Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, яке було придбане за час перебування з [PERSON] у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. [PERSON] звернувся з зустрічним позовом про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Підставою звернення їх до суду є те, що вони вже з серпня 2012року припинили шлюбно-сімейні відносини, оскільки мають різні погляди на життя, різні вподобання, а також є майновий спір між ними, що виник через не досягнуту згоди порядку поділу майна, набутого ними за час шлюбу, і тому просили поділити спільне майно та розірвати шлюб. [PERSON] та його представник в судовому засіданні уточнили вимоги, просили задовольнити збільшенні позовні вимоги, а саме: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2частину квартири [ADDRESS] та на 1/2частину гаражного боксу № [NUMBER] в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів Оболонського району м.Києва "Озерний", площею 16,90кв.м., що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Маршала Тимошенко, 2-ж.; визнати за [PERSON] право власності на 1/2частину квартири [ADDRESS] та на 1/2 частину гаражного боксу № [NUMBER] в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів Оболонського району м.Києва "Озерний", площею 16,90кв.м., що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Маршала Тимошенко, 2-ж; розділити зобов'язання за кредитним договором № ML-008/391/2007 від 18.10.2007р. укладений між [PERSON] та ЗАТ "ОТП Банк", шляхом визнання кожного з подружжя зобов'язаним за цим договором в рівних частинах виходячи з розміру заборгованості на момент винесення судом рішення та стягнути судові витрати з [PERSON] в розмірі 1663,15грн. Представник [PERSON] в судовому засіданні уточнила вимоги зустрічного позову, просила задовольнити збільшенні вимоги, а саме: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON]; виключити із спільної маси майна подружжя 3-х кімнатну квартиру, загальною площею 77,60кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], оскільки вона була придбана не на спільні кошти подружжя; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості 1/2частки статутного внеску [PERSON] в статутному фонді ТОВ "КАЛИНА", що становить 53000грн., кошти в сумі 26500грн.; залишити у володінні [PERSON] автомобіль марки "Volkswagen Caddy, Kombi", державний номер [NUMBER], 2007року випуску, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію 1/2частки вартості автомобіля, тобто 51954,50грн.; судові витрати покласти на [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] та його представник, заперечували проти стягнення компенсації з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2частки статутного внеску [PERSON] в статутному фонді ТОВ "КАЛИНА", оскільки [PERSON] працювала на підприємстві та звільнилась за власним бажання, а відтак не могла не знати про створення товариства та внески до статутного фонду. Крім того, зазначали, що автомобіль "VolkswagenCaddy, Kombi", державний номер [NUMBER], 2007року випуску за час перебування в шлюбі був проданий та кошти витрачені в інтересах сім'ї, а вартість яка зазначена [PERSON] взагалі не відповідає дійсності. І взагалі вважають вимоги зустрічного позову необґрунтованими та такими, що ґрунтуються лише на припущеннях. В судовому засіданні представник [PERSON], заперечувала проти поділу квартири [ADDRESS], оскільки вона була придбана не на спільні кошти подружжя, тому проти розподілу зобов'язань за кредитним договором № ML-008/391/2007 від 18.10.2007р., так як відсутні будь-які правові підстави для задоволення цих позовних вимог; проти поділу гаражного боксу № [NUMBER] в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів Оболонського району м.Києва "Озерний", так як гараж [PERSON] отримала в спадок від свого батька; що стосується автомобіля "VolkswagenCaddy, Kombi", державний номер [NUMBER], 2007року випуску, то він і досі належить на праві власності [PERSON] Представник [PERSON], пояснювала, що [PERSON], відповідно до запису в трудовій книжки була зарахована на роботу до ТОВ "КАЛИНА", але дійсно не працювала, оскільки на той час займалась вихованням дітей і не знала які кошти вносить [PERSON] до статутного фонду підприємства, так як [PERSON] ніколи не радився та згоди на будь-які дії стосовно ТОВ "КАЛИНА" у [PERSON] не питав. Представник третьої особи - ЗАТ "ОТП Банк" в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутністю представника вказаної третьої особи. Суд, вислухавши учасників процесу, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що збільшенні вимоги первісного позову та збільшенні вимоги зустрічного позову підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Сторони перебувають в шлюбі з 15.01.1993року, на час розгляду справи малолітніх чи неповнолітніх дітей не мають. Судом встановлено, що з серпня 2012року з відповідачем розладились взаємовідносини, оскільки мають різні погляди на життя, різні вподобання. Не підтримують шлюбно-сімейні відносини, не ведуть спільне господарство, мешкають окремо, втратили почуття любові та інтерес один до одного. При таких обставинах, суд вважає, що сім'я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. В період шлюбу сторонами була придбана квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 18.10.2007 року. Право власності на вказану квартиру було оформлено на ім'я [PERSON]. Відповідно до ст. 60 СК України майно, яке подружжя придбало у шлюбі, належить дружині й чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав через поважну причину (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що будь-яка річ, придбана за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, виходячи з того, що в України діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 своєї постанови від 21.12.2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого за час ведення спільного господарства; джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. При розгляді справи встановлено, що для придбання спірної квартири [ADDRESS] сторонами в ЗАТ "ОТП Банк" був отриманий кредит в розмірі 50000 доларів США, сума першочергового внеску 67,32% вартості Нерухомого майна у відповідності до Договору купівлі-продажу, що підтверджується Кредитним договором № ML-008/391/2007 від 18.10.2007р. Як вбачається з Договору купівлі-продажу квартири від 18.10.2007року, вартість квартири [ADDRESS] складала 772650,00грн. (п. 3. Договору). 18.10.2007р. був укладений договір іпотеки № PML-008/391/2007, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Зубко І.І. та зареєстрований в реєстрі № 3223, згідно цього договору квартира [ADDRESS] передана [PERSON] в іпотеку ЗАТ "ОТП Банк" строком до 18.02.2022р. Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом комунального господарства та приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної Ради народних депутатів м.Києва 15.03.1999р. з розпорядженням №1567, зареєстрованого у Київському МБТІ 22.03.1999р. №3374, належала на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] квартира [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що для покупки квартири [ADDRESS] була продана квартира [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу від 17.10.2007р., згідно п.12 Договору за 530250грн. - які стали першочерговим внеском 67,32% квартири [ADDRESS], загальною площею 77,60кв.м. в ЗАТ "ОТП Банк". Відповідно до довідки Ф-3, виданої ОСБ "Київ-10" в спірній квартирі зареєстровані та проживають - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Отже в судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] не належала до спільної власності подружжя, оскільки не була придбана за спільні кошти подружжя, а набута [PERSON] від її батьків і тому кошти отримані за продаж квартири [ADDRESS] є особистою власністю [PERSON], відповідно до ч.7 ст. 57 ЦПК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошті, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Але завдяки кредитним коштам в сумі 50000дол.США було проінвестовано останні 32відсотки площі квартири [ADDRESS], а погашення кредиту відбулося саме під час шлюбу за спільні кошти подружжя, остаточно кредит, ще не погашений. Крім того, суд звертає увагу, не те, що норма ч.5 ст. 60 ЦПК України, не може бути застосована як до об'єкта спільної сумісної власності подружжя, оскільки набрала чинності лише 08.02.2011р. Відповідно ч.1 та ч.4 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язок для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбних договором. Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. У ч. 2 п. 21 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007р. роз'яснено, що грошові суми (вклади), внесені у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім'я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 4 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім"ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як встановлено при розгляді справи, що в інтересах сім"ї 32% квартири [ADDRESS] оплачені кредитними коштами і є спільною сумісною власністю подружжя, тому суд вважає, що необхідно визнати право власності на 16/100 частин квартири за [PERSON], а за [PERSON] право власності на 84/100 частини квартири [ADDRESS], оскільки такий розподіл знайшов своє підтвердження в ході судового засідання та в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. Також за час сумісного сімейного життя сторони придбали автомобіль "VolkswagenCaddy, Kombi", державний номер [NUMBER], 2007року випуску, який зареєстрований за [PERSON] Суд не бере до уваги пояснення свідка [PERSON] про сплату коштів [PERSON] за автомобіль "VolkswagenCaddy, Kombi", державний номер [NUMBER], 2007року випуску, оскільки свідчення свідка про грошове зобов'язання, його розміру не є належним доказом в розуміння ст.ст. 58, 59 ЦПК України, відсутні будь-які законні засоби доказування. Враховуючи вище наведене, та те, що сторони не дійшли згоди з розміром вартості автомобіля і не було заявлено клопотання про призначення авто-товарознавчої експертизи, суд приходить до висновку, що автомобіль "VolkswagenCaddy, Kombi", державний номер [NUMBER], 2007року випуску, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки був придбаний сторонами за спільні кошти під час перебування їх у шлюбі, спільного проживання та ведення сумісного господарства, а тому вважає, визнати право власності на 1/2 частину спірного автомобіля за [PERSON] та на 1/2 частину спірного автомобіля за [PERSON] Судом критично оцінюється твердження [PERSON] та його представника, що гаражний бокс № [NUMBER] в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів Оболонського району м.Києва "Озерний", площею 16,90кв.м., що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Маршала Тимошенко, 2-ж є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності від 21.04.2008р. гаражний бокс №124 в ГБК "Озерний" належить [PERSON], але дістався гаражний бокс №124 [PERSON] як спадок від батька, що підтверджується Довідкою №38 від 03.03.2013р., виданою ГБК "Озерний" та Довідкою №112 від 12.09.1977р. про те, що її батько - [PERSON] був членом автокооратива "Озерний", всі внески до ГБК "Озерний" були внесені саме [PERSON] Спадкування є видом набуття особистої приватної власності кожного з подружжя. При цьому до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця. Тому у складі спадщини може перебувати будь-яке майно, крім прав та обов'язків, нерозривно пов'язаних з особою спадкодавця. Отже, суд вважає, що гаражний бокс № [NUMBER] в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів Оболонського району м.Києва "Озерний", площею 16,90кв.м., що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Маршала Тимошенко, 2-ж є особистою приватною власністю [PERSON], оскільки це майно не було придбано за спільні сумісні кошти подружжя, а набуто в порядку спадкування. Крім того, представником [PERSON] не надані докази, на підтвердження зазначених обставин, які викладені [PERSON] в позовній заяві та в ході розгляду справи не підтверджені належними доказами, про те, що гаражний бокс № [NUMBER] був придбаний за кошти сім'ї. Таким чином, обставини вимог, стосовно гаражного боксу № [NUMBER], не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що спірним майном і предметом позовів сторін є: ТОВ "КАЛИНА". Статтею 12 Закону України "Про господарське товариство" встановлено, що власником майна переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ, про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", пункт 28, вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя згідно зі ст.12 ЗУ "Про господарське товариство". Виходячи зі змісту ч.2, 3 ст. 61 СК України, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК України, інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. В даному випадку, якщо [PERSON] відчужив майно без письмової згоди подружжя (а така згода [PERSON] відсутня), тоді позивач за зустрічним позовом має право на компенсацію вартості його частки. [PERSON] просила стягнути компенсацію за належну їй частку - 265000грн. Посилання представника [PERSON] на те, що [PERSON] знала про вклад до статутного фонду ТОВ "КАЛИНА", так як працювала у товаристві, суд оцінює критично, оскільки в судовому засіданні не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача по первісному позову, як це передбачено ст. 60 ЦПК України, крім того, спростовуються показами свідка [PERSON], яка працювала в ТОВ "КАЛИНА" і зазначила, що ніколи не бачила [PERSON] і тім паче на робочому місті в ТОВ "КАЛИНА". Отже, судом встановлено, що сторонами була створена в період шлюбу: - ТОВ "КАЛИНА" (зареєстровано у 03.10.2003р., розмір внеску до статутного фонду [PERSON] у розмірі 53000,00грн.), тому згідно ст. 60 СК України, цей статутний капітал підлягає поділу між подружжям ( 53000: 2 = 26500 гривень ), а відтак, на користь [PERSON] слід стягнути компенсацію за половину від зазначеної частки в розмірі 26500,00грн. Що стосується позовних вимог [PERSON] до третьої особи ЗАТ"ОТП БАНК" про розподіл зобов'язань за кредитним договором № ML-008/391/2007 від 18.10.2007р. укладений між [PERSON] та ЗАТ "ОТП Банк", шляхом визнання кожного з подружжя зобов'язаним за цим договором в рівних частинах виходячи з розміру заборгованості на момент винесення судом рішення, то судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст. 30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Оскільки такий спосіб захисту прав до третіх осіб діючим законодавством не передбачений, суд вважає дані позовні вимоги безпідставними, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що первісний позов та зустрічний позов підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки суд задовольняє частково первісні позовні вимоги та частково зустрічні вимоги пропорційно до вимог сторін, всі судові витрати покладаються на сторони.

Outcome: partial