Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] підприємства Тернопільська фірма Будівельник, приватного нотаріусу міського нотаріального округу [PERSON], Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк Авальпро визнання фіктивним договору від 26 жовтня 2005 року про пайову участь у будівництві 4-х кімнатної квартири на пятому поверсі загальною площею 118,5 кв.м в м. Тернополі по вул. Юності, укладеного між [PERSON] та [PERSON] підприємством Тернопільська фірма Будівельник, визнання недійсним договору іпотеки від 12 лютого 2007 року, укладеного між ВАТ [PERSON] Авальта [PERSON]В, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого [PERSON] у якості забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № 014/0034/74/30156 від 12.02.2007 року та додатковою угодою № 1 до нього від 12.02.2007 року, укладеними між ними, передав в іпотеку банку майнові права на незакінчену будівництвом трьохкімнатну квартиру № 22, загальною площею 118,5 кв.м., яка знаходиться на п'ятому поверсі багатоквартирного житлового будинку в м. Тернополі по вул. Юності, та припинення іпотеки. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 лютого 2011 року за нею було визнано майнові права на 4-х кімнатну квартиру № 22, загальною площею 118,5 кв.м., розміщену на п'ятому поверсі багатоквартирного житлового будинку в м. Тернополі по вул. Юності згідно договору про пайову участь у фінансуванні будівництва житла від 08 грудня 2004 року, укладеного між позивачем [PERSON] та ПП ТФ Будівельник. Однак, їй стало відомо, що 18 квітня 2011 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду по справі за позовом Публічного акціонерного товариства [PERSON] Авальдо [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором вирішено стягнути заборгованість, в тому числі, шляхом стягнення на предмет іпотеки: належні [PERSON] на підставі договору від 26.10.2005 року майнові права на незакінчену будівництвом трикімнатну квартиру № 22, загальною площею 118,5 кв.м., яка знаходиться на 5-му поверсі багатоквартирного житлового будинку, що будується за адресою м. Тернопіль, вул. Юності. Вказує, що нотаріусу та банку були надані фіктивні документи про належність майнових прав [PERSON] на квартиру № 22 в м. Тернополі, вул. Юності. [PERSON] не фінансував будівництво спірної квартири, не мав наміру в подальшому набувати права власності на неї, що було встановлено в ході розслідування кримінальної справи, порушеної стосовно посадових осіб ПП ТФ Будівельник. В судовому засіданні представник позивача позові вимоги підтримав та просить їх задовольнити, зазначивши при цьому, що на розгляді в Тернопільському міськрайонному суді перебуває кримінальна справа №1-679 про обвинуваченню директора ПП Тернопільська фірма Будівельник [PERSON] за ч.5 ст. 191 КК України та за ч.2 ст. 364 КК України і в матеріалах справи наявні протоколи допиту відповідача у справі [PERSON] з його показами, даними під час досудового слідства, згідно яких [PERSON] пояснює, що він жодних договорів дольової участі у будівництві квартири № 22 по вул. Юності в м. Тернополі не укладав, коштів не вносив, що вказує на фіктивність укладених ним спірних правочинів без дійсного наміру виникнення за правочинами наслідків. Відповідачі [PERSON], представник відповідача [PERSON] підприємства Тернопільська фірма Будівельник, Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк Аваль, приватний нотаріус міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявились з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, доказів про причини неявки та заперечень проти позову суду не подали, тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного розгляду справи не заперечує представник позивача. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав: 08 грудня 2004 року між та ПМП ТФ Будівельник(яке реорганізовано у приватне підприємство Тернопільська фірма Будівельник) укладено договір про участь у фінансуванні будівництва житла, згідно умов якого [PERSON] взяла на себе зобов'язання приймати пайову участь у будівництві 4-х кімнатної квартири № 22, загальною площею 118,5 кв.м., розміщеної на п'ятому поверсі багатоквартирного житлового будинку в м. Тернополі по вул. Юності. На виконання умов договору вона внесла на розрахунковий рахунок забудовника грошові кошти в сумі 258 633 грн. в якості 100 % оплати вартості квартири, а ПМП ТФ Будівельниквзяв на себе зобов'язання в 2009 році завершити будівництво житлового будинку та здати його в експлуатацію. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 лютого 2011 року за [PERSON] було визнано майнові права на 4-х кімнатну квартиру № 22, загальною площею 118,5 кв.м., розміщену на п'ятому поверсі багатоквартирного житлового будинку в м. Тернополі по вул. Юності. Разом з тим судом встановлено, що 18 квітня 2011 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду по справі за позовом Публічного акціонерного товариства [PERSON] Авальдо [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором вирішено стягнути заборгованість, в тому числі, шляхом стягнення на предмет іпотеки: належні [PERSON] на підставі договору від 26 жовтня 2005 року майнові права на незакінчену будівництвом трикімнатну квартиру № 22, загальною площею 118,5 кв.м., яка знаходиться на 5-му поверсі багатоквартирного житлового будинку, що будується за адресою м. Тернопіль, вул. Юності. Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно договору про дольову участь від 26 жовтня 2006 року ПМП Тернопільська фірма Будівельникприйняла [PERSON] у пайове будівництво 4-х кімнатної квартири № 22, загальною площею 118,5 кв.м., розміщеної на п'ятому поверсі багатоквартирного житлового будинку в м. Тернополі по вул. Юності. Надалі, 12 лютого 2007 року між ВАТ [PERSON] Аваль(правонаступником якого за правами та обовязками є ПАТ [PERSON] Аваль) та [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно якого [PERSON] у якості забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № 014/0034/74/30156 від 12 лютого 2007 року та додатковою угодою № 1 до нього від 12 лютого 2007 року, укладеними між ними, передає в іпотеку банку майнові права на незакінчену будівництвом трьохкімнатну квартиру № 22, загальною площею 118,5 кв.м., яка знаходиться на п'ятому поверсі багатоквартирного житлового будинку в м. Тернополі по вул. Юності. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю [PERSON] на підставі договору від 26 жовтня 2007 року. В підтвердження фінансування будівництва предмета іпотеки, було надано нотаріусу довідку № 120 від лютого 2007 року, видану ПМП ТФ Будівельникпро сплату іпотекодавцем 560161 грн. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 03.08.2011 року за № 32416543 зареєстровано арешт нерухомого майна на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 09 червня 2011 року Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції було накладено арешт нерухомого майна на квартиру, майнові права на незакінчену будівництвом трикімнатну квартиру № 22 загальною площею 118,5 кв.м., в Тернопільській області, м. Тернополі, вул. Юності, будинок б\\н власником якої є [PERSON]. Таким чином, встановлено, що договір про пайове будівництво від 26 жовтня 2005 року був укладений ПП Тернопільською фірмою Будівельникта [PERSON]В щодо тієї ж квартири, на будівництво якої раніше вже був укладений договір з [PERSON] Крім того, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 лютого 2011 року було встановлено, що [PERSON] повністю сплатила вартість квартири та за нею було визнано майнові права на вказану квартиру. В судовому засіданні позивач в обґрунтування своїх доводів про недійсність вказаних договорів від 26 жовтня 2005 року та 12 лютого 2007 року посилається на невідповідність їх вимогам законодавства у звязку з тим, що вони не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Так, як вбачається з протоколу допиту свідка [PERSON], що знаходиться у кримінальній справі №1-679 про обвинувачення директора ПП Тернопільська фірма Будівельник[PERSON] за ч.5 ст. 191 КК України та за ч.2 ст. 364 КК України [PERSON] пояснює, що він жодних договорів дольової участі у будівництві квартири № 22 по вул. Юності в м. Тернополі не укладав, коштів не вносив. Він підписав договір іпотеки від 12.02.2007 року про надання в іпотеку майнових прав на квартиру № 22 по вул. Юності в графі іпотекодавець, він підписував даний договір в нотаріуса. При цьому він зі змістом договору не знайомився. Також він показав, що кредитний договір він підписував у приміщенні банку та йому було відомо, що він отримує кредит в сумі 93000 доларів США. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою статті 203 цього Кодексу. Відповідно ч.1, ч.3, ч.5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. В п. 24 Постанови № 9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійснимиПленум Верховного Суду України зазначає, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Фіктивний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним в ч.5 ст. 203 ЦК України, оскільки спрямований не на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. У фіктивному правочині воля сторони не відповідає зовнішньому її прояву. В судове засідання відповідачами [PERSON] та ПП Тернопільська фірма Будівельникне було подано жодних доказів щодо виконання укладеного договору про пайову участь від 26.10.2005 року, зокрема платіжних документів, що підтверджують сплату коштів згідно договору пайової участі у будівництві спірної квартири на рахунок підприємства. Також, дані протоколу допиту свідка [PERSON] під час досудового слідства підтверджують, що останній не брав участі у пайовому будівництві квартири № 22, загальною площею 118,5 кв.м., розміщеної на п'ятому поверсі багатоквартирного житлового будинку в м. Тернополі по вул. Юності, жодних коштів в рахунок його вартості не вносив, спірних договорів дольової участі та іпотеки не читав, а лише підписав підготовлені бланки договорів. У звязку з цим відомості у договорі іпотеки про наявність довідки про сплату [PERSON] до ПМП Тернопільська фірма Будівельник560161 грн. суд оцінює критично. Таким чином аналізуючи докази в їх сукупності суд вважає, що спірний правочин договір про пайове будівництво від 26 жовтня 2005 року, укладений між [PERSON] та ПМП ТФ Будівельникє фіктивним, без дійсного волевиявлення сторін на досягнення обумовленого договором наслідку набуття [PERSON] за договором права власності на квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. В силу ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи те, що судом встановлено недійсність договору від 26 жовтня 2005 року про пайову участь у фінансуванні будвництва, укладеного між [PERSON] та [PERSON] малим підприємством Тернопільська фірма Будівельник, тому вказаний договір не створив для [PERSON] таких правових наслідків як набуття майнових прав на недобудовану квартиру № 22 загальною проектною площею 118,5 кв. м по вул. Юності в м. Тернополі. Таким чином, під час укладення 12 лютого 2007 року між ВАТ [PERSON] Авальта [PERSON] договору іпотеки, відповідачу [PERSON] було відомо про відсутність у нього майнових прав на недобудовану квартиру № 22 по вул. Юності в м. Тернополі, та відповідач не мав наміру нести відповідальність по виплаті грошових коштів перед банком щодо отриманого кредиту. У звязку з цим суд приходить до переконання, що зі сторони відповідача [PERSON] укладений договір іпотеки не був спрямований на реальне настання правових наслідків. Зі змісту ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, випливає, що підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що вказаний правочин слід визнати недійсним. Крім того, позивачем не було подано, а судом не було здобуто доказів на підтвердження порушення прав позивача відповідачем приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], у звязку з чим суд вважає, що в задоволенні позовних вимог до даного відповідача слід відмовити. Враховуючи вищезазначені обставини, суд проходить до висновку, що права позивача порушені відповідачами та підлягають до поновлення, а тому позов підлягає до часткового задоволення шляхом визнання недійсним договору від 26 жовтня 2005 року про пайову участь у будівництві 4-х кімнатної квартири на пятому поверсі загальною площею 118,5 кв.м в м. Тернополі по вул. Юності, укладеного між [PERSON] та [PERSON] малим підприємством Тернопільська фірма Будівельникта визнання недійсним договору іпотеки від 12 лютого 2007 року, укладеного між ВАТ [PERSON] Авальта [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] Також, з відповідачів [PERSON], [PERSON] підприємства Тернопільська фірма Будівельникв користь позивача [PERSON] слід стягнути судові витрати в сумі 45 грн. 50 коп.

Outcome: partial