Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-07 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд винести рішення, яким визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]; зобовязати ВГІРФО КМУ ГУМВС України в Полтавській області зняти з реєстрації [PERSON] та [PERSON] із зазначеної адреси; стягнути з відповідачів судові витрати на користь позивача. Свої вимоги мотивував тим, що у листопаді 2002 року він за власні кошти придбав квартиру [ADDRESS]. З листопада 2002 року у квартирі [ADDRESS] були зареєстровані позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON], [PERSON] У звязку із тим, що під час придбання зазначеної квартири позивач перебував у шлюбі із [PERSON], 05 березня 2010 року вони уклали договір про правовий статус майна подружжя, яким визначено, що вищевказана квартира залишається у власності [PERSON] та є неподільною між подружжям під час розподілу майна. 12 травня 2010 року було розірвано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] Після розлучення, а саме з 01 січня 2010 року, [PERSON] та син [PERSON] переїхали проживати до іншої квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] Позивач зазначає, що з вказаного часу він з відповідачами не спілкується, спільного господарства не веде. [PERSON] після розірвання шлюбу було написано розписку, у якій вона зобовязалася знятися з реєстрації квартири [ADDRESS] 12 травня 2010 року. Однак до теперішнього часу зобовязання не виконала, на неодноразові звернення позивача до [PERSON] з проханням знятися з реєстрації остання не реагує. Позивач вимушений сплачувати комунальні платежі, позбавлений права розпоряджатися своєю власністю, у звязку з чим він звернувся з позовом до суду для захисту своїх законних прав та інтересів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], а також представник третьої особи ВГІРФО Кременчуцького міського управління ГУМВС України в Полтавській області в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON], а також представника третьої особи - ВГІРФО Кременчуцького міського управління ГУМВС України в Полтавській області на підставі наявних в справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Вислухавши позивача [PERSON], вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 травня 2003 року, а також витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №645262 від 27 травня 2003 року, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. 5 березня 2010 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи, 5 березня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про правовий статус майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за номером 1240, відповідно до якого квартира [ADDRESS] вважатиметься такою, що належить [PERSON] на праві особистої приватної власності, а квартира [ADDRESS] вважатиметься такою, що належить [PERSON] Згідно матеріалів справи, між [PERSON] та [PERSON] 12 травня 2010 року було розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-КЕ №060119, виданого Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимогами частини 2 статті 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно довідки товариства з обмеженою відповідальністю Добробит за номером 273 від 23 січня 2012 року, у вказаній вище квартирі №25, розташованої по вулиці Леніна в місті Кременчуці Полтавської області, окрім позивача, також зареєстровані [PERSON], колишня дружина власника, та [PERSON], син власника. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] порушено право позивача на володіння та розпорядження майном, що перебуває у нього на праві власності, оскільки відповідачі, будучи зареєстрованими в належній позивачу квартирі, порушують права та законні інтереси власника на свій розсуд володіти і розпоряджатись належним майном, в зазначеній квартирі не проживають, витрат по її утриманню не несуть. Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимогами частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно акту обстеження житлового приміщення на факт проживання від 24 січня 2012 року, відповідачі [PERSON], колишня дружина позивача, та [PERSON], син позивача, не проживають у зазначеній квартирі з 03 січня 2010 року по теперішній час. Допитана в судовому засіданні свідок, паспортист ТОВ Добробит - [PERSON], пояснила, що [PERSON] та [PERSON], які проживають у квартирі №23 будинку №28/40, розташованого по вулиці Леніна у місті Кременчуці Полтавської області, пояснили, що [PERSON] та [PERSON] не проживають у квартирі №25 будинку №28/40, розташованого по вулиці Леніна у місті Кременчуці з 3 січня 2010 року по теперішній час, про що нею 24 січня 2012 року і складено зазначений акт обстеження приміщення на факт проживання. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачами втрачено право на користування зазначеним житлом, оскільки вони, як члени сімї власника, відсутні у вказаній квартирі більше одного року без поважних причин. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в добровільному порядку не виписались з квартири, порушуючи при цьому право позивача розпоряджатися своїм майном, а також те, що вони відсутні за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у звязку з чим вони підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача в частині зняття з реєстрації [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зазначених вимог, оскільки статтею 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні визначено обовязковість зняття з реєстрації місця проживання осіб, яких за рішенням суду визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Оскільки статтею 88 Цивільно-процесуального Кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір, сплачений ним при подачі позову до суду, в розмірі по 107 грн. 30 коп.

Outcome: partial