Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до ПАТ «Кредитпромбанк» про визнання договору удаваним, посилаючись на те, що 26 червня 2007 року між ним та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено кредитний договір № 49.4.1/350/07-А на придбання автомобілю та сплату страхових платежів. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію у національній валюті України або в іноземних валютах в межах загальної суми 12245,00 доларів США за офіційним курсом [PERSON] банку України на дату надання кожного кредиту терміном по 25.06.2012 р. включно. Відповідно до п.1.4. кредитного договору суми кредитів у національній валюті на день їх надання спрямовуються з позичкового рахунку Позичальника за реквізитами, вказаними в договорах, або за вибором Банку надаються готівкою для проведення відповідних подальших розрахунків. Кредити в іноземній валюті надаються Позичальнику готівкою для проведення подальших розрахунків за договорами , вказаними у пункті 1.2 цього Договору, згідно чинного законодавством України. Пунктом 1.5. кредитного договору встановлено , що процентна ставка за кредитами у національній валюті України дорівнює 17 відсотків річних. Відсоткова ставка за кредитами в іноземній валюті дорівнює 12,6 відсотків річних. Таким чином кредитним договором встановлено порядок надання кредитів як у національній валюті так і в іноземній та розмір процентів в залежності від виду валюти. Сукупна вартість кредиту не встановлена, графік погашення та розмір щомісячних платежів не визначений. 15 червня 2007 року , тобто до укладання кредитного договору , був укладений договір № 69А на поставку автомобіля (купівлі-продажу ) с ПНПП «Євразія». Згідно умов даного договору 19 червня 2007 року він отримав автомобіль марки «DAEWOO», моделі «NEXIA», рік випуску 2007. Вартість автомобіля складає 53240,00 грн. Вказану суму банк перерахував ПНПП «Євразія» 26.06.2007 року. Тобто платіж був проведений у національній валюті, як передбачено умовами кредитного договору , коли кредит надається у національній валюті. У забезпечення виконання боргових зобовязань за кредитним договором між ним та банком був укладений договір застави № 49.4.1/350-31/07-А від 26.06.2007 року. Відповідно до умов вказаного договору застави, він передав Банку в заставу рухоме майно - автомобіль марки «DAEWOO», модель «NEXIA», рік випуску 2007, реєстраційний номер [NUMBER]., який належить йому на праві свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВВС № 036005, виданого Северодонецким РЕВ МРВ ДАЇ УМВС України в Луганській області 19.06.2007 року. Він здійснював платежі за кредитним договором щомісяця, суму платежу йому кожний раз називав працівник банку. Усього ним було сплачено 22000 грн. У жовтні 2008 року його платіж значно звеличився збільшився, як пояснив йому працівник банку, у звязку з підвищенням курсу долара. Тоді він зрозумів, що банк вважає, що йому кредит виданий в іноземній валюті, тобто доларах США. До цього був впевнений, що оскільки [PERSON] розплатився за автомобіль національною валютою, то і кредит відповідно умов виданий у національній валюті. Умовами договору було передбачено два варіанти надання кредиту. Якщо кредит надавався у іноземній валюті, то банк був повинен видати йому гроші готівкою, відповідно п. 1.4 кредитного договору. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України та інших нормативно-правових актів , що містять положення про захист прав споживачів. Відповідно до п.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти ( споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах , встановлених договором , а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Таким чином між ним та відповідачем був укладений договір споживчого кредиту. Згідно з п.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються сума кредиту, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами , дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту, право дострокового повернення кредиту, річна відсоткова ставка за кредитом, інші умови , визначені законодавством. В оспорюваному кредитному договорі не зазначено детального розпису загальної вартості кредиту , не конкретизована річна відсоткова ставка, а лише надана інформація про існування відсоткових ставок за кредитами як у національній, так і в іноземній валютах. Відповідно до п.3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту , затверджених постановою [PERSON] банку України від 10.05.2007р. № 168, у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобовязані під час укладання кредитного договору попередити споживача про валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором. Невиконання цієї вимоги є порушенням п. 4 ч. 1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині надання повної та достовірної інформації стосовно банківського продукту. Згідно з вимогами п. «г» ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк зобовязаний у письмовій формі повідомити споживача про тип відсоткової ставки. Така ж вимога встановлена п/п 2.1 п.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Невизначення в договорі кредиту типу відсоткової ставки - фіксованої чи/або змінної - свідчить про недосягнення позичальником і банком згоди щодо всіх умов , а отже , про не укладення кредитного договору (п.1 ст. 638 та ч. 1 ст. 1054 ЦКУ). Норми щодо захисту прав споживачів при отриманні споживчого кредиту містяться не тільки у ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» , якої, зокрема, визначено, що до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення Закону про справедливі умови, перелік яких не є виключним Так, відповідно до ч. 2 ст.18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача , зокрема встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Підлягають безумовному виконанню при наданні банками споживчих кредитів також приписи ст.. 19 ( «Заборона нечесної підприємницької практики) та 21 ( «Порушення прав споживачів») Закону. Умови договору про надання кредиту в іноземній валюті порушують принцип справедливості, закріплений ст. 3 ЦК України , оскільки надання кредиту в іноземній валюті є зловживання правом , коли всі ризики знецінення національної валюти України кредитодавець як суб'єкт підприємницької діяльності перекладає виключно на позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг , що дає останньому право відповідно до ст.,18 Закону вимагати визнання кредитного договору недійсним у цілому. Згідно з ч. 1 ст. 99 Конституції України, п. 1 ст. 3 Декрету Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» , п.3.3 ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» , ч. 1 ст.524 та ч. 1 ст. 533 Цивільного Кодексу України грошовою одиницею України є гривня, а всі розрахунки із виконання цивільно-правових та господарських зобовязань на території України мають бути визначеними та проводиться виключно у гривні. Режим здійснення валютних операцій на території України , загальні принципи валютного регулювання , повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операції, права та обовязки субєктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю , відповідальність за порушення валютного законодавства передбачені Декретом Кабінету Міністрів України «про систему валютного регулювання і валютного контролю» , який з урахуванням припису ст. 4 Цивільного Кодексу України є одним із джерел регулювання правовідносин у валютній сфері. Під валютними операціями у вказаному Декреті КМУ розуміються операції, повязані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій , що здійснюються між резидентами у валюті України ; операції, повязані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу , з передаванням заборгованостей та інших зобовязань , предметом яких є валютні цінності, операції, повязані з ввезенням , переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням , переказуванням і пересиланням за її межі власнику цінностей. Надання Банком позичальникові грошових коштів ( кредиту) у вигляді не відновлювальної кредитної лінії та проведення позивачем дій відносно виконання своїх зобовязань в іноземній валюті (в тому числі, оплата процентів за користування кредитом , різного роду комісії ) за своєю правовою природою є валютною операцією. Одночасно , статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено , що валютні операції проводяться на підставі відповідної ліцензії [PERSON] банку України. Відповідно до статі 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензування , в тому числі банківської діяльності, професійної діяльності на ринку цінних паперів , діяльності з надання фінансових послуг , здійснюється згідно з законами , що регулюють відносини у цих сферах. Згідно статті 2 Закону України « Про банки та банківську діяльність», документ, який видається [PERSON] банком України в порядку і на умовах , визначених у цьому Законі, на підставі якого Банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність є банківською ліцензією. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено , що на здійснення валютних операцій [PERSON] України видає генеральні та індивідуальні ліцензії. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Згідно із п.п. в) , г) ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю» індивідуальні ліцензії потребують , в тому числі, операції щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, або як застави. Тому надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти , як засобу платежу можливо при дотриманні субєктами господарських відносин імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії . Відповідно до ч.5 ст.5 Декрету КМУ« Про систему валютного регулювання і валютного контролю», п.1.10 Положення «Про порядок видачі [PERSON] Банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу» одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції, означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною , або третьою особою , яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами ліцензії. Ні він, ні відповідач не мали ліцензії на отримання або видачу кредиту в іноземній валюті. Пункт 1.1. Кредитного договору суперечить вимогам ст.524 ЦК України , відповідно до якої зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Ще до укладання кредитного договору 15 червня 2007 року він отримав автомобіль. За таких умов не було жодної потреби в отриманні саме валютного кредиту. Але про це йому не було відомо. Його права були порушені спірним договором, бо через коливання курсу долару до національної валюти України він вимушений сплачувати значно більшу суму в