Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 31.08.2006 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №VIH0GK02021044, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 15 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних, з кінцевим терміном повернення 29.08.2021 року. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором тієї ж календарної дати між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку передане належне на праві власності відповідачу нерухоме майно квартиру загальною площею 52,60 кв. м, житловою площею 29,60 кв. м, що розташована в м. Вінниці по вул. Келецька, 59/35. У звязку з тим, що відповідач належно не виконує втяті на себе договірні зобовязання станом на 16.07.2012 року за ним утворилась заборгованість загальним розміром 14679,65 доларів США, яка складається з: 12522,60 доларів США - заборгованість по тілу кредиту; 1764,01 доларів США заборгованість за процентами; 126 доларів США комісія за користування кредитом; 266,95 доларів США пеня. Позивач вважає, що відповідачем як боржником за кредитним договором, не виконано основне зобовязання, а тому у ПАТ КБ «ПриватБанк», як іпотекодержателя, виникло право задовольнити свої вимоги за даним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За викладених обставин позивач просить суд звернути стягнення на квартиру [ADDRESS], загальною площею 52,60 кв. м., що перебуває у власності [PERSON], а також, просить суд виселити відповідача разом з іншими мешканцями, які зареєстровані та проживають в квартирі, що є предметом іпотеки. В подальшому представник позивача [PERSON] уточнила позовні вимоги в частині виселення осіб та просила виселити з квартири, яка є предметом іпотеки, [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Протокольною ухвалою суду від 26 листопада 2012 року [PERSON] та [PERSON] були залучені до участі в справі в якості співвідповідачів. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала на підставах, викладених в позовній заяві, просила їх задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами ЦК України, зокрема щодо кредиту та виконання зобовязань, а також Законів України «Про іпотеку», «Про заставу» та Житлового кодексу України щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення осіб, а також Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»стосовно зняття осіб з реєстрації. Судом встановлено, що 31.08.2006 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №VIH0GK02021044. Предметом даного договору є надання банком позичальнику (відповідачу [PERSON]В.) кредитних коштів у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 18 185,00 доларів США на наступні цілі: купівлю нерухомості у сумі 15 000,00 доларів США, а також 3185,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 29.08.2021 року. Погашення заборгованості за цим договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії, здійснюється щомісячними платежами в сумі 213,14 доларів США. Відповідно до п.1.3 договору забезпеченням виконання зобовязань за кредитним договором виступає іпотека квартири 35 в м.Вінниці вул.Келецька,59. [PERSON] в забезпечення виконання умов кредитного договору передав в іпотеку придбану ним у власність на підставі договору купівлі-продажу від 31.08.2006 року квартиру №35 загальною площею 52,60 кв. м, що розташована в будинку №59 по вул. Келецькій в м.Вінниці, про що між сторонами був укладений договір іпотеки від 31.08.2006 року. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав. Проте, позичальником взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплаті відсотків за користування ними не виконано належним чином. Вимога банку про повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії, штрафних санкцій від 07.06.2012 року залишена без задоволення. Станом на 16 липня 2012 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 14 553,56 доларів США, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 12 522,6 доларів США, заборгованість по відсоткам - 1764, 01 доларів США, пеня - 266,95 доларів США, що в еквіваленті національної валюти, за курсом НБУ України, становить 116 282,94 грн. Щодо суми заборгованості по комісії в розмірі 126,00 доларів США, то позивачем не надано відповідних доказів та розрахунку, що не дає можливість суду встановити такий розмір заборгованості, тому вказана сума заборгованості є недоведеною. Згідно ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про заставу», ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» кредитор (Іпотекодержатель, Заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (Іпотекодавець, Заставодавець) забезпеченого заставою (Іпотекою) зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Відповідно до ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону «Про іпотеку», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним пов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та ст. 20 Закону України «Про заставу» у разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), іпотекодержатель (заставодержатель) має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (застави). Такі ж положення чинного законодавства сторонами відтворені в п.16.7 договору іпотеки. У відповідності до положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право на продаж предмета іпотеки у випадку наявності рішення суду про продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Статтею 591 ЦК України передбачено право реалізації предмета застави, на який звернено стягнення, шляхом його продажу. Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства, умов іпотечного та кредитного договорів, за рахунок предмету іпотеки, належного відповідачу, позивач має право шляхом продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, задовольнити свої вимоги, які виникають із кредитного договору, оскільки позичальником належним чином не виконуються умови кредитного договору, а саме, в частині повернення основної суми боргу та сплати відсотків за користування кредитними коштами. Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку» реалізація майна за рішенням суду може проводитися шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону, тобто від імені іпотекодержателя. З огляду на викладене суд, приходить до висновку, що вимога щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є доведеною, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку»звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.2 вказаної статті, якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобовязані на письмову вимогу кредитора або нового власника добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно,їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Позивачем направлялась відповідна вимога, однак вона залишена без задоволення. Відповідно до довідки КП «ЖЕК №7»від 09.11.2012 року за вказаною адресою, крім власника квартири (предмету іпотеки) [PERSON], зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.65). При цьому, суд звертає увагу, що вказані особи зареєстровані 27.09.2006 року. В той же час, відповідно до п.18.12 договору іпотеки іпотекодавець зобовязувався не надавати документи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя. Натомість, така реєстрація проведена без згоди іпотекодержателя, позивача по справі. Отже, на підставі викладеного, зважаючи на звернення стягнення на предмет іпотеки, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а відповідачі підлягають виселенню із займаного житлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання»зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточним рішенням суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення, визнання особи безвісною відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації»нерозривно звязане з поняттям «житлові права»(право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). Оскільки суд прийшов до висновку про виселення відповідачів, а реєстрація місця проживання є лише наслідком права на проживання, тому суд приходить до висновку, що особи підлягають зняттю з реєстраційного обліку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. Враховуючи наведене,

Outcome: approved