Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-16 00:00:00

08.07.2011р. [PERSON] звернувся до Приморського районного суду з позовом до [PERSON] та просив суд розірвати Договір довічного утримання (догляду) від 24 липня 2010 року укладений між ним та відповідачкою, який було посвідчено державним нотаріусом шостої Державної нотаріальної контори м. Одеси та зареєстровано за № 9-185 та вказати, що рішення є підставою для поновлення реєстраційного запису про право власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 306 від 31 травня 1995 року. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 24 липня 2010р. між ним та відповідачкою було укладено Договір довічного утримання, відповідно до п.1 якого [PERSON] передав у власність [PERSON] належну йому на праві особистої приватної власності 1/2 частину квартири, а [PERSON] зобовязувалася довічно повністю утримувати [PERSON], забезпечуючи його житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання в квартирі, одягом та взуттям, належним медичним обслуговуванням, лікувальними засобами, продуктами харчування, наданням побутових послуг. Враховуючи, що з квітня 2011 року відповідачка не виконує свої обов'язки за договором, оскільки проживає у іншому місті, не надає матеріальної допомоги, догляд не здійснює, позивача звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2011р. справу до свого провадження було прийнято суддею Шенцевою О.П. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2011р. провадження по справі було закрито у звязку зі смертю позивача. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2012р. було скасовано Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2011р. та направлено справу до продовження її розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2012р. справу до свого провадження було прийнято суддею Домусчі Л.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 травня 2012р. було задоволено заяву [PERSON] та залучено її до справи у якості позивача, замість померлого, як правонаступника. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], які діяла на підставі довіреності (а.с. 95), підтримали вимоги в повному обсягу та просили суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. При цьому вони підтвердили, що від відповідачки надходили два грошових перекази, проте вона їх повернула так як їх не бажав отримувати [PERSON] Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON], який діяв на підставі ордеру (а.с.78) заперечували проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на п. 4 Договору довічного утримання, згідно умов якого [PERSON], зобовязалася довічно повністю утримувати відповідача, забезпечуючи його харчуванням, одягом, ліками, доглядом та необхідною допомогою, зберігши в його довічному безкоштовному користуванні квартиру, а відповідно до п.8 Договору вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги) сторонами визначена в розмірі 700 гривень в місяць, з урахуванням інфляції та індексації. Відповідачкою по справі зазначалося, що вона з 1989 року весь час приїжджала, доглядала та матеріально допомагала як [PERSON] так і його дружині. З 2008р вона до них приїжджала постійно кожні 3 місяці, привозила їм продукти, та також передавала їм продукти, одяг, гроші, про що свідчать свідки. З метою прибирання в квартирі вона найняла жінку, яка щотижня прибирала в квартирі, за що відповідачка її платила, також о них навідувалась медсестра, яка надавала медичну допомогу пристарілим, за що відповідачка також здійснювала оплату. Після того, як у [PERSON] відбувся гіпертонічний криз, вона його разом з його дружиною забрала до себе у м.Донецьк, де піклувалася про обох, йому надавалася необхідна медична допомога, за ним наглядав лікар, що також підтверджується наданою нею суду медичною карткою, і він після хвороби почав сам ходити, їсти. Однак, при цьому відповідач зазначила що при житті він не висловлював своє бажання розірвати цей договір. За весь час догляду за [PERSON] відповідач бачила позивачку лише один раз, яка зявилася лише в 2010р. В березні 2011р. вони перебували у неї, але 30.04.2011р. за ними приїхала [PERSON] у супроводі якогось міліціонера та забрала старих і відвезла на машині в м.Одесу. Відповідач на це погодилась, так як це було бажання дружини [PERSON] Після чого вона не могла з ними спілкуватися, так як цьому заважала [PERSON]. Про його смерть вона дізналася лише через неділю від сусідки. Також відповідачка зазначила, що померлі ніколи не полюбляли [PERSON], і коли вона приїхала забирати [PERSON] та його дружину, вони були проти того щоби їхати з Донецька, оскільки [PERSON] піклувалася про них. Відповідачка звернула увагу суду на ту обставину, що після того коли, позивачка у квітні забрала пристарілих людей, вона їх ізолювала від всіх і до них не можна було потрапити і саме через перешкоди з боку [PERSON] вона не поховала померлого, оскільки та не повідомила про це. Незважаючи на те, що позивачка перешкоджала у виконанні обовязків по договору, вона все одно перераховувала кошти, у том числі за останні два місяці, в підтвердження чого надала чеки електронних переказів від 18.05.2011 р. та від 23.06.2001р. на суму 716 грн. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, пояснення відповідачки та її представника, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, поновлення права власності слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 липня 2010р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір довічного утримання (а.с.52-53), відповідно до п.1 якого [PERSON] передав у власність [PERSON] належну йому на праві особистої приватної власності 1/2 частину квартири, а [PERSON] зобовязалася довічно його утримувати, забезпечуючи житлом, шляхом збереження права безоплатного довічного проживання в квартирі, одягом та взуттям, належним медичним обслуговуванням, лікувальними засобами, продуктами харчування, наданням побутових послуг. Разом з [PERSON] проживала його дружина [PERSON]. На виконання умов договору до квітня 2011р. [PERSON] виконувала взяті на себе обовязки по договору довічного утримання, оскільки нарікань з цього поводу не було навіть у позивачки, оскільки ними зазначено, що умови договору, на їх думку стали порушуватися саме з квітня 2011р. Також судом встановлено, що після того, як [PERSON] пережив мікроінсульт, його разом з дружиною відповідачка забрала до себе у м. Донецьк, що підтверджується поясненнями відповідачки по справі, свідків та не заперечується з боку позивачки. Догляд, який надавала відповідачка підтверджується медичною карткою, з якою вбачається що в період з 21.03.2011 року по 27.04.2011 року проходив лікування під доглядом дільничного лікаря [PERSON] м.Донецька за адресою відповідачки. Тому суд приходить до висновку, що відповідачкою виконувались зобовязання шляхом надання відповідного належного медичного обслуговування та лікувальними засобами. 30.04.2011р. [PERSON] забрала пристарілих від відповідачки та привезла їх назад до м. Одеси у їхню квартиру, після чого почала перешкоджати відповідачки у виконанні нею своїх обовязків по договору довічного утримання, шляхом заборони у спілкуванні. Факт перешкоди у спілкуванні та ізоляції пристарілих підтверджується як поясненнями відповідачки так і поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], які зазначили, що після того як зявилася у 2011році [PERSON], вони також були позбавлені можливості у вільному спілкуванні з пристарілими. Свідок [PERSON], яка зазначила, що мешкала на одному поверсі разом з пристарілими і добре знала їх сімю. Вона також зазначила, що відповідачка з 1989 року допомагала померлим, що виражалося у догляді, пересиланні коштів, їжі та інших речей. Стосовно позивачки вона зазначила, що та зявилася в квартирі померлих лише у березні 2011р, а до цього навіть не привітала з днем народження. Свідок пояснила, що постійно спілкувалася з пристарілими особами, передавала їм пошту, але з появою позивачки, було тяжко спілкуватися, оскільки вона перешкоджала у цьому та ізолювала пристарілих. [PERSON] пояснила, що відповідачка доглядала пристарілих, часто приїжджала до них, найняла медсестру, покупала ліки. Також свідок пояснила, що пристарілі особи були задовільні укладання договором довічного утримання, виконаннями обовязків по ньому відповідачки у з звязку з чим, вони жодного разу не повідомляли про бажання його розірвати. Незважаючи на перешкоди з боку позивачки, [PERSON], за період, в який на думку позивачки відповідачка не виконувала умови договору, надсилала кошти по 716 грн., що підтверджується квитанцією від 18.05.2011р.та квитанцією від 23.06.2011р. (а.с.90). 25 липня 2011р. помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 26 липня 2011р. серія 1-ЖД №274811 (а.с.11), а 23 жовтня 2011р.померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 24 жовтня 2011р. серія 1-ЖД №282217 (а.с.12). Згідно матеріалів спадкової справи, [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті подружжя [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Статтею 755 ЦК України, регламентовані випадки, за умови яких договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, а саме: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. З аналізу вказаних норм вбачається, що розірвати договір, можливо лише у випадку порушення умов, невиконання або неналежне виконання стороною умов договору. Згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність свої вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ч. 2 ст. 614 ЦК України). З урахуванням пояснень сторін та вивчення матеріалів справи, суд доходить висновку, що відповідачка вжила всіх заходів по виконанню умов договору довічного утримання, але через перешкоди з боку позивачки, вона не змогла повністю виконати зобовязання, з чого витікає відсутність її вини в неналежному виконанні умов договору в період з 30.04.2011 року до 25.07.2011 року. Так відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд не знаходить законних підстав для задоволення позовних вимог по розірвання договору довічного утримання та поновлення права власності. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed