Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-17 00:00:00

04. листопада 2012 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, по якому просить суд розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме автомобіль марки «Нуundai SantaFe», державний номер [NUMBER] та грошові вклади, які знаходяться на особових рахунках відповідача в ПАТ «Марфін банк»та ПАТ «Укрексімбанк»в рівних долях між позивачем та відповідачем, стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію, що становить 1/2 частину вартості вказаного автомобіля, визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вкладів, які знаходяться на особових рахунках відповідача у вказаних банках. У подальшому ухвалою суду від 22 листопада 2012 року, за клопотанням представника позивача, частина позовних вимог, а саме: поділ грошових вкладів, які знаходяться на особових рахунках [PERSON] в Публічному акціонерному товаристві «Марфін банк»та Публічному акціонерному товаристві «Укрексімбанк»в рівних долях, що є спільною сумісною власністю подружжя, а також про визнання права власності на Ѕ частину вкладів, які знаходяться на особових рахунках [PERSON] в Публічному акціонерному товаристві «Марфін банк»та Публічному акціонерному товаристві «Укрексімбанк»- була залишена буз розгляду. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідно до діючого сімейного законодавства набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності; дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. [PERSON], скориставшись своїм процесуальним правом, подав заперечення проти позову. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що автомобіль марки «Нуundai SantaFe», державний номер [NUMBER] придбано за особисті кошти відповідача. Ніякої участі у придбанні, оформленні, та у подальшому обслуговуванні вказаного автомобіля позивачка не брала. Шлюбні стосунки між відповідачем та позивачем вже два роки припинено. У судовому засіданні 18 грудня 2012 року, представник позивача [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] заперечували проти задоволення позову. Вислухавши пояснення відповідача, представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази по справі у їх сукупності, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. По справі встановлені наступні фактичні обставини 05 червня 1998 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадського стану Київської райадміністрації виконкому Одеської міської ради, актовий запис № 383(а.с.7). В шлюбі народився син - [PERSON], [INFO] (а.с.8). У 2009 році, під час перебування у шлюбі, відповідач придбав автомобіль «Нуundai SantaFe», державний номер [NUMBER]. Даний автомобіль та правовстановлюючі документи на нього знаходяться у володінні та користуванні відповідача. Згідно із ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ. набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя . Як зазначено у п. 23 Постанови пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Частиною 2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Не дійшовши згоди з відповідачем щодо розподілу спільного майна, позивач звернулась до суду з відповідним позовом, не заперечувала проти виплати їй грошової компенсації за Ѕ частину автомобіля. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи по визначенню середньої ринкової вартості автомобіля, середня ринкова вартість автомобіля «Нуundai SantaFe», державний номер [NUMBER] визначена 179 043,00 грн.(а.с.66) Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Жодним доказом не підтверджується та обставина, на яку посилається в своїх запереченнях проти позову відповідач, а саме: факту окремого проживання з позивачем під час придбання спірного автомобіля; факту, що автомобіль марки «Нуundai SantaFe», державний номер [NUMBER] придбано за особисті кошти відповідача. Безпідставним є посилання відповідача на ч.6 ст. 57 СК України, щодо можливості судом визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин. В матеріалах справи відсутня вимога відповідача щодо встановлення фактичного припинення шлюбних відносин й окремого проживання у певний період, і як наслідок визнання спірного автомобіля особистою приватною власністю відповідача. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Оскільки матеріалами справи не спростовано факт знаходження позивача і відповідача в зареєстрованому шлюбі, не встановлено, що спірній автомобіль придбано під час окремого проживання сторін, позовна вимога позивача підлягає задоволенню. Між іншим позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом та сплатити судовий збір у розмірі 188,20 грн. та судовий збір за заяву про забезпечення доказів у розмірі 107.30 грн., який також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити.

Outcome: approved