гривнях, ніж фактично отримав від банку, та більші суми відсотків, ніж це фактично передбачено договором. Спірний кредитний договір є удаваним правочином, бо вони з відповідачем насправді уклали між собою договір кредитування в національній валюті України що не суперечить законодавству України, але відповідач замаскував його під договір кредитування в іноземній валюті, який суперечить Декрету Кабінету Міністрів України, у звязку з чим просить визнати договір, укладений 26 червня 2007 року між ним та ВАТ «Кредитпромбанк» № 49.4.1/350/07-А удаваним, визнати даний договір таким, що укладений в національній валюті України, визнати недійсним п. даного договору та зобовязати ПАТ «Кредитпромбанк» здійснити перерахунок всіх платежів за кредитним договором, виходячи з фактичної вартості отриманого автомобілю в національній валюті, яка була перерахована ПНПП «Євразія» 26.06.2007 року. Позивач [PERSON] про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, але у судове засідання не зявився, згідно заяви представника за довіреністю [PERSON], остання просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач ПАТ «Кредитпромбанк» про день, час в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але у судове засідання його представник не зявився, згідно заяви просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги позивача не визнав. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 26 червня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та фізичною особою [PERSON] на підставі заяв від 19.06.2007 року та від 26.06.2007 року був укладений кредитний договір № 49.4.1/350/07-А, відповідно до якого відповідач відкрив Позивачу невідновлювальну кредитну лінію в межах загальної суми 12 245 доларів США терміном по 25.06.2012 року під 12,6 % річних. Кредитні кошти, відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, були надані на купівлю автомобіля, відповідно до договору купівлі-продажу № 69А від 15.06.2007 року в сумі 10 648.00 (десять тисяч шістсот сорок вісім) доларів США 00 центів (п. 1.2.1. Кредитного договору). Відповідно до п. 1.7. Кредитного договору, забезпеченням виконання зобовязань за кредитним договором є застава автомобіля марки «DAEWOO», моделі «NEXIA», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВВС036005, виданого Сєвєродонецьким РЕВ МРВ ДАІ УМВС в Луганській області 19.06.2007 року, відповідно до договору застави №49.4.1/350-31/07-А від 26.06.2007р., що посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] зареєстрований в реєстрі за № 2189, позивач також відповідає перед відповідачем за зобовязаннями, що випливають з кредитного договору, всіма коштами, майном, майновими правами, що йому належать на праві власності, на які може бути звернено стягнення. Згідно розділу 3 Кредитного договору позивач зобовязався забезпечити погашення отриманого кредиту шляхом внесення готівкою чи перерахування грошових коштів у період з 1 по 10 число кожного календарного місяця, таким чином, щоб 11 числа календарного місяця, заборгованість за кредитом не перевищувала встановленого в Кредитному договорі графіку; (п.3.1.1. Кредитного договору), сплачувати Банку нараховані проценти за користування кредитом щомісяця до «10»-го числа кожного календарного місяця; (п.3.3. Кредитного договору), щорічно переукладати на наступний рік Договір страхування автомобіля про страхування такого автомобіля на користь Позивача та надавати копію Договору страхування транспортного засобу, укладеного самостійно на наступний рік; (п.п. 3.5., 3.6 Кредитного договору), за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати Позивачу пеню, (п.3.9. Кредитного договору). В порушення прийнятих на себе зобовязань позивач не сплачував за кредитом та процентами за користування кредитом, завдяки чому виникла прострочена заборгованість за кредитом. Відповідач був змушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Позов було задоволено, відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 17.08.2010 року, а саме стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Кредитпромбанк», в особі ЛФ ПАТ «Кредитпромбанк», заборгованість за кредитним договором у розмірі 9 730.08 доларів США, що станом на 17.08.2010р. за курсом НБУ становить 76 779.09 грн., стягнути з [PERSON], на користь ПАТ «Кредитпромбанк», в особі ЛФ ПАТ «Кредитпромбанк», судові витрати. Дане рішення набрало чинності. Позивач у своєму позові зазначає, що він не усвідомлював, що кредит наданий у іноземній валюті. Це не відповідає дійсності з наступних підстав. 19.06.2007 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання йому кредиту у розмірі 12245.00 доларів США, сума кредиту 10648.00 доларів США, строком на 60 місяців, під 12,6 відсотків річних, що підтверджується заявою від 19.06.2007 року. Тобто, звернувся з проханням надати йому кредит саме у доларах США. Крім того, як вбачається з умов Кредитного договору, вибір позивачем валюти кредитування був обумовлений розміром відсоткової ставки. Так, відсоткова ставка за користування кредитами у національній валюті України дорівнювала 17 відсотків річних, у іноземній валюті - 12,6 відсотків річних. Тобто, відсоткова ставка за кредитом в іноземній валюті була більш приваблива та вибрана позивачем за власним розсудом. Щодо порушень вимог законодавства про захист прав споживачів. На виконання ЗУ «Про захист справ споживачів» Кредитний договір містить детальний розпис та графік зменшення заборгованості за кредитом (п.3.1.1. Кредитного договору) нарахування відсотків за користування кредитом (п.3.3. Кредитного договору) та штрафних санкцій (п.3.9. Кредитного договору). Також, Кредитний договір містить детальну інформацію щодо сплати комісії (п.3.14 Кредитного договору). Всі ці відомості передбачено розділом 3 Кредитного договору. Окрім цього, у день звернення позивача до банку з заявою про отримання кредиту у сумі 12 245.00 доларів США (сума кредиту - 10 648.00 доларів США), 19.06.2007р., позивачу, під власний підпис, було надано повідомлення клієнта про умови кредитування, яке містить детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача. Щодо посилання позивача щодо фактичного отримання валютних коштів суд зазначає наступне, відповідно до п. 1.2 Кредитного договору кредитні кошти надавались позивачу на купівлю автомобіля. Кредитним договором, зокрема, передбачено, відповідно до п. 1.4, що кредитні кошти в іноземній валюті надаються позичальнику готівкою для проведення подальших розрахунків за договором купівлі-продажу № 69А від 15.06.2007р. Так, відповідно до касових документів позивач отримав готівкою 10648.00 доларів США, про що свідчить заява на видачу готівки № 64 26 ви 26.06.2007 року, здійснив обмін валюти, про що свідчить квитанція № BUY_11_1 про здійснення валютно-обмінної операції або операції з купівлі-продажу банківського металу від 26.06.2007 року, перевів кредитні кошти на власний кредитний рахунок, відкритий на підставі Кредитного договору, про що свідчить заява на переказ готівки № 64_27 від 26.06.2007 року, грошові кошти були переведені до ЧНПП «Євразія», з призначенням платежу «перерахування суми за а/м згідно договору № 69А від 15.06.2007 року», на придбання якого надавався кредит та що є предметом застави за Кредитним договором, про що свідчить платіжне доручення № 64 1 від 26.06.2007 року та рух коштів по рахунку. Щодо валюти кредиту необхідно зазначити, що іноземна валюта і валютні цінності належать до речей, обмежених, але не заборонених у господарському обороті, і для таких речей державою встановлені особливі правила. Жоден нормативно-правовий акт не передбачає прямих обмежень щодо видачі кредитів в іноземній валюті, а також не містить заборони на вираження грошових зобовязань в іноземній валюті. Так, ст. 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дій. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 11 ч. 2 п.1 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини, на підставі вказаної норми права та обовязки сторін визначаються договором. Той факт, що між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір є доведеним. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вказаної норми відповідач виконав умови Кредитного договору відкривши позивачу невідновлювальну кредитну лінію у розмірі 12 245.00 доларів США 00 центів, за його власними заявами, де визначено його волевиявлення на отримання кредитних коштів саме у доларах США шляхом надання кредитних коштів, про що свідчать касові документи. Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Разом з тим, визначаючи правовий статус гривні, вказана норма не встановлює сферу її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Спеціальне законодавство України у сфері банківської діяльності та діяльності небанківських фінансових установ не містить приписів, які б забороняли банкам або іншим фінансовим установам надавати кредити в іноземній валюті. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредити - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та контролю», стаття 1 якого відносить надання кредитів в іноземній валюті до валютних операцій. Частиною 1 ст. 5 Декрету передбачено, що [PERSON] банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно цього Декрету. При цьому, генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання (частина 2 статті 5 Декрету). Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції, на період, необхідний для здійснення такої операції (частина 4 статті 5 Декрету). Індивідуальної ліцензії потребують, зокрема, такі операції надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством меж (підпункт «в» пункту 4 статті 5 Декрету); використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт «г» пункту 4 статті 5 Декрету). На сьогодні законодавством не встановлені терміни та суми кредитів в іноземній валюті, як критерій їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування. Ця обставина, з огляду на відсилочний характер норми Декрету, не дозволяє поширити режим індивідуального ліцензування на валютні операції, повязані з наданням резидентами (банками ті іншими фінансовими установами) кредитів в іноземній валюті. [PERSON] банк України у своєму листі за №13-210/7871-22612 від 07.12.2009р «Про правомірність укладання кредитних договорів в іноземній валюті», у звязку з запитами банків з питання щодо правомірності укладання кредитних договорів в іноземній валюті, повідомив про те, що операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.. Відповідно до норм статей 192, 533. 1054 ЦК України, статей 32, 44 Закону України «Про [PERSON] банк України», статей 2, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», статей 1. 4 , 34 закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статей 1, 3, 5 Декрету Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» банки та інші фінансові установи, які у встановленому порядку отримали генеральну ліцензію [PERSON] банку України на здійснення валютних операцій, мають достатні юридичні підстави та законне право для надання резидентам України кредитів в іноземній валюті. 24.09.2001 року відповідачу надана [PERSON] банком України банківська ліцензія №174, згідно якої Банку надано право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Окрім того, відповідач має виданий національним банком України дозвіл від 11.09.2003р. на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частинною четвертою статті 47 закону України «Про банки та банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу. Так, відповідно до додатку до дозволу має право здійснювати, зокрема, операції з валютними цінностями щодо залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, банківської ліцензії №174. що надана відповідачу, а також дозволу №174-3 та додатку до нього, банківська станова, що є відповідачем, має право здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема, ведення рахунків клієнтів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Таким чином, відповідач здійснює операції з валютними цінностями у повній відповідності до чинного законодавства України. З вищевказаного вбачається, що відповідач на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями має право здійснювати оперативне надання кредитів в іноземній валюті. Також порядок та умови видачі [PERSON] банком України резидентам і нерезидентам індивідуальних ліцензій на використання безготівкової іноземної валюти на території України як засобу платежу регламентує Положення про порядок видачі банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу (затверджено постановою Правління [PERSON] банку України від 14.10.2004р. №483, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 року № 1429/10028, надалі Положення), яке було розроблено [PERSON] банком України відповідно до вимог статей 5, 11, 13 Декрету, а також статей 7, 44 Закону України «Про національний банк України» (пункти 1.1, 1.2. Положення). Відповідно до пункту 1.5. вказаного положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, зокрема, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких [PERSON] банк України видав йому банківську ліцензій та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). У всіх інших випадках використання іноземної валюти, як засобу платежу, можливо лише при наявності ліцензії. Виходячи з наведеного, надання та одержання кредиту в іноземній валюті та здійснення платежів за цим кредитом не потребує наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу на території України у жодної зі сторін Кредитного договору. Крім того, відсутність у сторін індивідуальної ліцензії [PERSON] банку України не дає підстав для визнання недійсними кредитних договорів, у яких містяться положення про видачу кредитів у іноземній валюті та здійснення платежів за користування цими кредитами іноземною валютою. Відсутність у необхідний випадках відповідних індивідуальних ліцензій може бути підставою лише для застосування до учасників валютних відносин передбачених законодавством певних заходів відповідальності. Відповідно до статті 36 Закону України «Про [PERSON] України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється [PERSON] Банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються [PERSON] банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління [PERSON] Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи спірний Кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь - яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Позивачем не доведено, що сторони при укладенні Кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане. Окрім цього, співвідношення зміни курсу валюти могло відбутися і у сторону зменшення курсу долару США по відношенню до гривні. Таким чином, суд вважає, що позивач та відповідач уклали кредитний договір в іноземній валюті, та тим самим досягли мети, якої прагнули позивач - отримати кредит саме в іноземній валюті, а відповідач - надати цей кредит, та в майбутньому повернути його, отримавши при цьому плату за користування кредитними коштами (з відсотками) саме в іноземній валюті, а тому кредитний договір, що був укладений між позивачем та відповідачем ні в якому разі не є удаваним правочином. Банк, як агент валютного контролю повністю виконав вимоги діючого законодавства, зокрема, вимоги чинного законодавства, що регулює систему валютного обігу в Україні. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що кредитний договір та угоди по його забезпеченню, щодо яких виник спір, відповідають вимогам чинного законодавства, відповідають ряду вимог, які звуться умовами дійсності правочину. Наявність правочину свідчить про те, що обидві сторони бажали укласти угоду та що зовнішнє вираження їхньої волі відповідає внутрішньому переконанню сторін і застосування до даних правочинів наслідків недійсності правочину, є недоцільним, а тому позовні вимоги позивача підлягають залишенню без задоволення.

Outcome: dismissed