Jurisdiction: civil
Date: 2013-04-09 00:00:00

13 лютого 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому, посилаючись на норми ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на його користь 23512,35 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04 травня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено договір № SUXRRX11250041, за умовами якого відповідачу надано кредит в національній валюті України гривні на суму 2056,80 гривень зі сплатою 12,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03 травня 2008 року. У звязку з неналежним виконанням фінансового зобовязання за кредитним договором станом на 31 січня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 23512,35 гривень, яка у добровільному порядку не погашена. Позивач на судове засідання не прибув, до суду факсимільним звязком надійшла заява про підтримання позову, розгляд справи за відсутності представника та додаткове обґрунтування позовних вимог за підписом представника за довіреністю [PERSON] /ас. 47-49/. Відповідач повторно не зявився в судове засідання, повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки за адресою його місця реєстрації у встановленому законом порядку, тому відповідно до статей 76-77 ЦПК України судова повістка вважається доставленою, клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. З вимог ч.1 ст. 3 ЦПК України вбачається, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до наступного. Як встановлено судом, відповідно до копій свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи та витягу зі статуту Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», банк змінив організаційно правову форму та тип та є правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Приватбанк» та закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» /ас. 16-17/. 04 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № SUXRRX11250041, відповідно до умов якого відповідачу наданий кредит в сумі 2056,80 грн. , зі строком його повернення по 03 травня 2008 року включно та відсотковою ставкою 1% на місяць (тобто 12% річних), на суму залишку заборгованості за кредитом, сплатою єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту (комісії) у розмірі 342,8 грн. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту (комісії) у розмірі 27,77 грн. (копія а.с. 6). Своїм особистим підписом [PERSON] підтвердив, що його заява разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), Тарифами, з якими він ознайомився і згоден, становить між ним та Банком кредитно-заставний договір. З розрахунку заборгованості /ас. 3-4/ вбачається, що станом на 31 січня 2013 року виникла заборгованість у сумі 23512,35 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 2056,80; 9254,49 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 333,24 грн. заборгованості по комісії; 10271,99 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, а також штрафів: 500,00 грн. фіксованої частини та процентної складової 1095,83 грн. Правовідносини що склалися між сторонами, є договірними і врегульовані статтями 526, 527, 530, 610-611, 625, 1049, 1054 ЦК України. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 525-526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями глави 19 ЦК України визначається позовна давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та визначається загальна позовна давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років . Відповідач був ознайомлений з умовами договору і відповідальністю, яка наступає у випадку неналежного виконання зобовязань, погоджувався з цими умовами та порядком нарахування відсотків, пені, штрафів у випадку невиконання умов договору, порушив грошове зобовязання. Суд погоджується з розрахунком позивача і вважає за можливе покласти його в основу судового рішення, оскільки відповідач не надав суду належних і допустимих доказів у спростування позовних вимог, чим не виконав вимоги ст.ст.10, 58-59 ЦПК України. Судом таких доказів не встановлено і при розгляді справи. Позов поданий в межах строку позовної давності, оскільки кредит мав бути погашений в строк до 03.05.2008 року. Підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання відповідно до ст. 617 ЦК України судом не встановлено, тому суд вважає позов обґрунтованим, порушене право позивача підлягає захисту, а позов задоволенню у повному обсязі. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до п.1.1. Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 235 грн. 12 коп. сплаченого судового збору.

Outcome: approved