Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі. Свої вимоги мотивує тим, що він працював у ПАТ МГЗК на посаді стрілка. Наказом від 30 липня 2012 року він був звільнений із займаної посади в звязку із скороченням чисельності штату. Вважає звільнення незаконним, оскільки є інвалідом 3 групи і має переважне право на залишення на роботі. Крім того, відповідач не провів з ним розрахунок в день звільнення і належні йому до сплати суми сплатив лише 8 серпня 2012 року Тому відповідно до ст. 117 КЗпП України, відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку., що за 9 днів складає 965,43 грн. просить суд визнати незаконним наказ про його звільнення, поновити його на роботі, стягнути з відповідача 965,43 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнути з відповідача середній заробіток за вимушений прогул. В судовому засіданні позивач наполягає на задоволенні позову. Представник відповідача позов не визнав і пояснив, що відповідача було звільнено відповідно до вимог КЗпП України, відповідачу були запропоновані вакантні місця, від який він відмовився. Позивач був згоден на звільнення, про що написав відповідні заяві голові правління ПАТ МГЗК та голові профспілки. При звільненні з позивачем проведено розрахунок у повному обсязі та своєчасно. Підстав для задоволення позову немає. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази, суд приходить до наступного. 25.09.2006 року позивач був прийнятий на ВАТ Марганецький ГЗК в загін відомчої воєнізованої охорони на посаду стрілка. З 22 травня 2012 року позивача переведено в загін відомчої воєнізованої охорони на посаду стрілка поста Шахта №5. 31 липня 2012 року, згідно з наказом № 384-к від 30.07.2012 року, позивача звільнено в звязку зі скороченням чисельності працівників (п.1.ст. 40 КЗпП України) з 31 липня 2012 року. З наказом про звільнення позивач ознайомлений. Пункт 1 ст. 40 КЗпП України закріплює, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у таких випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Під скороченням чисельності або штату необхідно розуміти вивільнення у встановленому трудовим законодавством порядку працюючих чи штатних одиниць за певними посадами. Скорочення чисельності або штату зумовлюється інтересами виробництва та ін. Про майбутнє звільнення працівник повинен бути персонально попереджений під розписку не менше ніж за два місяці. 23 травня 2012 року позивача було ознайомлено з наказом від 23.05.2012 року № 637 про зміну в штатному розкладі, а саме ліквідацію 32 штатних одиниць стрілков та 8 штатних одиниць охоронців в звязку з передачею частини постов охорони комбіната під охорону підрядної організації ЯВІР, попереджено про те, що в звязку зі змінам в організації виробництва і праці його буде звільнено з роботи згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням чисельності працівників, про що свідчить підпис позивача [PERSON] 20 червня 2012 року [PERSON] був присутній на засіданні комісії по працевлаштуванню, ознайомлений з вакансіями на підприємстві, від запропонованих вакансій відмовився. Позивач не заперечує, що його запрошували на засідання комісії та пропонували вакансії. 6 липня 2012 року на імя голови правління ПАТ МГЗК позивач написав заяву, згідно якої він не заперечує проти його звільнення за скороченням чисельності штату, від запропонованих вакансій відмовися, оскільки вони не відповідають стану його здоровя. на комісію по працевлаштуванню просить не направляти. Частина друга ст. 40 КЗпП України допускає звільнення за підставами, передбаченими пунктами 1,2 і 6 ст. 40 КЗпП України, лише у разі, коли працівника неможливо перевести за його погодженням на іншу роботу. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації ст. 40 КзпП, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкогового комітету. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудових договір не пізніше як через місяць з дня одержання згоди профспілкового органу. 6 липня 2012 року позивач [PERSON] на імя голови профкому ПАТ МГЗК написав заяву, де просить профком дати згоду на його звільнення за скороченням чисельності штатів, за його відсутності. Згідно протоколу засідання профкому № 41 від 16 липня 2012 року надано згоду на звільнення за скороченням штату [PERSON] До пояснень Позивача, що він має переважне право на залишення на роботі, суд відноситься критично, оскільки штатні одиниці стрілків та охоронців були скороченні в звязку з передачею постов охорони підрядній організації ЯВІР. Також є необґрунтованими пояснення позивача про обовязок працедавця його перенавчити та працевлаштувати, оскільки відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності застрахований має право на послуги професійної реабілітації, навчання або перекваліфікацію, яка проводиться за рахунок коштів фонду соціального страхування. Таким чином, провівши звільнення позивача, відповідачем було дотримано усіх умов, необхідних для цього, встановлених КЗпП України. У звязку із недоведеністю неправомірності звільнення позивача, суд вважає вимоги [PERSON] щодо скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітнку за час вимушеного прогулу безпідставними. Однак суд вражає, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення підлягають частковому задоволенню. Так, позивач був звільнений 31 липня 2012 року. 3 серпня 2012 року на рахунок [PERSON] у КБ Приватбанк підприємством була перерахована сума розрахунку при звільненні у розмірі 3702,091 грн. 305,14 грн., за платіжним дорученням від 03.08.2012 року (а.с.42). Отже, судом встановлено, що в порушення ст. 116 КЗпП України, позивач не отримав всі суми, що належать йому від підприємства, в день звільнення, а отримав їх через 3 дні. Тому, відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно довідки, середньоденна заробітна плата позивача складає 121,08 грн.х3 дні =363,24 грн. підлягає стягненню з відповідача. Доводи позивача про те, що заробітну плату він отримав лише 8 серпня 2012 року є необґрунтованими, оскільки кошти були перераховані в КБ Приватбанк на рахунок позивача 3 серпня 2012 року, і позивач мав можливість отримати цю суму в будь-який день після надходження її на розрахункову карту.

Outcome: partial