Jurisdiction: civil
Date: 2012-08-02 00:00:00

19 липня 2012 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила скасувати наказ № 259 від 27.06.2012 року про винесення догани за фальсифікацію медичної документації, стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 1000 грн. В обґрунтування позову вказала, що 04.07.2012 року у відділі кадрів ДЦРЛ вона ознайомилась з наказом № 259 від 27.06.2012 року про винесення їй догани за фальсифікацію медичної документації. Вказала, що вона знаходилася на денному стаціонарі неврологічного відділення з 01.06.2012 року. 08.06.2012 року проходячи по коридору жіночої консультації її побачила хвора [PERSON], яку вона лікувала до своєї хвороби, і яка проживає на обслуговуваній нею ділянці. Жінка звернулася до неї з проханням прийняти її, оскільки погано себе почуває. Вона пояснювала [PERSON], що також знаходиться на лікуванні, але хвора почала наполягати на прийомі, так як пацієнтів в жіночій консультації було багато, а на прийомі два лікарі з чотирьох, займати чергу до лікаря у неї не дозволяло здоровя. Тому, уникаючи конфлікту, вона була вимушена оглянути хвору, зробити запис в амбулаторній картці, призначити лікування та обстеження, і направити хвору до завідуючої лікарні для продовження лікарняного листа. Вважає, що фальсифікації хвороби, проведеного лікування та аналізів зданих хворою не було, так як вона і до 08.06.2012 року знаходилася на амбулаторному лікуванні після операційного лікування. Зазначила, що після виходу на роботу вона продовжувала лікувати цю хвору з тим же діагнозом і лікарняний лист продовжувався не нею, а завідуючою поліклінікою [PERSON] і головою ВКК [PERSON] до 16.07.2012 року так як післяопераційний період ускладнився. Вважає, що наказ № 259 від 27.06.2012 року про фальсифікацію медичної документації не відповідає дійсності, хвора [PERSON] прооперована і лікувалася у відповідності з наказом № 417 МОЗ України від 15.07.2011 року. Тому вона звертається до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила відмовити в їх задоволенні. Вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. У судовому засіданні встановлено, що також не заперечувалося сторонами по справі,що позивач [PERSON], працюючи лікарем акушером-гінекологом, знаходячись на лікарняному, 08.06.2012 року здійснила огляд хворої [PERSON] та заповнила медичну документацію, внаслідок чого їй була винесена догана за фальсифікацію медичної документації, що підтверджується наказом № 259 від 27.06.2012 року Про винесення догани(а.с.4). З даним наказом позивачка була ознайомлена 04.07.2012 року у відділі кадрів КЗ Дніпропетровська ЦРЛ, однак не погодившись з прийнятим рішенням, звернулася до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ст.124 Конституції України працівник має право оскаржити в суді застосоване дисциплінарне стягнення, куди він звертається з позовом про визнання незаконним такого стягнення. Судом встановлено, що в період з 01.06.2012 року по 26.06.2012 року позивачка перебувала на лікуванні в КЗ Дніпропетровська ЦРЛДОР, що підтверджується листами непрацездатності № 484404 (а.с.28) та № 484384 (а.с.29). На лікарняний період, лікуючими лікарями [PERSON] було визнано непрацездатною, та такою, що не може виконувати свої обовязки як лікаря. [PERSON] перебувала на лікуванні цілодобово та отримувала стаціонарну допомогу в КЗ Дніпропетровська ЦРЛДОР(а.с.36,37). Та, не зважаючи на вище вказане , 08.06.2012 року [PERSON] здійснила огляд хворої [PERSON] та заповнила медичну документацію, чим порушила п. 1.3 наказу МОЗ України від 09.04.2008 року № 189 Про затвердження Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, в якому визначено, що непрацездатність це стан здоровя людини обумовлений захворюванням, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу. Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано стягнення у вигляді догани. Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення відповідачем було отримано від позивачки письмове пояснення (докладну) ( а.с.27). Таким чином, з огляду на вище викладене, суд прийшов до висновку, що застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани є правомірним та цілком виправданим, а тому позовні вимоги щодо скасування наказу № 259 від 27.06.202 року про винесення догани, задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 1000 грн., то вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, \~або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується та відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивачкою не доведено протиправності дій (бездіяльності) відповідача, яким було завдано моральну шкоду, та не доведено в чому полягає причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями (бездіяльністю) відповідача та вини останнього в її заподіянні, тому суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди.

Outcome: dismissed