Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 17.07.1998 року до 06.06.2012 року. Від спільного життя були народжені діти [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO] року. Після придбання квартири у м. Біла Церква у 2004 році відповідач залишив сім'ю, проживає окремо в різних місцях, ніякої матеріальної та іншої допомоги позивачу і дітям не надає, повністю ухиляється від виховання дітей, не піклується про їхній стан здоров'я та навчання, не дбає про духовне та моральне виховання, фізичне здоров'я дітей. Тому позивач звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить позбавити [PERSON], батьківських прав відносно дочок [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO] року та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочок [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO] року в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дітей. В судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві, просить суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить також повідомлення в засобах масової інформації, а тому, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи служби у справах дітей Білоцерківської міської ради позов підтримала, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав Прокурор не заперечує проти задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав і стягнення з нього аліментів на їх утримання. Суд, вислухавши учасників судового засідання, думку прокурора, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17 липня 1998 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем по справі у відділі реєстрації актів громадянського стану актовий запис № 227 від 17.07.1998 року. Від спільного життя народились діти: [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO] року. У 2012 році шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, зареєстрованого в Білоцерківським відділом РАЦС за № 158 від 06.06.2012 року. З 2004 року відповідач залишив сім'ю, проживає окремо в різних місцях, ніякої матеріальної та іншої допомоги позивачу і дітям не надає, повністю ухиляється від виховання дітей, не піклується про їхній стан здоров'я та навчання, не дбає про духовне та моральне виховання, фізичне здоров'я дітей. Дані обставини також підтверджені актом обстеження житлово-побутових умов проживання дітей, висновком служби у справах дітей Білоцерківської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дітей. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. На підставі ст. 164 СК України батьків слід позбавляти батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, тому [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно його дітей. Згідно ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно ст.166 ч.2 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, тому відповідач як батько неповнолітніх дітей зобов'язаний матеріально забезпечувати їх матеріально до досягнення ними повноліття. Таким чином, суд, оцінивши всі докази у їхній сукупності, вважає вимоги позивача законними й обґрунтованими тому позов підлягає задоволенню. У відповідності до Закону України «Про судовий збір» позовні вимоги щодо стягнення аліментів позивачем не сплачуються судовим збором, тому судові витрати у відповідності до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved