Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-09 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.03.2008 p. на праві власності належить домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,0729 га за адресою: Київська область, м. Ірпінь, провулок Нахімова, 4. Поруч із його домоволодінням розташовано домоволодіння відповідача, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Садова, 5. На момент купівлі земельної ділянки, поряд з його також знаходились земельна ділянка площею 0,0196 га, яка належала до комунальної власності м. Ірпінь. Рішенням Ірпінської міської ради від 03.03.10 №4156 йому було затверджено проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки у власність і видано Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] Ял № 308338. В середині 2010 року відповідач самовільно зняв його огорожу і межові знаки, зайняв зазначену земельну ділянку, засмітив її сміттям та будівельними матеріалами, поставив самовільно огорожу чим перешкоджає йому у користуванні земельною ділянкою. На прохання відновити межові знаки, огорожу, вивезти належні йому будівельні матеріали, відповідач не реагує. Просить суд зобовязати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, площею 0,0196 га, яка знаходиться за адресою: Київська область, м. Ірпінь, провулок Нахімова, 4 шляхом за його власний рахунок звільнити його земельну ділянку від сміття (будівельних матеріалів), та демонтувати поставлену огорожу, а також відновити межові знаки. В судовому засіданні позивач підтримав свій позов, підтвердив наведені в позовній заяві обставини, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи через засоби масової інформації, причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд з урахуванням думки позивача ухвалив розглянути позов заочно на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Заслухавши доводи позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві власності земельні ділянки по провулку Нахімова,4 в м. Ірпіні Київської області площею 0,0729 га та 0,0196 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Суміжним землекористувачем цих земельних ділянок є відповідач [PERSON], якому належить земельна ділянка площею 0,0402 га за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Садова, 5. Наприкінці серпня 2010 р. відповідач самовільно зайняв земельну ділянку позивача площею 0,0196 га, знявши огорожу і межові знаки, засмітив її сміттям та будівельними матеріалами, поставив самовільно огорожу зі сторони провулку Нахімова, чим перешкоджає позивачу користуватись його земельною ділянкою. Зазначені обставини підтверджуються договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11.03.2008 р. (а.с. 4), державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 308338 (а.с. 5), актом порушення меж земельної ділянки від 24.05.2011 р. (а.с. 6), зведеним планом земельних ділянок (а.с. 8), постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 31.08.2010 р. (а.с. 10). Згідно з ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності або право користування на земельну ділянку посвідчується відповідним державним актом або цивільно-правовою угодою (ст. 126 ЗК України). Статтею 90 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Виходячи із встановлених обставин та зазначених норм закону, суд дійшов висновку, що відповідач своїми діями по знищенню межових знаків, зайняттю земельної ділянки позивача будівельним сміттям та матеріалами, встановленням там свого паркану порушує його права землевласника, які підлягають захисту. З цією метою суд зобовязує відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою позивача шляхом демонтажу поставленої огорожі зі сторони провулку Нахімова, звільнення даної земельної ділянки від сміття та будівельних матеріалів, відновлення межових знаків цієї земельної ділянки. На підставі ст.ст. 125, 126, 152 ЗК України,

Outcome: approved