Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «АРМОПЛАСТ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вона посилається на те, що вона, [PERSON], 11.01.1994 року працевлаштувалася до відповідача, ПрАТ «Армопласт», на посаду економіста. 16.11.2012 року вона звільнилася з цього підприємства. Ще коли вона працювала на підприємстві почали затримувати їй видачу заробітної плати. Коли вона звільнилася з підприємства, то у день звільнення відповідач не розрахувався з нею по заробітній платі. На момент подання даної позовної заяви заборгованість відповідача, ПрАТ «Армопласт», перед нею, [PERSON], з виплати заробітної плати складає суму в розмірі 21691,02 грн. До всього хотіла би додати, що своїми діями відповідач порушивши її трудові права, що виразилося у порушенні її прав на своєчасне проведення відповідних розрахунків у звязку із звільненням, та спричинив їй моральну шкоду. Проведення розрахунку із звільненим у день її звільнення є обовязком роботодавця. За весь період затримки відповідач мав можливість провести належним чином розрахунок, так як отримував кошти від здійснення своєї господарської діяльності, виплачував заробітну плату працівникам. Але незважаючи на її неодноразові звернення відповідач не виконував свого обовязку. Це в свою чергу змушувало її переживати, постійно нервувати. У звязку з тим, що відповідач не здійснив з нею повний розрахунок, вона та її сімя були позбавлені коштів для належного існування, що завдавало їй душевних страждань, порушило звичний уклад її життя, вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Вона була вимушена десь шукати гроші для проживання, для того, щоб нагодувати її сімю, а це все вимагало від неї великого морального та фізичного навантаження, що негативно відбилося на стані її здоровя. Вона змушена тепер у судовому порядку доказувати свої права, постійно нервувати. На даний момент вона вимушена витрачати свій вільний час на вирішення питання, яке штучно створене відповідачем. Все це спричиняє їй душевні страждання. Розмір спричиненої їй моральної шкоди вона оцінює в сумі 5000,00 грн. і вважає, що він відповідає глибині її душевних страждань, іншим обставинам справи, є розумним та справедливим. Більш того, хоче звернути увагу суду на те, що відповідно до ст. 96 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати. Але так як вона, крім вказаної вимоги, заявляє у своїй позовній заяві також вимоги щодо стягнення моральної шкоди (тобто такі позовні вимоги, що не розглядаються у наказному провадженні згідно чинного ЦПК України), і заявлені позовні вимоги взаємоповязані, а окремий їх розгляд є неможливим, то відповідно вона має право предявляти даний позов у загальному порядку, а також має право обєднати усі її позовні вимоги в одній позовній заяві. Таким чином вона вважає, що свої вимоги вона повинна вимагати саме в позовному провадженні, не подаючи до цього заяву про видачу судового наказу. Просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 21691,02 грн. та моральну шкоду у сумі 5000,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги уточнила та просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 21691,02 грн. Від позовних вимог про стягненя моральної шкоди відмовилась. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечував. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявностфі для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому обєднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про оплату праці» субєкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобовязаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 2 ст. 116 КЗпП України в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. З матеріалів справи вбачається, що згідно з трудовою книжкою серії БТ-І № 0302376, [PERSON] з 11.01.1994 року прийнята на роботу на посаду економіста до ПАТ «АРМОПЛАСТ» та 16.11.2012 року звільнена за власним бажанням на підставі наказу № 33 від 16.11.2012 року. Згідно з довідкою № 160 від 07.12.2012 року [PERSON] дійсно працювала у ПрАТ «АРМОПЛАСТ» з 11.01.1994 року економістом з бухобліку 1 категорії. Звільнена 16.11.2012 року за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. Борг за підприємством по заробітній платі станом на 07.12.2012 року становить 21691,02 грн. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, підтверджені ним в судовому засіданні, а також підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, крім того, визнані відповідачем, у звязку з чим позовні вимоги [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «АРМОПЛАСТ» про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 21691 гривня 02 копійки підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати державного мита звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 214 гривень 60 копійок. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved