Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-25 00:00:00

Позивач з посиланням на ст.ст.525-526,625,1046-1050 ЦК України, звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача суми в розмірі 248 901,44 грн., що складає: 28 115 грн. - ремонт квартири; 41 950 грн. - плата будівельникам за ремонтні роботи; 22 307,44 грн. - кредитні кошти; 37 682 грн. - прострочка плати коштів за кредитним договором; 71 250 грн. та 47 597 грн. - кошти за борговою розпискою; 3 % річних з простроченої суми - 1 350 грн., посилаючись на те, що відповідач не виконує умови договірних відносин. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач запропонувала їй придбати квартиру за 65 000 дол. США в розстрочку на два роки. Фактично між нею та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу [ADDRESS], який оформлений та підтверджений борговою розпискою. З травня 2012 року вона проживала у цій квартирі, в якій провела ремонт з урахуванням оплати праці будівельникам; взяла кредит для придбання та встановлення склопакетів, відповідно до якого виникла прострочка повернення коштів; сплатила відповідачу частину коштів за купівлю квартири, однак всупереч узятим на себе зобов'язанням відповідач не надала можливості проживати у вказаній квартирі, при цьому сплачені кошти не повернула. Пропозиція врегулювати питання мирним шляхом та добровільно повернути суму коштів, залишена поза увагою. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2012 року залучено в якості третьої особи АТ "ОТП Банк". В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з"явилася, хоча про розгляд справи повідомлялася належним чином, про що свідчать телеграфні повідомлення. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення згідно з вимогами ст. 224 ЦПК України, про що не заперечувала позивач. Представник третьої особи - АТ "ОТП Банк" в судове засідання не з"явився, просили розглядати справу за їх відсутності. Заслухавши пояснення сторони позивача, заслухавши пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили, що позивач проживала у [ADDRESS], яку мала придбати та здійснювала ремонт за власні кошти, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 15 серпня 2012 року між сторонами було укладено договір позики, згідно з якими позивач передав відповідачу кошти в сумі 71 250 грн. та 6,025 дол. США (еквівалент станом на 15.08.2012 - 48 157,8 грн.), які зобов'язана була повернути не пізніше 30 вересня 2012 року, що підтверджується розпискою. (а.с.10) Всупереч узятим на себе зобов'язанням у встановлений строк, тобто 30 вересня 2012 року, відповідач не повернула суму позики. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 1046,1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, або позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ЦК України встановлено для договору позики обов'язкову письмову форму, а відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним в письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку. Таким чином, у відповідності до вимог чинного законодавства договір позики між сторонами укладено в письмовій формі - формі розписки, яка підписана відповідачем (позичальником) і є документом, що стверджує про вчинення правочину. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього ж кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а згідно з ч. 2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК з дня, якого позика повинна бути повернута, до дня її повернення незалежно від сплати процентів, передбачених ч. 1 ст. 1048 ЦК (плата за позику). Підставою відповідальності за ст. 625 ЦК є сам факт порушення грошового зобов'язання. Оскільки відповідач до сьогодні ігнорує передбачені договором зобов'язання, позивач скористався своїм правом та звернулася до суду про стягнення заборгованості. Виходячи з вище наведеного, розрахунок суми заборгованості: Сума боргу за договором - 71 250 грн. та 6,025 дол. США (еквівалент станом на 15.08.2012 - 48 157,8 грн.) та = 119 407,8 грн. 3 % річних - 119 407,8х3%\\365х194днів= 1904грн. Загальна сума заборгованості складає 119 407,8 грн. + 1904грн. = 121 311 грн. Що стосується вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та повернення коштів за проведений ремонт, суд виходить з наступного. З матеріалів справи не вбачається та суду не надано належних та допустимих доказів у відповідності до ст.ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження укладення у відповідності до чинного законодавства договору купівлі - продажу. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується передати майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Тобто, як вбачається зі змісту ст. 655 ЦК України предметом договору купівлі-продажу є передача у власність майна (товару). Таким чином, такі фактичні дії сторін є істотними та обов'язковими умовами договору купівлі - продажу, а відсутність таких умов у договорі (зокрема і самого договору) вказує лише на існування між сторонами певних договірних правовідносин - чи то договору доручення чи то інших, але ніяк не про існування договірних правовідносин за договором купівлі - продажу, адже як вбачається зі змісту розписки вказані кошти надавались позивачем в борг, при цьому відповідач зобов'язувалася їх повернути. Більш того, зі змісту розписки не вбачається, що відповідач бере в борг у позивача цю суму та бере на себе обов'язок передати у власність спірну квартиру. Тобто розписка також не містить у собі посилань, які бере на себе відповідач з приводу передачі у власність квартири. Твердження позивача щодо усної домовленості між нею та відповідачем стосовно купівлі квартири, є необґрунтованими. Позивач вказує на дану заяву, як на доказ того, що і кредитний договір був укладений нею на придбання та встановлення склопакетів з метою проведення ремонту її майбутньої квартири. Суд ставиться критично до такого висновку позивача, виходячи з того, що дана заява не відповідає формі правочину, яка визначена законом та правових наслідків не несе. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК країни підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та правочини. Кредитний договір від 16 травня 2012 року укладений саме між позивачем та третьою особою, тому права та обов'язки щодо кредиту виникли саме у позивача. Посилання на те, що за зобов'язаннями позивача, згідно з кредитним договором, відповідач має відповідати особисто, є безпідставними, оскільки відповідач не є стороною кредитного договору, укладеного між позивачем та третьою особою, вона не укладала ніяких договорів про поручительство, угод про заміну боржника у зобов'язанні. З матеріалів справи не вбачається яке відношення має відповідач до взаємостосунків позивача з банком. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача коштів за проведення ремонтних робіт в квартирі, кредитних коштів та коштів за прострочення суми сплати коштів за кредитом, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог немає. Пояснення свідків щодо зазначених обставин доказової сили не мають. Позивач обрала неналежний спосіб захисту порушеного, на її думку, права, що є підставою для відмови у позові, однак позивач не позбавлена можливості захищати порушене право, в інших спосіб передбачений законом. Вимоги про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики в розмірі 121 311 грн., що складає: суму основного боргу - 119 407,8 грн.; 3 % річних з простроченої суми - 1904 грн. - є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, хоча б ця сторона і була звільнена від оплати судових витрат на користь держави. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial