Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-10 00:00:00

В листопаді 2010 року позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] та виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] . В огрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що згідно договору № NKTGGL09440012 від 21.11.2006 року [PERSON] отримала в ЗАТ КБ „ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ „ПриватБанк, кредит у розмірі 38 510,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.11.2026р. В забезпечення зобовязань за кредитним договором 21.11.2006р. між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно у вигляді двокімнатної квартири, загальною площею 74,20 кв.м, житловою 39.кв.м.- яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.2006р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний № 3930 . Посилаючись на порушення [PERSON] кредитних зобовязань та утворення заборгованості , яка станом на 03.10.2011р. (з урахуванням збільшених позовних вимог) складає 48 634,46 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 387 747,96 грн., через що позивач просив звернути стягнення на вказане іпотечне майно шляхом його продажу банком із укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Також просив надати позивачу право отримати в комунальному підприємстві Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для укладання договору купівлі-продажу будинку та інших документів, які необхідні для укладання договору купівлі-продажу. Крім того просив виселити відповідача з вказаної квартири зі зняттям її з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Миколаєва, а також стягнути витрати по сплаті державного мита 1708,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення процесу в сумі 120 гривень. В судовому засіданні представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі . Відповідач в судове засідання не зявилася, направила для участі у справі свого представника. Представник відповідача позовні вимоги не визнав. Пояснив, що позовна заява подана з порушенням ст. 42, ст.119 п.8 ЦПК України, оскільки подана від імені Миколаївського РУПАТКБ „ПриватБанк, але не надано документів, які б підтверджували право такого структурного підрозділу банку бути позивачем у справі. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 листопада 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк „ПриватБанк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк, та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір NKTGGL09440012, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 38\~510 доларів США для придбання житла і сплати страхових платежів, а позичальник зобовязалася відповідно до п.1.1 Кредитного договору до 20.11.2026 р. повернути кредит і сплачувати за користування кредитом відсотки у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,04 % від суми виданого кредиту щомісяця. Пунктом 1.3 вказаного кредитного договору передбачено, що забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає двокімнатна квартира [ADDRESS]. В забезпечення належного виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 21.11.2006р. між банком та [PERSON] укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 3934 та накладено заборону відчуження зазначеної в договорі квартири, реєстровий № 80. За вказаним договором відповідач передала в іпотеку квартиру [ADDRESS], яка належить останній на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 21.11.2006р. за р.№ 3930, зареєстрованому в Державному реєстрі правочинів 21.11.2006р., витяг № 3194713 в ЕРПВНМ за № 13682730. Пунктом 11 Іпотечного договору сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 222\~200 гривень. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст. ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.ст. 5,6 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке належить іпотекодавцям на праві власності, а передача в іпотеку майна, що є спільною власністю, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право за рахунок предмету іпотеки у повному обсязі або в частині, встановленої іпотечним договором, включаючи сплату відсотків, неустойки, основної суми боргу та будь якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. Статтями 12, 33 цього Закону передбачені підстави звернення стягнення на предмет іпотеки. Це неналежне виконання боржником основного зобовязання та порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, в тому числі і дострокове виконання основного зобовязання. Реалізація предмету іпотеки здійснюється і за рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах і межах процедури виконавчого провадження. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» регулюються наслідки задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з розрахунком, наданим представником позивача 27.10.2011р. в судовому засіданні з урахуванням збільшених позовних вимог, заборгованість за Договором кредиту № NKTGGL09440012 від 21.11.2006 станом на 03.10.2011р. становить 48\~634,46 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 387\~747,96 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом - 33\~411,26 дол.США; заборгованості по відсотках за користування кредитом -10\~724,98 дол.США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 238 дол.США; пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором - 4\~260,22 дол.США. Строк повернення кредиту спливає 20.11.2026 року. Листами-вимогами від 09.06.2010р. позивач попереджав відповідача про порушення умов кредитного договору та запропонував у певні терміни повернути кредит, відсотки, комісію та пеню по ньому в повному обсязі, однак відповідачі не вжили ніяких заходів для погашення заборгованості. Представник відповідачки у судовому засіданні не заперечував, що його довіритель має борг за кредитним договором. З тексту позову вбачається, що позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на нерухоме майно- квартиру № 30 в будинку № 79-б по вулиці Тернопільській в місті Миколаєві, який належить на праві власності [PERSON], шляхом надання права ПАТ КБ „ПриватБанк продати будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу та надати право отримати в бюро технічної інвентаризації витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно для укладання договору купівлі-продажу. Згідно ст.38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобовязаний протягом 30 днів до укладання договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки. Суд вважає, що позивач довів своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки- квартиру № 30 в будинку № 79-б по вулиці Тернопільській в місті Миколаєві, проте суд вважає за необхідним визначити початкову вартость предмету іпотеки в сумі 222\~200 гривень, що відповідає заставній вартості майна відповідно до пункту 11 іпотечного договору. Що стосується позовних вимог щодо виселення відповідачки зі зняттям з реєстраційного обліку, суд прийшов до наступного. Позивач для зясування осіб зареєстрованих у вищевказаній квартирі просив суд витребувати у ВСГІРФО УМВС України довідку про склад сімї відповідачки та їх реєстрацію. Судом була витребувана довідка з КП ДЕЗ „Океан № 5024 від 16.07.2011 року, з якої вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після отримання такої інформації позивач ніяким чином не уточнив свої позовні вимоги щодо виселення осіб, які зареєстровані в спірній квартирі. Крім того, суд зазначає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється згідно зі ст.ст.7, 11 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Оскільки такий орган не був притягнутий до участі у справі та позивач невірно вибрав спосіб захисту свого порушеного права, то і вимоги про зняття відповідачки з реєстраційного обліку задоволені не можуть бути. Як передбачає ст.60 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки позивачем не доведені позовні вимоги про виселення та зняття з реєстрації осіб, які проживають в квартирі, що знаходиться в іпотеці, суд залишає їх без задоволення через недоведеність. На підставі вищевикладеного, оцінюючи докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає можливим покласти на відповідачів також і судові витрати позивача при подачі позовної заяви в сумі 1708, 50 гривень держмита та 120 гривень витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Outcome: partial