Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-11 00:00:00

23.03.2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа ПАТ «Креді [PERSON]», в якому просить здійснити поділ спільного майна подружжя, визнати за нею та відповідачем, за кожним окремо право власності по Ѕ частині житлового будинку з надвірними побудовами, що розташований в м.Новомосковську по пров.Партизанському, 7. Крім того, просить визнати спільною сумісною власністю автомобіль ВАЗ-2102, державний номер [NUMBER]. В обґрунтування свого позову, [PERSON] зазначає, що в період перебування у шлюбі з відповідачем, ними був придбаний житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що розташований в м.Новомосковську по пров.Партизанському, 7. Будинок був придбаний за договором купівлі-продажу за кошти, взяті відповідачем в кредит в ПАТ «Креді [PERSON]». Право власності на будинок оформлене на імя відповідача, який після розірвання шлюбу в липні 2010 року, відмовляється в добровільному порядку здійснити поділ майна. При цьому позивач просить визнати зазначене майно, а також автомобіль марки ВАЗ-2102, державний номер [NUMBER] спільною сумісною власністю її та відповідача, розділити між нею та відповідачем майно набуте за час шлюбу, визнавши за нею право власності на Ѕ частину будинку та автомобіля, залишивши у власності відповідача іншу Ѕ частину будинку та автомобіля. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просять задовольнити у повному обсязі, пояснивши, що з 2002 року вона проживала однією сімєю з відповідачем без реєстрації шлюбу, в подальшому, а саме 05.08.2006 року зареєструвала шлюб з відповідачем, який був розірваний рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 05.07.2010 року. В період шлюбу, а саме 12.09.2006 року, ними був придбаний житловий будинок, що розташований в м.Новомосковську, по пров.Партизанському, 7. Будинок коштував 10000 доларів США, договір купівлі-продажу був оформлений на імя відповідача. Крім того, для придбання будинку ними був отриманий кредит в банку «Креді [PERSON] банк». Позивач виступила поручителем в банку за виконання відповідачем за зобовязаннями, взятими на себе кредитним договором, нею, як в період шлюбу, так і після розірвання шлюбу вносилися кошти для погашення кредиту. Однак, після розірвання шлюбу відповідач вигнав її з будинку, відмовився вирішувати питання про поділ майна в добровільному порядку. Позивач вважає, що набула право власності на спільне майно в рівній частині з відповідачем, тому просить визнати за нею право власності на Ѕ частину зазначеного будинку та автомобіля. Відповідач в судовому засіданні та його представник позов не визнали, пояснивши, що для придбання будинку відповідач був змушений, крім коштів, отриманих в кредит в банку, взяти в борг у [PERSON] ще 2000 доларів США, оскільки будинок коштував більше, ніж надавався кредит. Ці кошти, а також кошти, отримані в кредит, ним було виплачено в більшій частині після розірвання шлюбу з позивачем, тому він вважає, що вона не набула право власності на Ѕ частину будинку. Крім того, відповідач заперечував проти визнання за позивачем права власності на автомобіль. Третя особа в судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома, в попередньому судовому засіданні представник третьої особи позов не визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що в період з 05.08.2006 року по 14.07.2010 року сторони знаходилися в зареєстровано шлюбі, що стверджується випискою з рішення Новомосковського міськрайонного суду від 05.07.2010 року (а.с. 7). 12.09.2006 року за договором купівлі-продажу [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що розташований в м.Новомосковську, по пров.Партизанському, 7 (а.с. 53-54), право власності зареєстроване на відповідача, про що свідчить витяг з реєстру прав власності (а.с. 54). 19.09.2006 року між АТ «Індустріально-експортний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2589, відповідно до якого кредитор надає позичальнику кредит у сумі 8800 доларів США для придбання будинку в м.Новомосковську по пров.Партизанському, 7 (а.с. 51-52), позивач виступила поручителем за зобовязаннями позичальника, що виникають з умов кредитного договору № 2589 від 12.06.2006 року (а.с. 56-57). Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 3 ст. 61 СК України передбачено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином за загальним правилом майно, придбане подружжям в кредит, є спільною сумісною власністю чоловіка та дружини. Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалося сторонами, що будинок, придбаний за договором купівлі-продажу за кошти, частина яких отримана відповідачем за кредитним договором, а частина за спільні кошти подружжя. Вказаний договір укладено відповідачем в інтересах сімї з метою придбання спірного будинку. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований в м.Новомосковську, по пров.Партизанському, 7 є обєктом спільної сумісної власності подружжя й підлягає поділу за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Крім того, як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Частинами 2, 3 вказаної статті передбачено умови відступу судом при поділі майна подружжя від засади рівності часток за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Аналогічне розяснення надане й Пленумом Верховного Суду України в п. 30 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Між тим, пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч.4 ст. 65 СК України), що не позбавляє права відповідача заявити вимогу до позивача про стягнення з неї коштів, які ним були витрачені на виконання за зобовязань, що були ним укладені в інтересах сімї. Вирішуючи спір в частині визнання права власності на автомобіль марки ВАЗ-2102, державний номер [NUMBER], слід звернути увагу позивача на ту обставину, що нею, в силу ст.. 60 ЦПК України, не надано жодного доказу про те, що зазначене майно було придбане ними в період шлюбу з відповідачем, як і не надано жодного доказу про наявність такого майна, а тому суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в цій частині не обґрунтований та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial