Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], яким просила визнати за нею право власності на 1/6 частку домоволодіння № 96 по вул. Толбухіна в м. Одеса в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 08 серпня 1986 року. Третя особа [PERSON] під час розгляду справи заявила самостійні позовні вимоги до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 4/6 частки домоволодіння по вул. Толбухіна, 96 в м. Одеса в порядку спадкування за заповітом, після смерті чоловіка [PERSON], померлого 19 грудня 2010 року. [PERSON] та [PERSON] надали до суду самостійний позов до [PERSON], яким просили визнати недійсним заповіт [PERSON], посвідчений 01 червня 2010 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстр. №1018) та визнати право власності за [PERSON] та за [PERSON] за кожним по 4/18 часток на домоволодіння по вул. Толбухіна, 96 в м. Одеса в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 19 грудня 2010 року. Під час судового розгляду позивач [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги, щодо визнання за [PERSON] права власності за законом на 1/6 частку домоволодіння № 96 по вул. Толбухіна в м. Одеса після смерті матері [PERSON], померлої 08 серпня 1986 року та позовні вимоги про визнання недійсним заповіту [PERSON] і визнання право власності по 4/18 часток домоволодіння по вул. Толбухіна, 96 в м. Одеса в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 19 грудня 2010 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Третя особа [PERSON] та її представники не заперечували проти задоволення позову [PERSON] про визнання права власності за нею на 1/6 частини домоволодіння № 96 по вул. Толбухіна в м. Одеса в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]. Самостійні позовні вимоги третьої особи підтримали, а позов щодо визнання недійним заповіту та визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] вважають необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У судове засідання 25 вересня 2012 року сторони та їх представники не зявились, надавши через канцелярію суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням пояснень та доводів сторін та їх представників, наданих ними під час розгляду справи, судом встановлені наступні фактичні обставини: Позивачка [PERSON] народилась 02 лютого 1977 року під час перебування її батьків [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, та дошлюбне прізвище позивачки було [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 258492 (а.с. 7 том І). В 2009 році позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище відповідно до прізвища чоловіка, про що в Книзі реєстрації шлюбів Київського відділу реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 03 липня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 531 (а.с. 8 том І). Мати [PERSON] [PERSON] померла 08 серпня 1986 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІ-ЖД № 493879, виданим відділом РАГС Жовтневого району м. Одеси 08 серпня 1986 року (а.с. 9 том І). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді Ѕ частини домоволодіння № 96 по вул. Толбухіна в м. Одесі, яке було побудоване батьками [PERSON] [PERSON] та [PERSON] під час їх перебування у шлюбі. Свідоцтво про право власності на домоволодіння видане на імя [PERSON] за рішенням Київської ради народних депутатів № 1166 від 15 грудня 1978 року (а.с.12 том І). Враховуючи, що будівництво житлового будинку велось батьками в період шлюбу, то згідно ст. 22 КпШС України 1969 року, будинок є загальною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Згідно ст. 28 КпШС України 1969 року, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Діюче на той час законодавство, а саме Наказ Міністерства Юстиції України Про затвердження інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, встановлювало, що у разі смерті одного з подружжя, другому видається свідоцтво про право власності на частину у їх сумісному майні. Таке свідоцтво видається на половину сумісного майна. Після смерті матері позивачки в будинку залишились проживати її батько [PERSON], рідний брат [PERSON] та сама позивачка, які фактично прийняли спадщину у рівних частках, тобто по 1/6 частки кожний. Цей факт установлений рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 червня 2010 року, згідно з яким брат позивачки - [PERSON] був визнаний власником 1/6 частки домоволодіння № 96 по вул. Толбухіна в м. Одесі в порядку спадкування за законом після померлої 08 серпня 1986 року [PERSON]. