Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом в інтересах малолітньої доньки [PERSON] мотивуючи тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який з 18.02.2004 року розірвано, від шлюбу вони мають 2-х дітей: дочку [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON] [INFO], на підставі договору дарування відповідачу належала квартира [ADDRESS], договором про припинення права на аліменти від 30.09.2011 року відповідач передав у власність малолітній дочці [PERSON] вказану квартиру, відповідач в цій квартирі не проживає з часу розлучення, має іншу сімю, добровільно знятися з реєстрації не бажає, а тому позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування спірною квартирою. В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги і просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням на підставі ст.405 ЦК України. Відповідач в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому суд вважає за можливе за згодою позивача на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, оглянувши матеріали даної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.02.1991 року до 18.02.2004 року, від якого мають 2-х дітей: дочку [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про одруження, розірвання шлюбу, про народження дитини, поясненнями позивачки. З матеріалів справи також вбачається, що відповідач [PERSON] на підставі договору про припинення права на аліменти для дитини у звязку з передачею права власності на квартиру від 30.11.2011 року з метою припинення обовязку по сплаті аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON], передав у її власність квартиру [ADDRESS], яка належала йому на підставі договору дарування квартири від 01.12.1995 року, що слідує з копії даного договору, який посвідчено нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 5334. Відповідно до рішення виконавчого комітету Узинської міської ради Білоцерківського району від 13.09.2011 року за № 136, копія якого є в матеріалах справи, надано дозвіл батькам малолітньої [PERSON] [INFO] на оформлення вищенаведеного договору на її імя. Згідно копії витягу з реєстру про державну реєстрацію прав КП Київської обласної ради Білоцерківське МБТІ від 22.10.2011 року, за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], а згідно копії технічного паспорта на цю квартиру станом на 20.07.2011 року, вона складається з однієї жилої кімнати площею18,20 кв.м, загальна площа квартири з балконом-36,20 кв.м. Як слідує з довідки Комунального підприємства Виробниче управління житлово-комунального господарства 1, у даній квартирі зареєстровані: позивачка, відповідач, їхні доньки Яна і [PERSON]. Але судом встановлено, що в цій квартирі фактично проживає позивачка з 2-ма дочками, відповідач з часу розлучення тут не проживає, жодної участі в оплаті комунальних послуг він не приймає, у нього інша сімя і він постійно проживає за іншою адресою. Ці обставини підтвердили в суді свідки -[PERSON], який проживає в сусідньому будинку, є однокласником позивачки, та [PERSON], давня знайома позивачки, які добре знають відповідача, постійно спілкуються з позивачкою, досить часто бувають у спірній квартирі, знають про те, що відповідач проживає [INFO], має іншу сімю. Покази свідків приймаються судом до уваги, оскільки вони є послідовними, не суперечать поясненням позивачки, іншим доказам по справі. За ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Отже, відповідач, як власник спірної квартири, розпорядився належним йому майном на власний розсуд, передавши квартиру у власність своєї малолітньої доньки [PERSON] з метою припинення обовязку по сплаті аліментів, на що вказано вище. А з припиненням права власності позивача на цю квартиру, він втратив права володіння, користування та розпорядження нею. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. По справі встановлено, що власником спірної квартири є малолітня донька сторін [PERSON], відповідач міг користуватися квартирою, як член сімї власника житла, але за даною адресою не проживає більше року. Доказів того, що відповідачу чинилися перешкоди в користуванні квартирою, суду не надано. Судом враховуються при вирішенні спірного питання ті обставини, що відповідач жодних заперечень на позовну заяву не надав, до суду не зявився, по питанню вселення в цю квартиру нікуди не звертався. Таким чином, проаналізувавши всі надані докази по справі суд приходить до висновку, що відповідач дійсно без поважних причин більше року не користується вищевказаною квартирою, а тому суд вважає за можливе визнати його таким, що втратив право на користування житлом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved