 встановлено, що 02.06.2007 р. виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис під № 45. Після шлюбу дружині присвоєно прізвище «Сіньковська». /а.с. 7/ Згідно копії свідоцтва про народження серії 1-ТП № 100701 виданого 26.03.2009 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON]. /а.с. 8/. Донька зареєстрована та мешкає разом із матірю позивачем по справі. /а.с. 9/ Встановлено, що спору про поділ майна та місця проживання і виховання спільної доньки на даний час не існує. Сторони припинили шлюбні відносини через те, що мають різні погляди на сімейне життя, обовязки та побут. При вирішенні справи суд також виходить з того, що з сторонам надавався термін для примирення, однак такі дії не привели до збереження сімї, а мали виключно формальний характер. Згідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Враховуючи наведене, а також те, що [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечував, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Батьки зобовязані виховувати дітей, піклуватися про їх духовний і фізичний розвиток. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення у межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, згідно до положень Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, способи виконання цього обовязку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності такої домовленості, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) із врахуванням обставин ст. 182 за рішенням суду з дня предявлення позову. Як зазначає ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Приймаючи рішення про задоволення позову, суд керується виключено інтересами дитини, яка потребує регулярної батьківської матеріальної допомоги, при цьому суд вважає за потрібне залишити малолітню [PERSON] на подальше проживання при матері. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд врахував його згоду щодо повного задоволення вимог позивача, крім того, сімейний стан сторін і те, що відповідач інших утриманців не має, добровільно матеріальної допомоги не надає, тому своїм рішенням суд стягує із [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання спільної доньки у розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються з дня предявлення позову. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved