Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що на початку серпня 2011 року вона звернулася до Управління соціального захисту населення у Ленінському районі м. Запоріжжя з метою оформлення матеріальної допомоги, у звязку з народженням 26.07.2011 року дитини [PERSON]. Під час звернення їй було запропоновано надати відповідні документи, що підтверджують факт народження двох попередніх дітей, з метою оформлення допомоги відповідно до вимог чинного законодавства, а саме Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Оскільки перша дитина, яку позивач народила 16.02.2006 року, померла у пологовому будинку, вона звернулася до відповідача з заявою про надання будь якого документа, який би підтверджував факт народження дитини 16.02.2006 року та її подальшу смерть. У результаті розгляду її звернення КУ «Міський пологовий будинок № 5»надав відповідь з відмовою у надані будь яких документів, з посиланням на Наказ Міністерства охорони здоровя України від 19.02.1996 року № 31 «Про затвердження Інструкції про визначення критеріїв живонародженості, мертвонародженості та перинатального періоду», який був у дії на той час, згідно якого вбачається, що даний факт вважається «пізнім самовільним викиднем». В подальшому позивач звернулася до жіночої консультації [PERSON] установи охорони здоровя «Пологовий будинок № 1», де перебувала на обліку у звязку з вагітністю, для отримання копії Форми № 113/О «Обмінна карта відомостей пологового будинку, відділення лікарні про породіллю», затвердженої Наказом МОЗ України від 26.07.99 року № 184 «Про затвердження форм облікової статистичної документації, що використовується в стаціонарах лікувально-профілактичних закладів», оскільки саме у цьому документі містяться всі відомості з пологового будинку, щодо породіллі та наслідки пологів або інший результат вагітності. У своєму листі від 29.08.2011 року за вих. № 214 КУ «Пологовий будинок № 5»зазначає про те, що 16.02.2006 року позивач була доставлена машиною швидкої медичної допомоги з діагнозом «Вагітність 1, 25-26 тижнів. Пізній самовільний викидень в ходу. НЦД по змішаному типу». Однак на думку позивача, це суперечить діагнозу, зазначеному у Висновку Ультразвукового дослідження вагітної № 375 від 25.01.2006 року, згідно якого термін вагітності станом на 25.01.2006 року складав 24-25 тижнів. При цьому згідно даного висновку всі біометричні дані плоду загалом наближені до 25 тижнів та всі інші показники були у нормі, а плід не мав порушень розвитку. До пологового будинку № 5 позивач була доставлена 16.02.2006 року, тобто через 22 дні, за підрахунками позивача термін її вагітності станом на 16.02.2006 року становив не менш ніж 27-28 тижнів. Згідно «Протоколу патологоанатомічного дослідження трупа плода, мертвонародженого, померлого новонародженого та дитини першого року життя»№ 245 антропометрічні дані становили: «маса 950 г, длина 36 см., окружность голови 24 см., окружность груди 21 см., живота 19 см.». На думку позивача, відповідач навмисно зменшив показники передчасно народженої дитини та строк її вагітності, що в подальшому дало змогу уникнути відповідних реєстрацій та видачі документів як у медичній документації пологового будинку, так і в органах РАГС, що в свою чергу позбавило позивачку можливості мати якісь підтвердження щодо народження дитини (хоча і передчасного) та пологовий будинок № 5 був зобовязаний провести необхідні дії згідно Наказів МОЗ України щодо реєстрації народження та факту смерті, після проведення відповідного патолого анатомічного дослідження. Всупереч діючого законодавства, працівники пологового будинку не надали позивачу жодного документу, який би підтверджував факт народження дитини 16 лютого 2006 року та її смерті 17 лютого 2006 року. Таким чином, відсутність належної реєстрації з боку лікувального закладу щодо народження та смерті дитини, не дали позивачу можливості звернутися до органів реєстрації актів громадянського стану з метою проведення відповідної реєстрації та отримання свідоцтв, в наслідок чого вона позбавлена можливості оформити допомогу при народженні дитини, враховуючи наявність третьої дитини. Посилаючись на вказані обставини, позивач [PERSON] просить суд визнати факт народження дитини 16.02.2006 року [PERSON]; встановити факт смерті дитини, народженої нею 16.02.2006 року; зобовязати [PERSON] установу «Міський пологовий будинок № 5»видати [PERSON] медичне свідоцтво про народження (форма N 103/0, затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10. 2006 року за № 1150/13024); зобовязати [PERSON] установу «Міський пологовий будинок № 5» видати [PERSON] лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма 106-2/о, затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10. 2006 р. за № 1150/13024); зобовязати відділ реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району провести реєстрацію народження дитини та реєстрацію її смерті та видати відповідні свідоцтва про народження та смерть. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову у повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що 16.02.2006 року позивач була доставлена машиною швидкої медичної допомоги з діагнозом «Вагітність 1, 25-26 тижнів. Пізній самовільний викидень в ходу. НЦД по змішаному типу», а тому відсутні передбачені чинним на той час законодавством підстави для видачі медичного свідоцтва про народження дитини та лікарського свідоцтва про перинатальну смерть. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти позову у повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 23.08.2011 року [PERSON] звернулася із заявою до КУ «Міський пологовий будинок № 5»про надання їй довідки, виписки, висновку або будь-якого іншого документу, що підтвердить факт народження нею 16.02.2006 року дитини та факту її смерті (а.с. 9). Листом за вих. № 214 від 29.08.2011 року [PERSON] надано відповідь на її письмову заяву, з відмовою у надані документів, які просила видати заявниця, з посиланням на Наказ Міністерства охорони здоровя України від 19.02.1996 року № 31 «Про затвердження Інструкції про визначення критеріїв живонародженості, мертвонародженості та перинатального періоду», який був у дії на той час, згідно якого вбачається, що даний факт вважається «пізнім самовільним викиднем»(а.с. 10). Разом з тим, у листі від 29.08.2011 року за вих. № 214 КУ «Пологовий будинок № 5»зазначає про те, що 16.02.2006 року [PERSON] була доставлена машиною швидкої медичної допомоги з діагнозом «Вагітність 1, 25-26 тижнів. Пізній самовільний викидень в ходу. НЦД по змішаному типу». 16.02.2006 року о 16 год. 50 хв. стався пізній самовільний викидень у термін вагітності 25-26 тижнів. Відповідно до Форми № 096/О, затвердженої Наказом МОЗ України від 26.07.99 року № 184, «Історія пологів»№ 117 мається запис лікаря «16.02.06 1650 Произошел выкидыш живым плодом женского пола, массой 780 гр., длинной 32 см. Отделен от матери, передан неонатологу»«Беременность І, 25-26 недель. Поздний самопроизвольный выкидыш»(а.с. 14-23). Згідно «Протоколу патологоанатомічного дослідження трупа плода, мертвонародженого, померлого новонародженого та дитини першого року життя»№ 245 антропометрічні дані становили: «маса 950 г, длина 36 см., окружность голови 24 см., окружность груди 21 см., живота 19 см.»(а.с 28 29).. В позові [PERSON] ставить питання про визнання в позовному провадженні факту народження дитини 16.02.2006 року [PERSON] та встановлення факту смерті дитини, народженої нею 16.02.2006 року. При цьому наполягає зобовязати [PERSON] установу «Міський пологовий будинок № 5»видати [PERSON] медичне свідоцтво про народження (форма N 103/0, затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10. 2006 року за № 1150/13024) та лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма 106-2/о, затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10. 2006 р. за № 1150/13024). Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві відповідно до вимог ст.ст. 3, 11, 31 ЦПК України, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст. 4 ЦПК є обовязком суду. Проте, такого способу захисту, як визнання факту народження та встановлення факту смерті дитини, в позовному провадженні законодавством України не передбачено. Разом з тим, суд, відмічає, що позивач вимагаючи визнати факт народження та встановити факт смерті дитини, повинен довести, що відсутність належної реєстрації з боку лікувального закладу щодо народження та смерті дитини, не дали їй можливості звернутися до органів реєстрації актів громадянського стану з метою проведення відповідної реєстрації та отримання свідоцтв, в наслідок чого вона позбавлена можливості оформити допомогу при народженні дитини, враховуючи наявність третьої дитини, що входить до предмета доведення. Наказом Міністерства охорони здоровя України від 19.02.1996 року за № 31 «Про затвердження Інструкції про визначення критеріїв живонародженості, мертвонародженості та перинатального періоду»затверджено Інструкцію про визначення критеріїв живонародженості, мертвонародженості та перинатального періоду (надалі Інструкція), яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин. Розділом 7 Інструкції визначено Порядок реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану живонароджених і мертвонароджених. Відповідно до пункту 7.1. Інструкції визначено, що в органах реєстрації актів громадянського стану реєстрації підлягають: 7.1.1. Народжені живими або мертвими з вагою тіла 1000 г і більше (або якщо вага при народженні невідома довжиною тіла 35 см і більше, або строки вагітності 28 тижнів і більше), включаючи народжених з вагою тіла менш 1000 г при багатоплідних пологах, але строк вагітності 28 тижнів і більше; 7.1.2. Всі новонароджені, які народилися з масою тіла з 500 до 999 г також підлягають реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану у тих випадках, якщо вони прожили більше 168 годин після народження (7 діб). За вищевказаних обставин судом встановлено, що відповідач діяв відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, тому порушень прав та законних інтересів позивача відповідачем [PERSON] установою „Міський пологовий будинок № 5 судом не встановлено, а отже відсутні підстави для зобовязання відповідача видати [PERSON] медичне свідоцтво про народження та лікарське свідоцтво про перинатальну смерть. Разом з тим слід зазначити, що відповідно до ст. 26 ЦПК України особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи та їх представники. Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві (ст. 30 ЦПК). Суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у порушену в суді справу, пред'явивши позов щодо предмета спору з метою захисту особистих суб'єктивних матеріальних прав чи охоронюваних законом інтересів, є третіми особами, які заявляють самостійні вимоги (ст. 34 ЦПК України). Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які беруть участь у справі на стороні однієї із сторін з метою захисту своїх суб'єктивних прав та інтересів (ст. 35 ЦПК України). Сторони, крім прав та обов'язків, визначених ст. 27 ЦПК України, мають ще додаткові права, встановлені ст. 31 ЦПК України. Відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України, рішення у справі може постановлюватися лише щодо сторін. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про зобовязання відділ реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району провести реєстрацію народження дитини та реєстрацію її смерті та видати відповідні свідоцтва про народження та смерть, задоволенню не підлягають, оскільки вказаний орган не залучався позивачем до участі у справі в якості співвідповідача, а реєстрація народження дитини та реєстрація її смерті проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом, зокрема, на підставі рішення суду лише у разі відмови компетентного органу здійснити реєстрацію, яка може бути оскаржена до суду. Звернувшись до суду з вказаним позовом, [PERSON] за власним розсудом обрала спосіб захисту права, яке вважала порушеним. Всупереч вимогам ст. 10 ЦПК України нею не доведено правової та фактичної підстави заявлених вимог. За встановлених обставин суд не має передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed