Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що вона перебуває з відповідачем в шлюбі з 08.09.2009 року і мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Але спільне життя з відповідачем не склалося і на даний час вони проживають окремо. Син проживає з нею та перебуває на її утриманні, а відповідач періодично приймає участь у допомозі по утриманню дитини, що є недостатнім і матеріальної допомоги добровільно не надає. Крім цього позивач з дитиною проживають окремо, вона не працює і також потребує матеріальної допомоги, тому змушена звернутись до суду з зазначеним позовом, який просить задовольнити. В попередньому судовому засіданні позивач заявлений позов підтримала у повному обсязі, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та ј частину його заробітку на особисте утримання. Відповідач в попередньому судовому засіданні позов визнав, погодився сплачувати аліменти в запропонованому позивачкою розмірі, про що подав суду письмову заяву. Відповідно до ст.. 130 ЦПК України, ухвалення рішення в попередньому судовому засіданні у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.. 174 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення ним повноліття. Відповідно до п. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка, до досягнення дитиною трьох років . В суді встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, але проживають окремо, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини та копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу. В суді також встановлено, що дитина знаходиться на утриманні матері, яка бажає офіційно отримувати аліменти на утримання сина та на своє особисте утримання, так як перебуває в декретній відпустці. Спільне подружнє життя між сторонами не склалося, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, позивачка не може самостійно утримувати сина. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивачка утримує сина одноособово, відповідач є працездатним, проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини та на її особисте утримання не заперечує, з запропонованим позивачкою розміром аліментів, які підлягають стягненню, погодився. Вирішуючи питання присудження судових витрат та їх розподілу, суд встановив, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір". Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, згідно із ч. 2 ст. 88 ЦПК України. Відповідно до п.4 ч. 3 ст. 81 ЦПК України, не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на судовий збір у справах про стягнення аліментів. Тому суд вважає за необхідне стягнути витрати на судовий збір з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved