Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-13 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Приватної агрофірми Урожайпро визнання недійсним договору оренди землі. В обґрунтування своїх позовних вимог вказали, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 913049 від 28 лютого 2006 року [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,58 га, яка розташована на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області. 01 червня 2007 року між [PERSON] (орендодавець) та ПАФ Урожай(орендар) був укладений договір оренди землі № ГР-8, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 3,58 га, яка знаходиться на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області. Договір зареєстрований у Глобинському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП Центр ДЗК(на сьогоднішній день відділ Держкомзему у Глобинському районі Полтавської області), про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 23.02.2012 року за № 041055300307. Відповідно до п. 8 договору оренди землі, договір був укладено строком на пять років. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 913046 від 28 лютого 2006 року [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,58 га, яка розташована на території Градизької селищної ради Глобинского району Полтавської області. 01 червня 2007 року між [PERSON] (орендодавець) та ПАФ Урожай(орендар) був укладений договір оренди землі № ГР-9, відповідно до якого орендодавець надав, орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 3,58 га, яка знаходиться на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області. Договір зареєстрований у Глобинському районному відділ Полтавської регіональної філії ДП Центр ДЗК(на сьогоднішній день відділ Держкомзему у Глобинському районі Полтавської області), про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 23.02.2010 року за № 041055300308. Відповідно до п.8 договору оренди землі, договір було укладено строком на пять років. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 913048 від 28 лютого 2006 року [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,58 га, яка розташована на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області. 01 червня 2007 року між [PERSON] (орендодавець) та ПАФ Урожайорендар був укладений договір оренди землі № ГР-3, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 3,58 га, яка знаходиться на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області. Договір зареєстрований у Глобинському районному відділ Полтавської регіональної філії ДП Центр ДЗК(на сьогоднішній день відділ Держкомзему у Глобинському районі Полтавської області), про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.02.2010 року за № 041055300294. Відповідно до п.8 договору оренди землі, договір було укладено строком на пять років. Також вказали, що оскільки договори від 01 червня 2007 року між [PERSON], [PERSON] та ПАФ Урожайбуло зареєстровано 23.02.2010 року, а договір від 01 червня 2007 року між [PERSON] та ПАФ Урожайбуло зареєстровано 22.02.2010 року, то договори підписані 01 червня 2007 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ПАФ Урожайна момент реєстрації їх у Глобинському районному відділ Полтавської регіональної філії ДП Центр ДЗКне містили усіх істотних умов відповідно до ст.15 ЗУ Про оренду землі. Крім того, у договорах, укладених між позивачами та ПАФ Урожайбула зазначена орендна плата у розмірі 1,5 % від вартості земельної ділянки, а повинна була становити 3 %, оскільки Указом Президента України від 19 серпня 2008 року № 725/2008 року було внесено зміни до Указу Президента від 02 лютого 2002 року № 92/2002, згідно з яким плата за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) становить не менше 3 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю). Таким чином відповідними договорами порушено Указ Президента від 02 лютого 2002 року № 92/2002. Разом з цим вказали, що на порушення ч.4 ст.15 Закону України Про оренду землідо підписаних сторонами договорів не долучено акта визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що унеможливлює її ідентифікацію. Також в договорах відсутня інформація про умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Частиною 2 ст.15 ЗУ Про оренду землівстановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов передбачених цією статтею, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди землі, а також для визнання договору недійсним. На підставі зазначених вимог закону та п.9 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 року № 2073, відсутність у договорі оренди однієї з умов, передбачених в цих нормативних актах, є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди. А також для визнання договору оренди недійсним. А тому, на підставі вищевикладеного, позивачі і змушені були звернутися до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити, вказуючи обставини, викладені в позовній заяві. Представники відповідача ПАФ Урожай- [PERSON] та [PERSON], у судовому засіданні позов не визнали, проти його задоволення заперечували та пояснили, що 01.06.2007 року між позивачами та відповідачем було укладено договори оренди земельних ділянок строком на 5 років, які були зареєстровані в органі державної реєстрації. Твердження позивачів про відсутність в договорах оренди землі умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки та недолучення акта визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) вважає безпідставними, так як договори оренди землі, щодо яких заявлено позовні вимоги, зареєстровані органом державного земельного кадастру. У випадку відсутності хоча б однієї з істотних умов договору оренди землі у відповідності до ст.15 Закону України Про оренду земліу державній реєстрації було б відмовлено. Факт державної реєстрації підтверджує наявність всіх істотних умов в договорі оренди та наявність його невідємних частин при проведенні реєстрації. Тому, в задоволенні позову просять відмовити як в безпідставному. Представник третьої особи Відділу Держкомзему у Глобинському районі Полтавської області [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що між позивачами та відповідачем у 2007 році укладено договори оренди землі, які в подальшому у 2010 році були зареєстровані. Вказала, що на момент укладення та реєстрації договорів у позивачів не виникало ніяких питань щодо недійсності договорів, дані договори позивачі підписували добровільно на підставі досягнення всіх істотних умов та з 2007 року отримували орендну плату за землю. Також зазначила, що межі земельних ділянок на час укладення договорів розроблялися загальною документацією, в звязку з чим межі спірних земельних ділянок не визначені в натурі на місцевості. Представник третьої особи Полтавської регіональної філії Центру державного земельного кадастру в судове засідання не зявився. В заяві, адресованій суду, прохали розглянути справу у їх відсутності, вказали, що при винесенні рішення покладається повністю на розсуд суду. Суд, вислухавши доводи сторін, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що згідно з Державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЯА №913049, ЯА №913046, ЯА №913048 від 28 лютого 2006 року позивачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належать кожному земельні ділянки площею по 3,58 га, які розташовані на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області (а.с.10,18,26). 01 червня 2007 року між позивачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] (орендодавці) та ПАФ Урожай(орендар) були укладені договори оренди землі за №ГР-8, №ГР-9, №ГР-3, відповідно до яких орендодавці надали, а орендар прийняв в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею по 3,58 га, які знаходиться на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області (а.с.11-12, 19-20, 27-28). Надалі, вказані Договори були зареєстровані у Глобинському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП Центр ДЗК(на сьогоднішній день відділ Держкомзему у Глобинському районі Полтавської області), про що у Державному реєстрі земель вчинено записи від 23.02.2012 року за №041055300307, від 23.02.2010 року за №041055300308 та від 22.02.2010 року за №041055300294. На підставі п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ст.15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд розглядав цивільну справу в межах заявлених позовних вимог. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вказано, що на порушення ч.4 ст.15 Закону України Про оренду землідо підписаних сторонами договорів не було долучено акта визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що унеможливлює її ідентифікацію та в договорах відсутня інформація про умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, що є підставою для визнання договорів недійсними. Проте, з таким висновком суд погодитися не може виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України Про оренду земліістотним умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди землі; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форми платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Невідємною частиною договору оренди землі на підставі ч.4 ст.15 Закону України Про оренду земліє план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Частиною 1 статті 14 Закону України Про оренду земліпередбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України та ч.1 ст.20 Закону України Про оренду землідоговір оренди землі підлягає державній реєстрації і на підставі ч.1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України та ст.18 Закону України "Про оренду землі" є укладеним із моменту його державної реєстрації. Відповідно до п.2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, чинної на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Згідно зі п.5 зазначеного Порядку для державної реєстрації договорів оренди юридична або фізична особа (заявник) подає до відповідного державного органу земельних ресурсів: заяву про державну реєстрацію договору оренди; договір оренди; план (схему) земельної ділянки, яка надається в оренду; копію державного акта на право власності на землю, що перебуває у власності фізичних або юридичних осіб. Крім зазначених документів до заяви додаються: акт перенесення меж земельної ділянки, яка надається в оренду, на місцевість - у разі не визначення їх у натурі; проект відведення земельної ділянки - у разі надання її в оренду зі зміною цільового призначення. За змістом вищезазначених норм законодавства за наявності таких обставин, як фактична передача земельної ділянки та виконання сторонами умов договору, сама по собі відсутність доданих до договору оренди земельної ділянки акту визначення меж земельної ділянки в натурі не може бути підставою для визнання договору оренди землі недійсним. При цьому, до договорів оренди земельної ділянки були додані Державні акти на право власності на землю позивачів (а.с.10,18,26), які містять план-схему належної позивачам земельної ділянки. Відповідно до ст.17 Закону України Про оренду земліпередача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Як вбачається з матеріалів справи, акти приймання-передачі земельної ділянки між сторонами укладено 01.06.2007 року про що маються відповідні підписи сторін (а.с.13,21,29). Також з матеріалів справи вбачається, що договори оренди укладені у письмовій формі, пройшли державну реєстрацію, позивачі по справі мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення позивачів було спрямоване на укладення договорів оренди, що встановлено в судовому засіданні та позивачами не оспорювалось. А тому, суд приходить до висновку, що відсутність в договорах таких істотних умов, як умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, не є безумовною підставою для визнання правочинів недійсними у розумінні Закону України Про оренду земліта правил статті 215 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно користувався земельною ділянкою позивачів на підставі договорів оренди від 01.06.2007 року, й підстави зазначені позивачами для визнання їх недійсними належними та допустимими доказами не підтверджені. Разом з цим, не заслуговує на увагу посилання позивачів на те, що у спірних договорах була зазначена орендна плата у розмірі 1,5 % від вартості земельної ділянки, а повинна була становити 3 %, оскільки, як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося самими сторонами у справі, договори оренди землі укладені між позивачами та відповідачем у 2007 року, а Указ Президента України винесено 19 серпня 2008 року за № 725/2008, яким було внесено зміни до Указу Президента від 02 лютого 2002 року №92/2002, згідно з яким плата за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) становить не менше 3 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю). Тому, при винесенні рішення суд приходить до висновку, що оспорювані договори оренди землі були підписані сторонами, між ними досягнуто усіх істотних умов договору щодо об'єкту оренди, строку дії договору в межах діючого законодавства, орендної плати та інших умов визначених ст.15 Закону України Про оренду землі. Договори оренди землі юридично були укладені, зареєстровані у встановленому законом порядку, виконувалися сторонами та є чинними. Отже, з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання спірних правочинів недійсними є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed