Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-24 00:00:00

У березні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агровіта» (далі ТОВ «Агровіта») звернулось до Києво-Святошинського району Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ «Агровіта» та фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено договір поставки (далі - Договір), згідно з яким Позивач здійснював Відповідачу періодичні поставки продукції (далі - [PERSON]), а Відповідач, у свою чергу, сплачував Позивачу вартість поставленого [PERSON]. Договір між Позивачем та Відповідачем було укладено в усній формі, що не суперечить вимогам ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом, та ч.1 ст.218 ЦК України, якою встановлено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Таким чином, як зазначає Позивач, Договір, що був укладений між сторонами в усній формі повністю відповідає вимогам закону та створює для його сторін відповідні правові наслідки. На виконання Договору Позивач здійснював Відповідачу поставки [PERSON] у період з 14.01.2008 року до 18.05.2009. Загалом за визначений період було здійснено 60 поставок [PERSON], загальна вартість якого склала 342 764,64 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними. Однак, Відповідач лише частково сплатив вартість поставленого [PERSON], а саме 176 200,19 грн. Вартість [PERSON] у сумі 198 435,32 грн. залишилась несплаченою Відповідачем. Зазначені обставини підтверджуються Актом звірки взаємних розрахунків між ТОВ «Агровіта» та [PERSON], в якому визначено дати та суми на які здійснювалися поставки [PERSON] та дати та суми платежів, що здійснювалися Відповідачем в рахунок оплати поставленого [PERSON]. При укладенні Договору строк оплати поставленого [PERSON] не було чітко встановлено. Згідно ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У відповідності до зазначеного положення закону Позивачем 19.01.2012 року було направлено на адресу Відповідача письмову вимогу про погашення існуючої заборгованості за поставлений [PERSON], що підтверджується товарно-транспортною накладною від 19.01.2012 року про вручення курєрської доставки пошти. Згідно зазначеної товарно-транспортної накладної від 19.01.2012 року, Відповідач отримав вимогу 20.01.2012 року. Відповідно, згідно ч.2 ст. 530 ЦК, семиденний строк виконання зобовязання з оплати [PERSON] минув 27.01.2012 року. Таким чином, на думку Позивача, Відповідачем були порушені умови Договору у частині своєчасності та повноти внесення грошових коштів за поставлений [PERSON]. Загальна сума інфляційних втрат, нарахованих у звязку з простроченням виконання зобовязання , становить 140,83 гривень. Загальна сума 3% річних, нарахованих у звязку з простроченням виконання зобовязання, становить 569,41 гривень. Згідно ст. 234 ГК України, сплата штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання не звільняє боржника від виконання зобовязання в натурі. Таким чином, Відповідач має також сплатити суму заборгованості за поставлений [PERSON] у розмірі 198 435,32 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем за Договором складає 199 145,56 гривень. Варто зазначити, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серія АЖ №748709 від 31.01.2012, станом на 31.01.2012 підприємницьку діяльність Відповідача припинено, та до ЄДР внесено відомості про припинення фізичної особи - підприємця. Позивач зазначає, що право предявлення вимоги оплати поставленого [PERSON] щодо кожної поставки виникало у Позивача в момент здійснення поставки. Момент передачі [PERSON], а відповідно і здійснення поставки, визначається видатковими накладними, що підписувалися сторонами щодо кожної поставки. Таким чином, перебіг позовної давності щодо кожної поставки починався з дати передачі [PERSON] визначеної у відповідній видатковій накладній. Позивач зазначає, що Відповідачем у період здійснення поставок періодично здійснювалися платежі в рахунок погашення заборгованості за поставлений [PERSON], а відповідно у день здійснення таких платежів, що підтверджують визнання Відповідачем існуючої на той момент заборгованості, переривався перебіг позовної давності. Останній платіж у розмірі 51 786,10 грн. Відповідачем було здійснено 02.04.2009 року. Відповідно, 02.04.2009 року перебіг позовної давності щодо існуючої заборгованості було перервано, а з 03.04.2009 року перебіг позовної давності почався заново. Таким чином, строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за поставлений [PERSON] з Відповідача спливає 02.04.2012. Позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Агровіта» заборгованість за договором поставки в розмірі 199\~145 (сто девяносто девять тисяч сто сорок пять) грн. 56 коп. та судові витрати. Відповідачем була подані заперечення проти позову, відповідно до яких було зазначено, що 03 січня 2008 року між приватним підприємцем [PERSON] (Виконавець) та ТОВ «Агровіта» (Замовник) було укладено Договір про надання послу, згідно якого Виконавець здійснював супроводження продукції, виробленої Замовником та реалізованої споживачам. Згідно зазначеного Договору Замовником здійснювалося своєчасне приймання та оплата виконаних робіт. Замовником здійснювалася оплата наданих Виконавцем послуг на підставі щомісячного підписання акта виконаних робіт на протязі 3-х днів або шляхом перерахунку авансу. Крім того, Договором передбачалося укладення щомісячного протоколу погодження ціни за наданий обєм послуг. За січень і лютий 2008 року сторонами було підписано протокол погодження ціни. Згодом у звязку із неспівпаданням запланованого в щомісячному протоколі погодження ціни за наданий обєм послуг із фактичним обємом наданих послуг вказані протоколи не оформлювалися, а розрахунок між приватним підприємцем [PERSON] (Виконавець) та ТОВ "Агровіта" (Замовник) здійснювався на підставі актів виконаних робіт та актів здачі- прийняття робіт (надання послуг). Крім того Договором передбачалося, що Виконавець здійснював супроводження продукції, виробленої Замовником та реалізованої споживачам, а фактично це спричиняло необхідність отримання продукції (товару) виробленої ТОВ "Агровіта" ПП [PERSON] через оформлення видаткової накладної і подальшої реалізації її споживачеві. Споживачем кошти за отриману продукцію перераховувалися безпосередньо ТОВ "Агровіта", а останнє оплачувало послуги надані ПП [PERSON] Підтвердженням проведених розрахунків за отриману продукцію та надання послуг є акти виконаних робіт та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), у яких зазначається, що "Сторони претензій одна до одної не мають". Договір про надання послуг, укладений 03 січня 2008 року між приватним підприємцем [PERSON] (Виконавець) та ТОВ "Агровіта" (Замовник) фактично мав втратити дію 31 січня 2008 року, однак сторони продовжували співпрацювати і в 2009 році. Результатом співпраці сторін стало підписання ними актів виконаних робіт та актів здачі-прийняття робіт на загальну суму 232770,36 гривень. Крім того 05 січня 2010 року було укладено новий аналогічний договір згідно якого співпраця сторін продовжувалася. Згідно актів звірки взаємних розрахунків від 14 травня 2008 року вих. № 42-08 та від 26 січня 2011 року вих. № 07-11 та № 09-11 зазначено, що СПД [PERSON] не має заборгованості перед ТОВ "Агровіта". Крім того, як зазначає Відповідач, згідно копії трудової книжки [PERSON] БТ-І № 7438721 01.12.2005 його було прийнято на роботу до ТОВ "Агровіта" за сумісництвом, а 01.10.2010 переведено на основну роботу згідно штатного розкладу, 03.06.2011 він переведений на посаду менеджера, а 20.09.2011 звільнений з роботи за власним бажанням. Представник ТОВ «Агровіта» подав до суду додаткові пояснення, відповідно до яких зазначив, що факти викладені у запереченні не відповідають реальним обставинам справи, до позову Позивача відношення не мають та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Позивач здійснював Відповідачу періодичні поставки продукції, зокрема кормових добавок, кормосуміші, комбікорму тощо на підставі усного договору поставки. Відповідач, у свою чергу, сплачував Позивачу вартість поставленого за таким договором поставки [PERSON]. Однак, Відповідач стверджує, що поставки [PERSON] здійснювалися Відповідачу не на підставі договору поставки, а на підставі Договору про надання послуг від 03.01.2008, укладеного між сторонами. Проте на думку Позивача, зазначене твердження не відповідає дійсності. Так згідно ст.1 Договору, що надано Відповідачем, предметом договору є: «зобовязання виконавця (Відповідача) виконати роботи по: супроводженню використання продукції....; доведенню до покупців принципів годування свиней....; розробка програм годування свиней....; підготовка звіту в усній формі замовнику (Позивачу) про стан конюнктури на ринку реалізації кормів». Отже, із визначеного предмету договору не випливає ніяких обовязків Відповідача щодо безпосереднього прийняття від Позивача [PERSON] та/або розпорядження ним. Відповідач надає суду акти виконаних робіт та інші документи, однак всі вони посилаються на договір про надання послуг, та підтверджують надання Відповідачем Позивачу послуг, що є предметом згаданого вище договору. У жодному з них не визначено фактів щодо прийняття Відповідачем [PERSON] від Позивача. Варто також зазначити, що зазначені правовідносини, що існували між Позивачем та Відповідачем мають не лише абсолютно різний предмет, але й зобовязану сторону. Так, за договором поставки, на підставі якого Відповідачу поставлявся [PERSON], зобовязаною стороною щодо здійснення оплати був Відповідач. За договором про надання послуг, на який посилається Відповідач, зобовязаною стороною щодо здійснення оплати таких послуг був Позивач. В судовому засіданні представник Позивача просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Згідно розяснень, викладених у Листі «Про деякі приписи чинного законодавства, що регулює підприємницьку діяльність громадян» № 01-8/556 від 23.10.2000 року Вищого арбітражного суду України, а саме п.3.3. зазначеного Листа, з моменту скасування державної реєстрації громадянина як субєкта підприємницької діяльності, зокрема за його особистою заявою, спори за участю такого громадянина, у тому числі повязані із здійсненням ним раніше підприємницької діяльності, підвідомчі судам загальної юрисдикції, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено до настання згаданих обставин. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодний доказ у справі не має для суду наперед встановленого значення. В судовому засіданні встановлено, що 03 січня 2008 року між приватним підприємцем [PERSON] (Виконавець) та ТОВ «Агровіта» (Замовник) було укладено Договір про надання послу, згідно якого Виконавець здійснював супроводження продукції, виробленої Замовником та реалізованої споживачам. Згідно зазначеного Договору Замовником здійснювалося своєчасне приймання та оплата виконаних робіт. Замовником здійснювалася оплата наданих Виконавцем послуг на підставі щомісячного підписання акта виконаних робіт на протязі 3-х днів або шляхом перерахунку авансу. Крім того, Договором передбачалося укладення щомісячного протоколу погодження ціни за наданий обєм послуг. Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України (далі ГК України) субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Актами звірки взаємних розрахунків від 14 травня 2008 року вих. № 42-08 та від 26 січня 2011 року вих. № 07-11 та № 09-11 зазначено, що субєкт підприємницької діяльності [PERSON] не має заборгованості перед ТОВ "Агровіта". Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За таких обставин, суд, розглядаючи справу в межах позовних вимог та на підставі наданих Позивачем доказів, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки факт наявності заборгованості за договірними відносинами у Відповідача перед Позивачем не підтверджений в судовому засіданні. На підставі ст. 193 Господарського кодексу та

Outcome: dismissed