Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-24 00:00:00

19.09.2012 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому вказала, що її матері, [PERSON], був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 7,68 га на території [PERSON] сільської ради Артемівського району Донецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 28.06.2007 року мати позивачки померла. На час смерті вона постійно проживала з батьком позивачки [PERSON] Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складалося з вказаної земельної ділянки. Спадкоємцем цілої частки майна на підставі свідоцтва про право на спадщину став батько позивачки. 29.07.2011 року він помер. Ще при житті батько розпорядився своїм майном: жилий будинок № 9 по вул. Леніна в с. Парасковіївка Артемівського району він заповів своєму сину [PERSON]. Земельну ділянку площею 7,05 га на території [PERSON] сільської ради Артемівського району, яка належала йому на підставі державного акту, він заповів сину - [PERSON], а позивачці він заповів земельну ділянку площею 7,68 га на території [PERSON] сільської ради Артемівського району, яку успадкував після смерті своєї дружини. Вказане розпорядження письмово не оформлювалося, але після смерті батька, при відвідуванні нотаріуса, його діти підтвердили намір батька та уклали договір про поділ спадкового майна. На теперішній час у позивачки виникла необхідність оформити спадкові права на земельну ділянку після смерті батька. Однак, виявилося, що земельна ділянка, яка залишилася після смерті матері позивачки, і на яку видано свідоцтво про право на спадщину на імя батька [PERSON] не зареєстроване у відділі земельних ресурсів на імя батька і не може вважатися спадковим майном. Позивачка просила суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 7,68 га на території [PERSON] сільської ради Артемівського району Донецької області № 051 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який раніше належав [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] уточнила вимоги позовної заяви та просила постановити рішення, яким визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 7,68 га на території [PERSON] сільської ради Артемівського району Донецької області № 051 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який раніше належав на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 132256 від 14.09.2005 року [PERSON], яка померла 28.06.2007 року; внести зміни до реєстру прав власності на земельну ділянку площею 7,68 га на території [PERSON] сільської ради Артемівського району Донецької області № 051 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрований на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 132256 від 14.09.2005 року, зареєструвавши власником [PERSON], замість [PERSON]. Вказані позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог дала аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Артемівського району Донецької області у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, надали заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги визнають повністю, проти задоволення позову не заперечують та просять розглянути справу у їх відсутність. Суд, \~заслухавши доводи та пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що державний акт на право приватної власності на землю серії ДН № 132256, виданий 14.09.2005 року на імя [PERSON] на підставі розпорядження голови Артемівської райдержадміністрації від 17.12.2004 року № 974 площею 7,68 га в межах згідно з планом, на території [PERSON] сільської ради Артемівського району Донецької області № 051 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі \~записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010514800062. (а. с. 10). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі розпорядження голови Артемівської районної державної адміністрації від 17.12.2004 року № 974, [PERSON] належала земельна ділянка площею 7,05 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Артемівського району Донецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а. с. 9). 28 червня 2007 року померла [PERSON], про що виконкомом [PERSON] сільради Артемівського району Донецької області був зроблений актовий запис № 30. (а. с. 11). Відповідно до вимог п. б ст. 140 Земельного Кодексу України підставою припинення права власності на земельну ділянку є смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем цілої частки майна [PERSON], яка померла 28 червня 2007 року є її чоловік - [PERSON], мешкає за адресою: с. Парасковіївка Артемівського району Донецької області, вул. Леніна, 9. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з земельної ділянки, площею 7,68 га, яка передана ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території [PERSON] сільської ради Артемівського району Донецької області за № 051. (а. с. 12). Однак, при цьому в судовому засіданні встановлено, що вказане свідоцтво не зареєстроване у відділі земельних ресурсів на імя [PERSON] і тому не може вважатися спадковим майном. 29 липня 2011 року помер [PERSON], про що виконкомом [PERSON] сільради Артемівського району Донецької області був зроблений актовий запис № 30. (а. с. 13). Згідно свідоцтва про народження, свідоцтв про укладення шлюбу та свідоцтва про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] дійсно є дочкою [PERSON] та [PERSON] та у відповідності до ст. 1261 ЦК України відноситься до спадкоємців першої черги за законом. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.08.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Другої артемівської державної нотаріальної контори, спадкоємцями цілої частки майна [PERSON] є його діти: [PERSON] та [PERSON]. (а. с. 15). Договором про поділ спадкового майна від 03.08.2012 року, який посвідчений державним нотаріусом Другої артемівської державної нотаріальної контори підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] зробили розподіл спадкового майна, у звязку з чим у власність [PERSON] перейшов житловий будинок, що знаходиться в с. Парасковіївка Артемівського району Донецької області, вул. Леніна, 9, а у власність [PERSON] перейшла земельна ділянка площею 7,05 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Артемівського району Донецької області. Тобто земельна ділянка № 051 площею 7,68 га, розташована на території [PERSON] сільської ради Артемівського району Донецької області до складу спадщини не ввійшла. У відповідності зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON], померлої 28.06.2007 року, яка була власником земельної ділянки, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, цільове призначення земельної ділянки не змінилося. Колишній власник земельної ділянки померла та після її смерті спадкоємці спадщину, яка відкрилася після її смерті, у вигляді земельної ділянки не прийняли і до теперішнього часу ніяких прав на цю земельну ділянку не заявляли. Отже, відповідно до п. бст. 140 ЗК України право власності [PERSON] на вище вказану земельну ділянку припинилося. Таким чином, суд вважає, що Державний акт на право приватної власності [PERSON] на цю земельну ділянку підлягає скасуванню. \~\~ Позивачем обрано спосіб захисту своїх порушених прав, шляхом визнання права, що безпосередньо передбачено ст. 16 ЦК України. За таких обставин суд визнає, що заявлені вимоги слід задовольнити,оскільки не порушуються нічиї охоронювані законом права та інтереси. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved