Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що її батько [PERSON] помер [INFO] , за життя був власником будинку [ADDRESS]. Після його смерті звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини , але дізналась , що 17.07.2006 року заповів все майно своєму братові [PERSON]. Вважає такий заповіт недійсним з тих підстав, що батько багато часу зловживав спиртними напоями , перебував на обліку у лікаря нарколога з діагнозом хронічний алкоголізм , також у 2005 році знаходився на лікуванні у Генічеській лікарні, перебував у комі , після повернувшись до дому продовжував вживати спиртні напої, такі дії призвели до того, що він не завжди впізнавав рідних, знайомих, тому під час підписання не в повному обсязі розумів свої дії, брат батька знав про таке та вчинив всі дії, щоб батько написав заповіт на його користь. В судовому засіданні позивач , її адвокат позовні вимоги підтримали, наполягають на задоволенні позову. Відповідач та його представник позов не визнали, [PERSON] пояснив, що з братом завжди спілкувався, він останні роки життя приїжджав до нього у Білорусь потягом самостійно, брат проживав сам у будинку, доглядав за собою самостійно. В суді встановлені наступні факти та відповідні правовідносини: [PERSON] помер [INFO] , згідно свідоцтва про смерть , яке видано 07.09.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Генічеського районного управління юстиції Херсонської області (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] є дочкою померлого(а.с.14). Пізніше змінила призвіще на [PERSON] після одруження, що підтверджується свідоцтвом про шлюб(а.с.13). 17.07.2006 року [PERSON] підписав заповіт , яким заповів належну частину житлового будинку за адресою [ADDRESS] [PERSON], такий заповіт посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Генічеського нотаріального округу Херсонської області. (а.с.52). По справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу відповідно до висновків якої [PERSON] у період підписання заповіту від 17.07.2006 року мав ознаки психічного та поведенчеських розладів внаслідок вживання алкоголя у вигляді розладу особистості та поведінки (хронічний алкоголізм 3ї стадії ) та в момент підписання заповіту не міг в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними. В даному випадку позивач відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК є заінтересованою стороною так є спадкоємицею померлого за законом відповідно до вимог ЦК України. Відповідно до ст..36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо і тим ставить себе чи свою сім'ю, а також інших осіб, яких вона за законом зобов'язана утримувати, у скрутне матеріальне становище. В даному випадку померлий не був обмежений у цивільній дієздатності в судовому порядку, тому застосувати ст.. 226 ЦК України в даному випадку неможливо. Також не підлягає застосування ст..225 ЦК України - правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені, так як згідно посмертної судово-психіатричної експертизи [PERSON] в момент підписання заповіту не міг в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними. Але враховуючи матеріали справи, пояснення позивача, яка пояснила, що батько не в повній мірі міг обустроїти свій побут у 2005-2006 році (момент підписання заповіту), часом не впізнавав її, пояснення свідка [PERSON], згідно яких [PERSON] при розмові мав провали пам»яті у період 2005 року - по день смерті час, пояснення свідка [PERSON] , згідно яких [PERSON] потрапив у лікарню у 2005 році та без дозволу повернувся у нижній білизні додому, також враховуючи висновки зазначеної вище судово-психиатричної експертизи суд приходить до висновку, що у період підписання оспорюваного заповіту [PERSON] волевиявлення його не відповідало внутрішній волі у розумінні ст..203 ЦК України тому, що було обумовлено захворюванням хронічний алкоголізм 3ї стадії, внаслідок чого не міг в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними. У ст. 203 ЦК, в якій визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.2 ст..1257 ЦК України - за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Оскільки ст. 1257 ЦК України є спеціальною нормою, яка спрямована на регулювання відносин щодо недійсності (нікчемності) заповіту, саме ця норма має застосовуватись при розгляді справ і винесенні рішень за позовами про недійсність (нікчемність) заповіту, складеного дієздатною особою. Пояснення нотаріуса [PERSON] , який в суді пояснив, що [PERSON] в повному розумі підписував заповіт, а також відповідача [PERSON], який пояснив, що брат все розумів , вчиняв всі дії добровільно судом не можуть бути оцінені як підтвердження нормального психічного стану померлого під час підписання заповіту так як такі особи не мають спеціальних знань для оцінки психічного стану особи, а також спростовуються висновком посмертної судово-психіатричної експертизи [PERSON] , який в момент підписання заповіту не міг в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними та іншими поясненнями свідків. За таких умов позов підлягає задоволення, вимога розподілу судових витрат підлягає задоволенню на підставі ст..88 ЦПК України.

Outcome: approved