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 788/87 до майна померлої [PERSON], початої 03 жовтня 1987 року Третьою одеською державною нотаріальною конторою, її чоловік [PERSON] у встановлений законом строк подав заяву про прийняття спадщини від свого імені та від імені і в інтересах малолітньої дочки [PERSON] (нині [PERSON]) [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину не одержував. [PERSON], яка відповідно до статті 529 ЦК Української РСР 1963 року є спадкоємицею першої черги за законом та за умовами статті 549 ЦК Української РСР 1963 року фактично прийняла спадщину після смерті матері, також звернулась до суду за захистом свого права та просить визнати за нею право власності на 1/6 частку домоволодіння по вулиці Толбухіна, 96 в м. Одесі в порядку спадкування за законом. [PERSON] підтвердила суду своє право належними доказами. Обставини, на які вона посилається та заявлені нею позовні вимоги є законними, обґрунтованими, крім того вони визнанні, як [PERSON], так і [PERSON] Підстави для відмови в їх задоволенні судом не встановлені, тому суд визнає за [PERSON] право власності на 1/6 частку домоволодіння по вулиці Толбухіна, 96 в м. Одесі в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 08 серпня 1986 року. Однак позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним заповіту, складеного їх батьком [PERSON] на користь [PERSON] задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Обґрунтовуючи свої вимоги у цій частині, позивачі посилаються на те, що на момент складання заповіту їх батько [PERSON] не міг керувати своїми діями, у звязку з тяжким станом здоровя, в ході якого стався інфаркт. Скориставшись хворобою їх батька, [PERSON] здійснювала на нього тиск та наполягла на складанні заповіту на її користь. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Заповіт це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту. За загальними вимогами, згідно ст. 1247 ЦК України, він має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України. Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] склав заповіт 01 червня 2010 року у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу, де остання йому пояснила всі права, встановила його особу, дієздатність, заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем і власноручно підписаний ним (а.с.67 том І). Таким чином, суд прийшов до висновку, що при складанні заповіту були дотриманні всі необхідні умови і заповіт по формі та змісту відповідає вимогам закону. Також у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження твердження позивачів [PERSON] та [PERSON] щодо протиправного впливу [PERSON] на її чоловіка [PERSON] при складанні заповіту на її користь. При цьому суд визнає обґрунтованими та підлягаючими задоволенню окремі позовні вимоги третьої особи [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на 4/6 частку домоволодіння по вул. Толбухіна, 96 в м. Одеса в порядку спадкування за заповітом, після смерті чоловіка [PERSON], померлого 19 грудня 2010 року. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 20 червня 2008 року. Шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області (свідоцтво серії І-ЖД № 079649) (а.с. 64 том І). Чоловік [PERSON] [PERSON] помер 19 грудня 2010 року у віці 75 років, про що в Книзі реєстрації смертей [PERSON] Малиновського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 20 грудня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 2627 (а.с. 10 том І). При житті, 01 червня 2010 року [PERSON] склав заповіт, призначивши своїм єдиним спадкоємцем дружину [PERSON], якій, на випадок його смерті заповідав все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що належатиме йому за законом на день його смерті та на що він за законом матимете право. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1018. Фактично заповідач [PERSON] позбавив права на спадкування своїх дітей сина [PERSON] та дочку [PERSON] без зазначення причин. Таке право заповідача встановлено законом та узгоджується з ч. 2 ст. 1235 ЦК України. [PERSON] та [PERSON] не відносяться до кола осіб, визначених статтею 1241 ЦК України, що мають право на обовязкову частку у спадщині. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на частину домоволодіння по вул. Толбухіна, 96 в м. Одеса, яка з урахуванням права [PERSON] на спадкування 1/6 частки після смерті матері - складає 4/6 частки. 11 лютого 2011 року [PERSON] звернулася до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено (а.с.221 том І). Судом встановлено, що домоволодіння № 96 по вул. Толбухіна в м. Одесі належало на праві власності померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 08 лютого 1979 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів № 1166 від 15 грудня 1978 року (а.с.12 том І). 15 липня 2010 року КП Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомостівидало технічний паспорт на житловий будинок № 96 по вул. Толбухіна в м. Одесі на імя [PERSON], нині померлого. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 червня 2010 року (справа № 2-1083/2010) за [PERSON] визнано право власності на 1/6 частку домоволодіння № 96 по вул. Толбухіна в м. Одеса в порядку спадкування за законом після померлої 08 серпня 1986 року [PERSON] (а.с.14 том І). Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1223 ЦК України, позивач має право на спадкування майна померлого за заповітом. Таким чином, суд визнає співвласниками домоволодіння по вул. Толбухіна, 96 в м. Одесі [PERSON] - 1/6 частки, [PERSON] 1/6 частки та [PERSON] 4/6 часток.

Outcome: approved