Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-18 00:00:00

Комунальне підприємство Іллічівськтеплоенерго(далі Підприємство) звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], стверджуючи що відповідачі, власники квартири [ADDRESS], є споживачами послуг по опаленню, але проводять оплату не в повному обсязі. За уточненим позовом, Підприємство просить стягнути з відповідачів заборгованість за період з 01 травня 2009 року до 01 квітня 2012 року в розмірі 511,55грн. та судові витрати, солідарно. Представник позивача [PERSON] в судовому засідання підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. Просить врахувати, що квитанції, які надані відповідачами в частині внесення оплати за 2009 рік є фальсифікованими, та фактично оплата за цими квітанціями вносилася за 2008 рік. Відповідачі в судовому засіданні вимоги не визнали, вказуючи, що фактично мають переплату в розмірі 372,41грн., а не заборгованість перед позивачем. Подалі в судове засідання не прибули, причини неявки суду не надано. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками в рівних частках квартири [ADDRESS] та отримували послуги з опалення (а.с.6). Між сторонами по справі договір на надання комунальних послуг не укладався. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України Про житлово-комунальні послуги(далі Закон) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, за ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Виходячі із змісту чч.3,5 ст.202 ЦК України дії відповідачів щодо часткової сплати за отримані послуги свідчать про наявність одностороннього правочину до якого застосовуються загальні положення про зобовязання та договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Статтею 20 Закону передбачено, що споживачі зобовязані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та горячої води і водовідведення (затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630), плата за надання послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документу (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо); розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Заборгованість відповідачів з опалення і підігріву води за період з 01 травня 2009 року до 01 квітня 2012 року з урахуванням проведених відповідачам оплат складає 511,55грн.. Згідно ст.ст.10, 27, 60 ЦПК України сторони, яки приймають участь у справі, користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Не зважаючи на те, що між відповідачами та Підприємством не має письмового договору, боржник здійснює споживання житлово-комунальних послуг, чим проявляє добровільне волевиявлення, і в звязку з чим у нього в звязку з фактичним споживанням житлово-комунальних послуг, тобто одностороннім правочином, виникає зобовязання з оплати спожитих послуг на користь виконавця цих послуг Підприємства. До цього зобовязання застосовуються норми як до договору. Суд приймає до уваги, що частина доказів, якими відповідачі обґрунтовують відсутність заборгованості перед Підприємством, є неналежними, а саме: квитанції на оплату послуг за січень-грудень 2009 року від 11 листопада 2009 року №№ 5497/01, 5497/02, 5497/03, від 20 листопада 2009 року №№ 7158/04, 7158/05, від 24 грудня 2009 року № 4145/05 в наданих примірниках [PERSON] та [PERSON] містять виправлення в даті року, а в других примірниках, які знаходяться на зберіганні у позивача, такі виправлення відсутні та вказується 2008 рік за який проводилися оплати відповідачами. Тобто, за вказаними квитанціями оплата вносилася за 2008 рік, а не за 2009, як наполягають відповідачі, обґрунтовуючи відсутність заборгованості та наявність нібито переплати. Разом з тим, як свідчить розрахунок, фактичне внесення оплати за вказаними квитанціями, які мають виправлення були враховані при нарахуванні за відповідний рік. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача, щодо відшкодування заборгованості доведені та підлягають задоволенню. Посилання відповідачів на необхідність застосування строків позовної давності суд не приймає до уваги виходячи з того, що мали місце періодичні сплати за отримані послуги та згідно ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Щодо вимог про стягнення судових витрат, то ст.ст.79, 81, 88 ЦПК України не передбачено стягнення судового збору та витрат на інформаційне технічне забезпечення розгляду справи у солідарному порядку. Солідарний звязок - це матеріально правова категорія (ст.541 ЦК України), а не процесуальна. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved