Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-27 00:00:00

[PERSON] 22 травня 2012 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачкою вирішила мати спільний бізнес, як партнери, шляхом оренди приміщення та відкриття кафе. Свої партнерські відносини вирішили оформити шляхом укладання договору про спільну діяльність від 26.09.2010 року. Згідно договору [PERSON] внесла вклад в спільний бізнес в сумі 6 380 грн., а [PERSON] внесла 4950 грн. Для цього відповідачкою було повідомлено, що в торгівельному центрі «[INFO]»по [ADDRESS] у її знайомого є приміщення, яке можна узяти в оренду під кафе, на що позивачка погодилась. Оскільки позивачка має досвід у сфері суспільного харчування, для роботи кафе потрібно було обладнання, техніка, меблі. Для цієї мети позивачка в ПАТ «Дельта Банк»на своє ім`я оформила кредитний договір від 18.10.2010 року на придбання для роботи кафе товарів, а саме, 1) мікрохвильову піч LG MS - 1929W 2) Водонагрівач - ATLANTIK OPRO VM 100 N4; 3) Плиту склокераміка ELECTROLUX EKС 601503 W; 4) Холодильник ZANUSSI ZRG 316 CW; 5) Холодильник ELECTROLUX ERB 34233 W; 6) М'ясорубку MOLINEX ME 4061, всього вартість майна за кредитним договором на загальну суму 13534,10 грн. За власні кошти позивачкою було придбано майно, а саме, стіл, шафу кухонні вартістю 2500 грн.; мийку кухонну вартістю 500 грн.; посуд в асортименті; чайник марки VT - 1115»вартістю 259 грн.; салфетки тканеві 15 штук по 09,00 грн. за одну штуку та загальною вартістю 135 грн.; рекламний матеріал (різограф -2 штуки, пропозиція на вечір -4 штуки, закуски -6 штук, дитяче меню -6 штук). На спільні кошти було придбано барну стійку, кошти позивачки на суму 6050 грн.; стіл марки Аксель кількістю 6 штук та стільці марки Вернер кількість 20 шт. Спільно позивачка з відповідачкою перебували у партнерських відносинах з 26.09.2010 року по 18.06.2011 року. У подальшому із-за непогоджених дій з боку відповідачки по факту партнерських відносин та фінансових непорозумінь відносини між ними припинилися. Позивачка запропонувала припинити партнерські відносини та повернути їй майно, яке вона придбала за власні кошти, але в добровільному порядку відповідачка не бажає вирішити питання. На даний час вищевказане майно знаходиться в центрі «[INFO]», другий поверх кафе «[INFO]» і знаходиться у фактичному володінні та користуванні відповідачки без правових підстав. Діями відповідачки позивачу заподіяна моральна шкода, що виражається в моральних стражданнях, оскільки на протязі тривалого часу позивачка не могла користуватися належним їй майном, що порушило її особисті плани, привело до психічних переживань, що виникли в результаті порушеного права. Позивачка просила витребувати із чужого незаконного володіння відповідачки та передати їй майно, яке було придбано за кредитним договором, а саме, 1) мікрохвильову піч LG MS - 1929W 2) Водонагрівач - ATLANTIK OPRO VM 100 N4; 3) Плиту склокераміка ELECTROLUX EKС 601503 W; 4) Холодильник ZANUSSI ZRG 316 CW; 5) Холодильник ELECTROLUX ERB 34233 W; 6) М'ясорубку MOLINEX ME 4061, всього вартість майна за кредитним договором на загальну суму 13534,10 грн.; майно придбане за власні кошти, а саме, стіл, шафу кухонні вартістю 2500 грн.; мийку кухонну вартістю 500 грн.; посуд в асортименті вартістю 3271 грн.; чайник марки TEK VT - 1115»вартістю 259 грн.; салфетки тканеві 15 штук по 09,00 грн. за одну штуку та загальною вартістю 135 грн.; рекламний матеріал (різограф -2 штуки, пропозиція на вечір -4 штуки, закуски -6 штук, дитяче меню -6 штук, візитки на суму 150 грн.); стягнути з відповідачки частину вартості за придбане на спільні кошти майно, а саме, за стільці за столи в сумі 5000 грн., за барну стійку в сумі 6050 грн.; стягнути з відповідачки моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та судові витрати. 10 жовтня 2012 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про розірвання договору спільної діяльності, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, в якому згідно збільшених позовних вимог вказала, що 26 вересня 2010 року між нею та [PERSON] був укладений договір простого товариства, згідно якого учасники зобов`язались об`єднати свої вклади та спільно діяти без створення юридичної особи для отримання прибутку. Конкретна мета спільної діяльності договором не передбачена, договір укладений на невизначений строк. [PERSON] в позовній заяві не заперечує той факт, що майно було придбано на спільні цілі з метою ведення спільного бізнесу, таким чином все майно є спільною частковою власністю між сторонами та не може бути повернуто. Спільна діяльність завжди передбачає відповідні витрати, збитки та прибутки. Так, в процесі ведення справ позивачкою та відповідачкою вчинялися деякі правочини, внаслідок чого сторони несли відповідні витрати. 28.09.2010 року між відповідачкою та [PERSON] був укладений договір підряду № 10, згідно якого підрядник виконував роботи в кафе, виготовлення та встановлення рекламної вивіски, встановлення антени для супутникового телебачення. Загальна вартість робіт за цим договором підряду склала 12702 грн. Роботи були оплачені. Відповідачка також понесла витрати на ремонтні роботи в сумах: підрядні роботи -11774,80 грн., обладнання та матеріали для ремонтних робіт -8688, 49 грн., виготовлення та встановлення реклами -4400 грн., телевізор -7500 грн., антена для супутникового телебачення -790 грн., всього на суму 33153,29 грн. Так, дійсно до витрат позивачки відносяться ті витрати, які вона зазначає в позові на загальну суму 27 843,10 грн., тому такі витрати повинні бути розділені між сторонами порівну. Просила розірвати договір простого товариства (спільну діяльність) від 26.09.2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; повернути [PERSON] майно з спільної часткової власності внаслідок розірвання договору про спільну діяльність, а саме, мікрохвильову піч LG MS - 1929W; Водонагрівач - ATLANTIK OPRO VM 100 N4; Плиту склокераміка ELECTROLUX EKС 601503 W; Холодильник ZANUSSI ZRG 316 CW; Холодильник ELECTROLUX ERB 34233 W; М'ясорубку MOLINEX ME 4061; мийку кухонну; чайник марки VT - 1115»; посуд; серветки тканеві; стягнути з [PERSON] грошову компенсацію внаслідок поділу спільного майна в сумі 10303,80 грн.; стягнути з [PERSON] понесені витрати в розмірі 44030,12 грн.; стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та судові витрати. [PERSON] та її представник у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили відмовити у їх задоволенні. [PERSON] та її представник у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Позовні вимоги [PERSON] не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити з наступних підстав. Сторони по справі стверджують, що 26 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір простого товариства (спільна діяльність), згідно умов договору учасники зобов`язалися об`єднати свої вклади і спільно діяти без створення юридичної особи для отримання прибутку (а.с.14-15). Сторони повідомили, що вони уклали вказаний договір для отримання прибутку. Так, вкладом [PERSON] була сума в розмірі 6380 грн., [PERSON] сума в розмірі 4950 грн. Згідно до вимог ст. 1130, ч. 2 ст. 1131 Цивільного кодексу України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Як пояснила в судовому засіданні позивач, [PERSON] було повідомлено, що в торгівельному центрі «[INFO]»по [ADDRESS] у її знайомого є приміщення, яке можна взяти в оренду під кафе, на що позивачка погодилась. Оскільки позивачка має досвід у сфері суспільного харчування і для роботи кафе потрібно було обладнання, техніка, меблі, вона для цієї мети придбала спірне майно. Встановлено, що [PERSON] для придбання товарів, а саме, мікрохвильову піч LG MS - 1929W; водонагрівач - ATLANTIK OPRO VM 100 N4; плиту склокераміка ELECTROLUX EKС 601503 W; холодильник ZANUSSI ZRG 316 CW; холодильник ELECTROLUX ERB 34233 W; м'ясорубку MOLINEX ME 4061, уклала з ПАТ «Дельта Банк»кредитний договір № 001-03009-181010 від 18 жовтня 2010 року, згідно умов якого на придбання вказаного майна отримала кредит в розмірі 12034,10 грн. (а.с.16-19). Встановлено, що [PERSON] придбала вказане майно, що підтверджується видатковою накладною № ЗУ-22778 від 18 жовтня 2010 року (а.с.21). Встановлено, що сторонами для кафе «[INFO]»в торгівельному центрі «[INFO]»по [ADDRESS] була придбана барна стійка, передоплату за яку в розмірі 6050 грн. сплачувала позивачка, що підтверджується товарним чеком № 0002 від 08.10.2010 року(а.с.39) та не заперечувалось відповідачем. Також сторонами договору були придбані стіл марки Аксель кількістю 6 штук вартістю 1341 грн., та стільці марки Вернер кількість 20 штук, загальна сума за столи і стільці склала 19686 грн., за що позивачка сплатила 5000 грн. (а.с.40). Загальна сума, яка була витрачена позивачкою на придбання барної стойки та меблі складає 11050 грн. Крім того, встановлено, що позивачкою було придбано стіл, шафу кухонні вартістю 2500 грн.; мийку кухонну вартістю 500 грн.; посуд в асортименті вартістю 2891,50 грн.; чайник марки VT - 1115»вартістю 259 грн.; салфетки тканеві 15 штук по 09,00 грн. за одну штуку та загальною вартістю 135 грн.; рекламний матеріал (різограф -2 штуки, пропозиція на вечір -4 штуки, закуски -6 штук, дитяче меню -6 штук), загальною вартістю 408 грн. (а.с.21, 33-36, 41). Встановлено, що на даний час все вище перелічене спірне майно знаходиться в торгівельному центрі «[INFO]»в приміщенні кафе, яке розташоване в [ADDRESS], яким користується по сьогодні [PERSON] та здійснює свою діяльність -кафе. Даний факт сторонами не оспорюється. Разом з тим встановлено, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, суб`єктом господарської діяльності та згідно свідоцтва платника єдиного податку здійснює господарську діяльність у [ADDRESS], вид господарської діяльності 55.30.2 -кафе (а.с.146-147). За приписами ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Проаналізувавши діюче податкове законодавство України, суд приходить до висновку, що вищевказаний договір простого товариства, укладений між сторонами по справі, є нікчемним, такий, що не потягнув ніяких юридичних наслідків. Так, якщо діяльність товариства спрямовано на отримання прибутку, то сторонами договору можуть бути тільки суб'єкти підприємництва -фізичні особи та/або комерційні організації. У разі, якщо для здійснення певного виду діяльності, передбаченої договором простого товариства, законом передбачено отримання ліцензії, така умова поширюється тільки на тих учасників товариства, які фактично займатимуться цим видом діяльності. Проте, судом встановлено, що позивачка не є суб'єктом господарювання. Разом з тим, згідно ст.9 Закону України «Про підприємництво»фізична особа-підприємець має право для здійснення підприємницької діяльності укладати з громадянами договори про використання їх праці. Отже, [PERSON], будучі фізичною особою-підприємцем, суб`єктом господарської діяльності, не мала правових підстав укладати з позивачкою договір про спільну діяльність. Крім того, згідно Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 N 1588, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 р. за N 1562/20300 3.5.2., підставою для взяття на облік договору про спільну діяльність є отримання від уповноваженої особи документів, визначених пунктом 4.6 розділу IV цього Порядку. В органах державної податкової служби не обліковуються договори про спільну діяльність, на які не поширюються особливості податкового обліку та оподаткування спільної діяльності, визначені пунктом 153.14 статті 153 розділу III Податкового кодексу України. Кожен учасник таких договорів перебуває на обліку в органах державної податкової служби та виконує обов'язки платника податків самостійно. Для цілей оподаткування дві чи більше особи, які здійснюють спільну діяльність без утворення юридичної особи, вважаються окремою особою у межах такої діяльності. При укладенні договору простого товариства без створення юридичної особи новий суб'єкт підприємницької діяльності не реєструється, а реєструється лише новий платник податків. Так, згідно з ч.1 та 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, оскільки суд прийшов до висновку, що договір простого товариства, укладений між сторонами по справі, є нікчемним, то в силу ст.216 ЦК України, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Положеннями ст. 400 ЦК України визначено, що недобросовісний володілець зобовязаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов»язку заінтересована особа має право предявити позов про витребування цього майна. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту порушених прав та інтересів є, зокрема, визнання права, а ст. 387 цього Кодексу передбачений такий спосіб захисту права власності як витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. З урахуванням встановлених обставин та приписів закону, який регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що [PERSON] на день розгляду справи без відповідних правових підстав володіє та користується спірним майном, яке належить на праві власності позивачці і тому повинна повернути його у володіння [PERSON], у в зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З врахуванням вищевикладеного, суд також, суд вважає, що всі гроші, яка вклала позивачка для розвитку кафе, має отримати в повному обсязі від [PERSON] Тому, з відповідачки на її користь необхідно стягнути грошову суму в розмірі 11050 грн., та позовні вимоги в цій частині є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, не підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Зміст даної статті свідчить про те, що єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди -є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Моральна шкода -це втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Однак, суду не надано жодного доказу щодо скоєння відповідачем правопорушення по відношенню до позивача. Тому, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000 грн., суд відмовляє в повному обсязі. Стосовно зустрічного позову, то він не підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки судом вище встановлено, що договір простого товариства, укладений між сторонами по справі, є нікчемним, а тому вимагати від позивачки його розірвання та повернення у в зв'язку з цим майна, стягнення витрат, понесених [PERSON] на оплату комунальних послуг, податки, соціальні внески, орендні платежі тощо, що загалом складає 82760,05 грн., відшкодування моральної шкоди відповідачка не має законних підстав. Обов'язок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Крим того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Відповідно до ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що первісний позов задоволений частково, а в задоволенні зустрічного відмовлено, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, що підтверджуються документально, в розмірі 1030 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial