Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-27 00:00:00

Позивачка, [PERSON], звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа: КП «Синьоозерне», - про виселення без надання іншого жилого приміщення, та усунення перешкод у користуванні квартирою, що належить їй на праві власності,. Обгрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач є колишнім чоловік, з яким з 21.02.1996 р. перебувала у шлюбі до 22.11.2012 р., зареєстрованому відділом РАГС Радянського району м. Києва, мають спільного неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. 30.06.2011 р. спірну квартиру [ADDRESS] їй подарував відповідач на підставі договору дарування квартири у праві спільної сумісної власності подружжя без виділу частки, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів, посвідченого нотаріально. 23.11.2012 р. уклала з КП «Синьозерне» типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно довідки форма №3, виданої КП «Синьозерне», в спірній квартирі зареєстровані та проживають: вона - власник квартири, її колишній чоловік - відповідач та їхній син. Відповідач не є членом сім'ї, стороння для неї людина, зловживає спиртними напоями, порушує громадський порядок і умови нормального співжиття, угоди про користування жилим приміщенням з ним не укладала, і вважає, що його перебування в спірній квартирі без будь-яких правових підстав є таким, що порушує її права та законні інтереси. Позивачка просила позов задовольнити. Відповідач, [PERSON], позовні вимоги не визнав, у письмових запереченнях зазначив, що до вересня 2011 р. проживав з позивачкою єдиною сім»єю, без будь-яких конфліктів, що ставили б під загрозу їхній шлюб. Ще в травні 2010 р. відносно нього податковою міліцією Печерського району м. Києва було порушено кримінальну справу, з 13.05.2010 р. його затримано, а 25.05.2010 р. судом обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Позивачка переконала подарувати їй свою частину спірної квартири, що була спільною сумісною власністю, а сину - однокімнатну квартиру, яку отримав у порядку спадкування, пояснювала тим, що у разі засудження ці квартири можуть бути конфісковані, і стверджувала, що нічого не зміниться, надалі будуть проживати в помешканні однією сім'єю. Надав їй довіреність від свого імені, на підставі якої 30.06.2011 р. оформила відповідні договори дарування. Згодом зрозумів, що вона з корисливих мотивів вирішила позбавити його майна, дізнався, що має іншого чоловіка, постійно з ним спілкується, відпочивали разом, і звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, який 22.10.2012 р. був задоволений. Після розлучення стала готувати документи на його виселення, без будь-яких підстав подала на нього скаргу дільничому інспектору про неналежну поведінку, яка перевіркою не підтвердилась, оформила типові договори про надання послуг опалення та утримання будинку. Посилання позивачки на те, що він зловживає спиртними напоями та порушує громадський порядок безпідставні, він постійно з'являється до Печерського районного суду м. Києва, в якому протязом року розглядається кримінальна справа, особисто займається вихованням і утриманням неповнолітього сина, [PERSON], сплачує кошти за утримання квартири та комунальні послуги, позивачка практично відсутня в Києві, оскільки відїжджає до свого чоловіка до Криму. До укладення шлюбу мав однокімнатну квартиру на «Виноградарі», яку продав, і використав кошти для придбання спірної квартири, постійно проживає та зареєстрований в ній з моменту придбання в 1996 р., не визнаний судом таким, що втратив право на користування, іншого житла не має, не порушує прав позивачки, а тому вважає посилання на ст. 386 ЦК України безпідставними. Просив у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні позивачка та її представник на підставі довіреності, [PERSON], позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у заяві, просять задовольнити. Відповідач та його представник, адвокат [PERSON], позов не визнали із підстав, наведених у письмових запереченнях, у задоволенні просять відмовити. Опитана свідок, [PERSON], показала, що є матір»ю позивачки, з колишнім зятем мала добрі стосунки, постійно родину підтримувала матеріально, але у їх відносини не втручалась. Сім»я розпалась, розлучилися офіційно, дочка має право на особисте життя. Про виселення відповідача мови не йшло, мали домовитись про продаж квартири, щоб розподілити гроші і роз»їхатись, оскільки договір дарування укладався з метою запобігти конфіскації в кримінальній справи, але він нінащо не погоджується. Відповідач є непоганим батьком, піклується сином, займається його вихованням, доглядає під час відсутності дочки до Росії, вона ж передає продукти і гроші. Не може сказати, що відповідач зловживає спиртним, але був випадок, що сів за кермо автомобіля п»яним, і був затриманий працівниками міліції. Дочка скаржилась по телефону, що погано себе поводить, вчиняє, сварки і бійки, вкрав дві шуби і гроші, з цього приводу зверталась до міліції. Щоб уникнути конфліктів міг би переселитися до іншої квартири, яку раніше подарував сину, але не бажає, тримає в ній квартирантів. Свідок, [PERSON], показала, що між сторонами більше трьох років тому зіпсувались відносини, з квартири часто лунали сварки, погрози відповідача фізичною розправою. З його слів - колишню дружину ненавидить, не хоче бачити, і має бажання знищити, скинути з 10-го поверху. Позивачка про їхнє співжиття подробиць не розповідала, але скаржилась, що викрав дві шуби і гроші, знала з її слів, що бажає роз»їхатись, але про його виселення нічого не чула. Відповідач приділяє уваги сину, займається його вихованням, часто розгулюються разом. Бачила, що на подвір»ї пив пиво, але таким, що зловживає спиртними напоями, назвати не може. Свідок, [PERSON], показав, що є хрещеним батьком сина сторін, раніше приймав участь на всіх родинних святах. Подружжя розлучилися, їхні відносини дуже зіпсувалися, тому хрещеника став навідувати рідше, 1-2 рази на місяць, лише заставав з батьком, позивачка часто від'їжджала до Росії, нібито до іншого чоловіка. Відповідач є нормальною людина, не зловживає алкоголем, в основному займається вихованням сина, постійно цікавиться його навчанням, відвідує школу, передбачає, що у цьому йому допомагає колишня теща, зокрема матеріально. Про домовленості між ними щодо житла та виселення не обізнаний, знає, що позивачці подарував квартиру, щоб уникнути конфіскації в кримінальній справі, порушеній відносно нього. Суд критично оцінює показання всіх опитаних свідків, ураховуючи їх суб»єктивне сприйняття досліджуваних обставин, виходячи з особистих відносин з кожним із сторін, і приймає до уваги у тій частині, яка підтверджується іншими доказами у справі. Суд, заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, показання свідків, [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підтверджені та задоволенню не підлягають з наступних підстав. Суд установив, що з 21.02.1996 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Подільського районного суду від 22.10.2012 р., за позовом позивачки, розірвали, мають спільного неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] (а.с.5-7). Відповідно до рішення суду від 22.10.2012 р. підставою розірвання шлюбу сторін стало те, що збереження сім»ї в подальшому не можливе, не відповідає дійсній волі як позивача, так і відповідача ( а. с. 7). 30.06.2011 р., під час шлюбу відповідач подарував позивачці частину спірної квартири [ADDRESS] відповідно до договору дарування квартири у праві спільної сумісної власності подружжя без виділу частки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого у реєстрі за № 2469, як пояснив, щоб упередити можливу конфіскацію в зв»язку з порушенням відносно нього кримінальної справи, що підтвердили опитані свідки, [PERSON], [PERSON], [PERSON], не заперечує й позивачка ( а.с.8 -10, 12). У спірній квартирі зареєстровані та проживають з 09.07.1996 р. сторони та з 25.08.1998 р. їх неповнолітній син, [PERSON], особовий рахунок оформлений на позивачку, що підтверджується довідкою форма №3 від 23.11.2012 р. №1317., виданою КП «Синьоозерне» (а.с.11). 23.11.2012 р. позивачка уклала з КП «Синьоозерне» договори про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а. с. 13-18). Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач як після укладення договору дарування на користь позивачки, так і розірвання шлюбу з нею, що само по собі не може бути підставою до виселення, продовжує проживати у спірній квартирі, іншого житла не має, приймає участь в оплаті житлово-комунальних послуг. Положення ст. 316, ст. 321, ч. ч. 1, 2 ст. 386, ст. 391 ЦК України, на які посилається позивачка, як підстави до задоволення позовних вимог, не передбачають виселення без надання іншого жилого приміщення особи, яка перестала бути членом сім»ї власника житла. Як убачається з матеріалів справи, 12.11.2012 р. позивачка подавала заяву до Подільського РУ ГУ МВС України у м. Києві про те, що колишній чоловік під час конфлікту погрожував фізичною розправою, але наведені факти не підтвердилися, і постановою старшого дільничного інспектора міліції від 14.11.2012 р. в порушенні кримінальної справи відмовлено на підставі ст. 6 п. 2 КПК України, що спростовує показання свідка, [PERSON], в частині погроз відповідача розправитись з позивачкою фізично, знищити, скинути з 10-го поверху, при цьому й протоколи за ознаками правопорушень, передбачених ст. 173-2 КпАП України не складались ( а. с. 37-41). Відповідно до витягу з кримінального провадження №120131110070001053, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.02.2013 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, за повідомленням позивачки про те, що у період часу з серпня 2012 р. по теперішній час за місцем проживання: [ADDRESS], [PERSON] погрожує фізичною розправою колишній дружині, [PERSON] , проте відповідачу не повідомлено про підозру, остаточне рішення з цього приводу не прийняте ( а. с. 34-36). Суд не приймає до уваги і доводи позивачки у частині того, що відповідач веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, порушує громадський порядок і умови нормального співжиття, що створює перешкоди її та сину в проживанні в квартирі, оскільки вони нічим об»єктивно не підтверджені, спростовуються її ж поясненнями, що майже щомісяця вона від'їжджала з Києва по роботі у службові відрядження, залишала сина на батька, та й показаннями всіх свідків, [PERSON], [PERSON], [PERSON], що відповідач є гарним батьком, займається вихованням дитини, цікавиться його навчанням, і жоден із них не підтвердив наведені обґрунтування, що стосується викрадення 2 шуб та грошових коштів у сумі 400 євро, то свідкам, [PERSON] та [PERSON], про це стало відомо зі слів самої позивачки. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК Уураїни суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст. 58-59 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Суд дійшов висновку, що позивачка у підтвердження позовних вимог про виселення відповідача зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення та усунення перешкод у користуванні власністю з передбачених у позовній заяві підстав, належних і допустимим доказів не надала, тому вважає їх необгрунтованими. Ураховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про виселення відповідача зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення, усунення перешкод у користування власністю не доведені та не підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст. ст. 15, 16, 316, 321, 386, 391 ЦК України,

Outcome: dismissed