Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-08 00:00:00

В травні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до спеціалізованого Одеського санаторію „Салют про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди. При цьому позивач вимагає визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 13 травня 2011 року № 52, згідно з яким його звільнено з посади заступника директора по технічній частині (службі) спеціалізованого Одеського санаторію „Салют з 13.05.2011 року по п.3 ст.40 КЗпП України (за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку), поновити його на посаді заступника директора по технічній частині (службі) спеціалізованого Одеського санаторію „Салют, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Мотивуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що вважає своє звільнення незаконним, так як, по-перше, в порушення ст.149 КЗпП України у нього не були відібрані письмові пояснення перед звільненням ; по-друге, у звязку з відстороненням колишнього директора спеціалізованого Одеського санаторію „Салют [PERSON] від займаної посади, наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 07.02.2011 року № 44 його було призначено тимчасово виконуючим обовязки директора спеціалізованого Одеського санаторію „Салют, тому колишній директор цього санаторію [PERSON], який видав наказ про його звільнення від 13.05.2011 року № 52, не міг давати оцінку його діяльності у якості тимчасово виконуючого обовязки директора санаторію „Салют та не міг звільняти його з посади заступника директора цього санаторію за неналежне виконання ним тимчасово виконуючого обовязки директора цього санаторію ; і, по-третє, той факт, що він займав жилий номер у спальному корпусі санаторію „Салют, не має відношення до виконання ним своїх службових обовязків. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] підтримали позов, а представник відповідача [PERSON] не визнала позов та подала адресовані суду свої письмові заперечення проти позову, які приєднана судом до матеріалів справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 28.01.2011 року № 44к [PERSON], заступник директора по технічній службі спеціалізованого Одеського санаторію „Салют, був призначений тимчасово виконуючим обовязки директора з 07.02.2011 року на час відсторонення від займаної посади директора цього санаторію [PERSON], який був відсторонений від цієї посади згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 28.01.2011 року № 42к. Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.05.2011 року № 254к визнано таким, що втратив чинність, наказ Мінпраці від 28.01.2011 р. № 42к „Про відсторонення від займаної посади [PERSON]В., а наказом Міністерства соціальної політики України від 17.01.2012 року № 30к звільнено директора спеціалізованого Одеського санаторію „Салют [PERSON] з 17.01.2012 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Також судом установлено, що наказом колишнього директора спеціалізованого Одеського санаторію „Салют [PERSON] від 13 травня 2011 року № 52 було звільнено заступника директора по технічній частині (службі) [PERSON] за систематичне невиконання без поважних причин правил внутрішнього розпорядку по п.3 ст.40 КЗпП України з 13 травня 2011 року (а.с.19). У відповідності до п.3 ст.40 КЗпП України, трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. З мотивувальної частини оспорюваного наказу від 13 травня 2011 року № 52 слідує, що в період виконання своїх службових обовязків [PERSON] систематично не виконував свої функціональні обовязки як заступник директора санаторію по технічній частині, покладені на нього правилами внутрішнього розпорядку установи, без поважних причин, у звязку з чим неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, а також, що [PERSON] незаконно займає жилий номер в спальному корпусі санаторію без оплати за комунальні послуги, у звязку з чим неодноразово попереджався про необхідність звільнення жилого номеру. Крім того, із змісту цього наказу слідує, що підставою для видання цього наказу є наказ № 65 від 19.08.2010 року про оголошення догани [PERSON], видання ним незаконних наказів № 44к від 10.03.2011р. і №№ 30, 31 від 18.03.2011р., та виписка з протоколу засідання Первинної профспілкової організації санаторію „Салют від 22.10.2010 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З огляду на наведене, суд погоджується з доводами позивача [PERSON] стосовно того, що колишній директор спеціалізованого Одеського санаторію „Салют [PERSON], який видав наказ від 13.05.2011 року № 52 про його звільнення, не мав права давати оцінку його діяльності у якості тимчасово виконуючого обовязки директора санаторію „Салют та звільняти його з посади заступника директора цього санаторію за неналежне виконання ним обовязків у якості тимчасово виконуючого обовязки директора цього санаторію, оскільки він був призначений на цю посаду наказом Міністерства праці і соціальної політики України, тому вирішення питання щодо законності його дій та виданих ним наказів в період з 28.01.2011 року по 10.05.2011 року, коли він обіймав посаду тимчасово виконуючого обовязки директора санаторію „Салют, належить до виключної компетенції Міністерства праці і соціальної політики України. Таким чином, звільнення позивача з посади заступника директора спеціалізованого Одеського санаторію „Салют за неналежне виконання ним обовязків у якості тимчасово виконуючого обовязки директора цього санаторію, було проведено колишнім директором цього санаторію [PERSON] з перевищенням своїх повноважень, отже в цій частині наказ № 52 від 13.05.2011 року про звільнення позивача виданий з порушенням діючого законодавства та є незаконним. Згідно з п.3 ст.40 КЗпП України може бути звільнений працівник, який після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, не знятого і не погашеного спливом часу (ст.151 цього Кодексу), знову допустив порушення трудової дисципліни. Проте в оспорюваному позивачем наказі від 13.05.2011 року № 52 про його звільнення не міститься відомостей стосовно того, яке саме він допустив порушення трудової дисципліни під час виконання своїх трудових обовязків на посаді заступника директора санаторію „Салют після застосованого до нього дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани згідно з наказом № 65 від 19.08.2010 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Більш того, в порушення ст.149 КЗпП України у позивача не були відібрані письмові пояснення перед звільненням. Не заслуговують на увагу суду і посилання в оспорюваному наказі від 13.05.2011 року № 52 на те, що позивач [PERSON] незаконно займає жилий номер в спальному корпусі санаторію без оплати за комунальні послуги, у звязку з чим неодноразово попереджався про необхідність звільнення жилого номеру, оскільки ці обставини не можуть розглядатися як порушення позивачем трудової дисципліни, в тому числі правил внутрішнього трудового розпорядку санаторію „Салют, та/або як невиконання або неналежне виконання ним своїх функціональних обовязків заступника директора санаторію „Салют. З урахуванням положень ст.43-1 КЗпП України, не заслуговують на увагу суду і посилання у згаданому наказі від 13.05.2011 року № 52 на дачу 22.10.2010 року Первинною профспілковою організацією санаторію „Салют згоди на звільнення позивача. Суд не бере до уваги виданий колишнім директором санаторію „Салют [PERSON] наказ № 54 від 16.05.2011 року „Доповнення до наказу № 52, оскільки діюче трудове законодавство не передбачає можливість внесення доповнень в наказ про звільнення працівника після його звільнення. Більш того, під час розгляду даної справи відповідачем було надано суду два накази від 13.05.2011 року про звільнення позивача, а саме наказ № 52 (а.с.19) та наказ № 72-к(а.с.148), і представник відповідача не могла пояснити суду з чим була повязана необхідність видання наказу № 72-к від 13.05.2011 року про звільнення позивача після видання наказу № 52 від 13.05.2011 року про його звільнення. Таким чином, суд доходить висновку, що звільнення відповідача проведено з порушенням трудового законодавства. Виходячи з середньоденного заробітку позивача за останні два місяці (квітень-травень 2011 року) перед звільненням у розмірі 329,11 грн. (2837,73грн.+6056,43грн. =8894,16грн.: 27роб.д=329,11грн.) та 376 робочих днів вимушеного прогулу з 13 травня 2011 року по 07 листопада 2012 року, належний позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за цей період часу складає 123 858,16 грн. Суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що через незаконне звільнення йому завдана моральна шкода, яка полягає у його душевних переживаннях, пов'язаних з порушенням його трудових прав, що в свою чергу потребувало від нього додаткових зусиль для поновлення своїх порушених прав, а отже і для організації свого життя. Враховуючи тяжкість і тривалість моральних страждань, які зазнав позивач, ступінь вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди, на думку суду, відшкодування моральної шкоди позивачу у розмірі 5 000,00 грн. буде цілком відповідати засадам розумності, виваженості й справедливості та вимогам ст.237-1 КЗпП України. Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1 238,16 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial