Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-18 00:00:00

У травні 2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2003 року, належить квартира № 66 в будинку № 7 А по вулиці Універсальній в місті Дніпропетровську. В зазначеній квартирі з його згоди була зареєстрована його дружина [PERSON], шлюб з якою на теперішній час в стадії розірвання. Оскільки реєстрація [PERSON] перешкоджає позивачу в користуванні та розпорядженні його власністю, він просив суд усунути йому перешкоди в користуванні власністю, яка йому належить, а саме квартирою № 66 в будинку № 7А по вулиці Універсальній в місті Дніпропетровську, шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON], визнати останню такою, що втратила право користування зазначеною квартирою, зобовязати Міську громадську організацію Наш дім, Сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Амур-Нижньодніпровського районного відділу Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області зняти [PERSON] з реєстрації, судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON] За час шлюбних відносин на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська за позивачем [PERSON] було визнано право власності на квартиру [ADDRESS]. У вказаній квартирі відповідач була прописана разом з сином [PERSON] як члени сімї власника житла. Крім того, відповідно до Кодексу про шлюб та сімю України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], отже підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування вказаною квартирою не вбачається. Представник третьої особи Міської громадської організації Наш дім[PERSON] проти позову заперечувала та просила відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] постійно проживає у спірній квартирі, сплачує комунальні послуги, ні яких претензій до неї, як до мешканки житла не має. Третя особа Сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Амур-Нижньодніпровського районного відділу Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області свого представника до суду не направили, надали заяву щодо розгляду справи у відсутності їх представника, просили винести рішення на розсуд суду. Вислухавши представників сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Правом на звернення до суду за захистом наділена кожна особа у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, принцип чого закріплений ст. 3 ЦПК України. Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Обовязок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 червня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, який розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2012 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2003 року за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS]. Даним рішенням суду встановлено, що позивачу передана спірна квартира за договором №12 від 29 вересня 1998 року, тобто в період шлюбу сторін. 25 грудня 2007 року у спірній квартирі була зареєстрована відповідач по справі [PERSON]. Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради №352/8 від 16 листопада 2007 року надано [PERSON] та [PERSON] дозвіл на реєстрацію в спірній квартирі їх малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Судом також встановлено, визнано представниками сторін та підтверджується матеріалами справи, що відповідач [PERSON] проживала в [INFO] з 2003 року без реєстрації, що підтверджується довідкою з місця проживання від 11 липня 2012 року виданою Міською громадською організацією Наш дім. Відповідно до ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє таких осіб права на користування жилим приміщенням. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є колишньою дружиною позивача [PERSON] та вселилася до спірної квартири у встановленому законом порядку і за згодою позивача - відповідно набула прав і обовязків, передбачених ст. 156 ЖК України. Саме собі припинення сімейних відносин, не може вважатись підставою для позбавлення права користування останньою житловим приміщенням. Крім того, як зазначалося вище спірна квартира придбана під час шлюбу сторін. Посилання позивача на ст. 116 ЖК України може мати місце лише, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення. Проте позивачем відповідно до ст. 60 не доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущенням. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані та не підлягають задоволенню в повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed