Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом ВМС № 812662, виданим йому Славутською держнотконторою 29.05.2009 року за р.№2678, визнання права власності на квартиру №64 в м. Славута по пров. Енгельса,5, треті особи Славутська міська рада, Славутська державна нотаріальна контора. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилался на те, що рішенням Славутського міськрайонного суду від 13 жовтня 2008 року встановлено, що вона та [PERSON] з 1994 року по 23 квітня 2008 року проживали однією сімєю без шлюбу. 25 липня 1995 року [PERSON] в інтересах їх сімї було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири №64 в м. Славута по пров. Енгельса,5. Тому відповідно до ст.70, ст.74, ч.1 СК України ця квартира, як майно, набуте за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності. Оскільки частки кожного в спільній сумісній власності рівні, 18 лютого 1999 року [PERSON] подарував для неї належну йому ? частину квартири, що було посвідчено відповідним нотаріальним договором. Тому з 18 лютого 1999 року вона являється одноосібним власником спірної квартири. Однак в серпні 2010 року вона дізналася,що відповідачу 29.05.2009 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом ВМС № 812662 за №2678 на ? частину належної їй квартири. Вважає таке свідоцтво незаконним та таким, що порушує її права та інтереси. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги збільшила і крім заявленого просила скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на ? частину квартири №64 в м. Славута по пров. Енгельса,5. Позовну заяву підтримала на підставах, викладених у ній. Представник позивачки адвокат [PERSON] позов підтримав і пояснив, що Факт проживання позивачки та [PERSON] з 1994 року по 23 квітня 2008 року однією сімєю без шлюбу доказування не потребує, оскільки встановлений рішенням суду. Тому спірна квартира з моменту її придбання 25 липня 1995 року належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках. З моменту дарування [PERSON] 18 лютого 1998 року ? частини квартири [PERSON] набула права власності на всю квартиру. Тому видане відповідачу свідоцтво про право на спадщину на ? частину спірної квартири являється недійсним, в звязку з чим і підлягає скасуванню державна реєстрація права власності відповідача на цю квартиру. Просить задоволити позов повністю. Вдіповідач [PERSON], допитаний в порядку судового доручення, позову не визнав, просив допустити до участі в справі його представника [PERSON] та проводити розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] позову не визнала і пояснила, що позивачка не проживала із [PERSON] на момент придбання квартири однією сімєю. Таке проживання відбулося значно пізніше. Тому відповідач, як спадкоємець першої черги за законом отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті батька [PERSON] на його майно. Про рішення суду від 13 жовтня 2008 року відповідач дізнався лише тоді, коли пройшли всі строки на його оскарження. В звязку з тим, що [PERSON] проживає в іншій державі, тому не мав реальної можливості його оскаржити. Вважає, що на спірні правовідносини не поширюються норми Сімейного кодексу України, оскільки вони виникли до набрання ним чинності. Тому просить відмовити в задоволенні позову. Треті особи Славутська міська рада та Славутська державна нотаріальна контора належним чином повідомлені про день і час розгляду справи, однак їх представники клопочуть про розгляд справи у їх відсутності. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, свідків, дослідивши представлені письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу [PERSON] 25 липня 1995 року купив двохкімнатну квартиру №64 в м. Славута по пров. Енгельса,5 (а.с.5). 18 лютого 1995 року [PERSON] подарував [PERSON] 1/2 частину цієї квартири, що стверджується договором дарування, посвідченим в нотаріальному порядку за №138 (а.с.10). 23 квітня 2008 року [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про його смерть (а.с.13). Рішенням Славутського міськрайонного суду від 13 жовтня 2008 року встановлено факт проживання однією сімєю без щлюбу [PERSON] з [PERSON] з 1994 року по 23 квітня 2008 року (а.с.8), в звязку з чим позивачкою 21 жовтня 2008 року була подана заява про прийняття спадщини після смерті [PERSON] в Славутську державну нотаріальну контору (а.с.84). З такою ж заявою до Славутської державної нотаріальної контори 29 липня 2008 року звернувся і [PERSON], син спадкодавця [PERSON]В.(а.с.84 зворот). 29 травня 2009 року [PERSON] за р.№2678 видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину квартири №64 в м. Славута по пров. Енгельса,5 (а.с.101). 11 червня 2009 року зареєстровано право власності [PERSON] на вищевказане спадкове майно, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.06.2009 року. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодесу. Факт проживання однією сімєю без щлюбу [PERSON] з [PERSON] з 1994 року по 23 квітня 2008 року доказування не потребує відповідно до ст.61 ч.3 ЦК України, оскільки встановлений рішенням суду. Позивачка вважає придбану [PERSON] 25 липня 1995 року двохкімнатну квартиру №64 в м. Славута по пров. Енгельса,5 за час проживання однією сімєю спільною сумісною власністю. Однак, відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства спільною сумісною власністю є майно, нажите подружжям за час шлюбу, що передбачено ст.16 Закону України Про власність, ст.22 КпШС; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське(фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сімї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше; або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю, згідно з п.1 ст.17,ст.18, п.2 ст.17 Закону України Про власність; квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передані під час приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сімї наймача у їх спільну сумісну власність, відповідно до ст.8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду. Таким чином суд вважає, що спірна квартира згідно з вищевказаними нормами закону не є обєктом спільної сумісної власності, а сам по собі факт спільного проживання без реєстрації шлюбу не може бути підставою для визнання права власності на спірне майно. Позивачкою не ставилися вимоги про визнання майна спільною власністю на підставі ст.17 Закону від 7 лютого 1991 року України Про власність, який діяв на момент виникнення спірним правовідносин, нею не надавалися належні та допустимі докази про власну участь у набутті спірного майна. За таких обставин суд вважає вимоги [PERSON]про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності на майно необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed