Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-07 00:00:00

[PERSON] просить визнати недійсним договір іпотеки, укладений 20.04.2007 року між нею та ПАТ КБ "Приватбанк". Позовні вимоги мотивує тим, що 20.04.2007 року між нею та відповідачем було укладено договір кредиту № ZRSWGA00000146, зобов"язання за яким забезпечено спірним правочином - договором іпотеки від 20.04.2007 року. Вважає, що спірний правочин має бути визнаний недійсним з наступних підстав. Вона є матір"ю двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які станом на момент укладання договору іпотеки були зареєстровані, проживали, та проживають в даний час в будинку № 64 а по вул. Тельмана в м. Бердичеві. На момент укладання договору іпотеки в зареєстрованому шлюбі вона не перебувала. Іншого житла ні вона, ні її діти не мають. Спірний правочин вчинений з порушенням майнових прав її неповнолітніх дітей. При укладанні договору не було отримано дозволу органів опіки та піклування на вчинення вказаної дії. У відкритому судовому засіданні позивачка ї її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зазначивши, що підготовкою документів для отримання кредиту займався [PERSON]. Позивачка на його прохання підписала документи, які за спливом часу вона не памятає. Будь-яких довідок про склад сімї для отримання кредиту, та оформлення договору іпотеки вона в ДП „ Ваш Добробут не брала. Про те, що квартира перебуває в іпотеці взнала тільки тоді коли банк звернувся до неї з позовом про стягнення заборгованості за рахунок іпотеки. У відкритому судовому засіданні представник відповідача ПАТ КБ „ Приват Банк [PERSON] позовні вимоги не визнав. У відкритому судовому засіданні представник третьої особи - служби у справах дітей виконкому Бердичевської міської ради [PERSON] зазначила, що рішення суду повинно бути постановлено на підставі закону, з врахуванням інтересів дітей. В судове засідання третя особа - приватний нотаріус Бердичевського міського нотаріального округу [PERSON] не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Зясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору дарування від 06.11.2001 року [PERSON] є власницею буд. 64 а по вул. Тельмана м. Бердичеві Житомирської області( а.с.5). Для забезпечення повного і своєчасного виконання [PERSON] боргових зобов»язань за кредитним договором № ZRSWGA00000146, який був укладений між нею та ПАТ КБ „ ПриватБанк, 20 квітня 2007 року укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець([PERSON]В.) надала іпотекодержателю(ПАТ КБ „ ПриватБанк) в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно: житловий будинок 64 а, розташований за адресою: вул. Тельмана, м. Бердичів Житомирської області На момент укладення спірного договору будинок, який є предметом іпотеки, був місцем постійного проживання неповнолітніх дітей позивачки: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]( а.с.12-16). Частиною 4 ст. 29 ЦК України встановлюється, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є також місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Згідно ст.ст. 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» місце реєстрації є місцем проживання фізичної особи. Проте, з аналізу цих норм, відсутність у фізичної особи реєстрації за місцем проживання, а саме у спірному майні, не означає припинення права власності на це помешкання або обмеження будь-яких його прав, в тому числі права користування, а сам факт реєстрації місця проживання є лише фактом, підтверджуючим місцезнаходження особи. З наведеного вбачається, що в разі наявності в одного з батьків права на користування житловим будинком, таке право мають також його діти, які не досягли десяти років. Факт постійного проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за вищевказаною адресою підтверджується домовою книгою, а також довідкою Бердичівського районного сектора УДМС України в Житомирській області( а.с.12-16, 47). Згідно ч. 2 ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Статтею 17 Закону України "Про охорону дитинства" передбачається, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Спеціальні умови передачі нерухомого майна в іпотеку передбачені ст. 6 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном у власника необхідною умовою передачі цього майна в іпотеку є також згода уповноваженого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування (в даному випадку органу опіки та піклування). Відповідно до частини другої та третьої ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члена сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчужені жилих приміщень, та купівлі нового житла. Правові норми, які регулюють особливості вчинення нотаріальних дій, де беруть участь неповнолітні особи, чи від імені малолітніх вчиняють дії батьки чичи опікуни, також містяться в Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5. Згідно п. 13 вказаної Інструкції при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси за паспортом встановлюють особу учасників цивільних відносин, які особисто звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Отже, з паспортних даних нотаріус також з»ясовує наявність у осіб неповнолітніх дітей, та зареєстроване місце проживання цих осіб. Як вбачається зі змісту кредитного та іпотечного договорів, місцем постійного проживання позичальника [PERSON] вказано адресу за місцем реєстрації: м. Бердичів, вул. Тельмана 64 а Житомирської області, одна ПАТ КБ „ ПриватБанк, та нотаріус не звернули увагу на вказану обставину, не з'ясували, де саме проживає позичальник та її діти, чи не будуть порушені їх права щодо користування житлом у випадку стягнення боргу на іпотечне майно. Що стосується довідок про склад сімї, виданих ДП „ Ваш Добробут, які були надані при укладені спірного договору іпотеки, то перевірити факт їх видачі суд не зміг, оскільки згідно листа ДП „ Ваш Добробут, журнали, в тому числі і журнал видачі вказаних довідок, зберігається на підприємстві 3 роки і на даний час знищений( а.с.58). Однак, як пояснив в судовому засіданні свідок [PERSON], в 2007 році він працював директором ДП „ Ваш Добробут, і надані йому в судовому засіданні для огляду довідки про склад сімї [PERSON] він не підписував, його підпис в даних довідках підроблений, а також, на його думку, підроблений і підпис паспортистки. За таких обставин, для здійснення належного захисту майнових прав малолітнього від зловживань з боку його батьків, сам факт наявності у іпотекодавця дітей віком до десяти років зобов»язував нотаріуса, який посвідчував вказану угоду та реєстрував обтяження щодо нерухомого майна, витребувати у відчужувача дозвіл на укладення такого договору від територіального органу опіки та піклування незалежно від місця реєстрації дітей. Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недодержання в момент вчинення правочину стороною цих вимог є підставою його недійсності (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Статтею 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991 року №789-ХІ1, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, суд вважає, що спірний договір іпотеки є недійсним з підстав недотримання при його укладенні вимог частини другої ст.177 СК України, і ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", яка передбачає, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Наведені положення узгоджуються із вимогами ч. 2 ст. 64 та ч. 1 ст.156 Житлового кодексу України, та ч. 1 ст. 405 ЦК України. відповідності до частини першої ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки судовий збір, понесення якого підтверджено документально( а.с.1).

Outcome: approved