Jurisdiction: civil
Date: 2012-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заподіяну їй матеріальну шкоду на суму 187 грн. 65 коп. та моральну шкоду на суму 10000 грн. всього на суму 10187 грн. 65 коп.. В обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON] був притягнений до адміністративної відповідальності за ст..ст. 122-4, 124 КпАП України та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. [PERSON] визнаний винним в тому, що 03.08.2011 року близько 20 год. в м.Дрогобичі по вул..Самбірській, керуючи автомобілем марки «Фольксваген Пассат»д.н.з. [NUMBER], під час руху транспортного засобу заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод чи небезпеки для інших, не звернувся за допомогою до інших осіб, допустив наїзд на пішохода, тобто на неї. Будучи причетним до ДТП, залишив місце пригоди. Під час вчинення ДТП вона отримала тілесні ушкодження, а саме травму гомілки лівої ноги, внаслідок чого на ногу на 40 днів була накладена гіпсова повґязка. Після ДТП вона знаходилась на амбулаторному лікуванні в травматологічному відділенні Дрогобицької міської лікарні куди її було доставлено після отриманої травми, пізніше продовжувала лікування в Дрогобицькій міській поліклініці. Після зняття гіпсової повґязки вона проходила курс масажу. Під час лікування, вона за призначенням лікарів придбала ліки за власний рахунок на суму 187 грн. 65 коп., а саме: рентгенівська плівка 14,70 грн.; гель 42,00 грн.; комо гель 29,55 грн.; карбамазапін 55,90 грн.; гіпсобинт 45,50 грн., а всього 187 грн. 65 коп. Внаслідок ДТП пережила нервовий стрес, був порушений її життєвий уклад, на лікування і реабілітацію були витрачені додаткові кошти і зусилля. Її рідні переживали за неї, по даний час вони не можуть заспокоїтись, знаходячись на вулиці відчуває страх. Вона являється інвалідом першої групи з дитинства, має наслідки перенесеного в дитинстві ДЦП. Тому дуже сильно переживала, щоб заподіяна їй травма не погіршила її стану здоровґя, яке і так є поганим. Після травми вимушена була для покращення роботи нервової системи лікуватись у невропатолога. [PERSON] навіть не попросив вибачення, що також завдало їй морального болю. Моральні страждання оцінює на суму 10 тис. грн.. Оскільки зі сторони [PERSON] не було жодних пропозицій відшкодувати їй матеріальну та моральну шкоду в добровільному порядку, то в неї виникла необхідність звернутися в суд за захистом своїх прав та інтересів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, яку просить задоволити. Відповідач позов визнав частково і пояснив суду, що дійсно був винуватцем дорожньо-транспортної пригоди за участю позивачки. Він пропонував останній допомогу, від якої вона відмовилась. Вважає, що позивачкою значно завищений розмір відшкодування моральної шкоди. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань. Постановою про відмову в порушення кримінальної справи по факту ДТП, яка мала місце 03.08.2011 року в м.Дрогобичі по вул.Самбірській (ЖРЗПЗ-2173 від 04.08.2011 року) відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст. 286 КК України відносно [PERSON] по факту ДТП, яка мала місце 03.08.2011 року, при якій [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження, - на підставі ст. 6 п. 2 КПК України, [PERSON] за порушення п. 1.5, 2.10, 10.9 ПДР України вирішено притягнути до адміністративної відповідальності за ст. 124, 122-4 КпАП України. Постановою Дрогобицького міськрайонного суду від 05.09.2011 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, 122-4 КпАП України, а саме за те, що він 03.08.2011 року близько 20.00 год. в м.Дрогобичі по вул..Самбірській керуючи автомобілем [NUMBER] під час руху транспортного засобу заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху, для забезпечення безпеки руху, не звернувся за допомогою до інших осіб, допустив наїзд на пішохода [PERSON], яка отримала тілесні ушкодження, після чого будучи причетним до ДТП, залишив місце пригоди, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст..ст.. 122-4, 124 КУпАП, а тому дана обставина не підлягає доказуванню. Згідно акту судово-медичного обстеження за №632 від 12.08.2011 року у [PERSON] внаслідок даної ДТП мались тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров'я. Згідно ст.. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Обґрунтовуючи розмір матеріальної шкоди, позивач за призначенням лікарів придбала ліки за власний рахунок на суму 187 грн. 65 коп., що стверджується фіскальними чеками. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодження здоровя. Як вбачається з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодження здоровя внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)»при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди в користь позивачки, суд вважає, що він підлягає до часткового задоволення, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивачки, погіршення її здібностей та позбавлення можливості їх реалізації, є інвалідом 1-ої групи, ступеня вини [PERSON] зокрема те, що будучи причетним до ДТП залишив місце пригоди, покинув позивачку в небезпеці, а також враховуючи вимоги розумності та справедливості. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: partial