Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-08 00:00:00

У липні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 07 липня 2007 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сімї є те, що між сторонами не склалося сімейне життя, через що між ними виникали сварки та скандали, що привело до втрати почуття поваги та любові. Все це негативно відобразилося на їхньому сімейному житті і з липня 2009 року були припинені подружні стосунки та ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просив шлюб розірвати. У судове засідання позивач не зявився, надавши заяву щодо розгляду справи у його відсутності, на задоволенні позову наполягав. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не зявилася, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не надала заяви про розгляд справи за її відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2007 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 534. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки між сторонами припинені з липня 2009 року, спільне господарство вони не ведуть. Причиною розпаду сімї є те, що між сторонами не склалося сімейне життя, через що між ними виникали сварки та скандали, що привело до втрати почуття поваги та любові. Станом на теперішній час позивач поновити подружні стосунки не бажає та вважає, що спільне життя неможливе. На підставі викладеного, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст.88 ЦПК України оскільки позивач не ставить питання стягнення судових витрат, суд вважає за можливе судові витрати віднести на позивача.

Outcome: approved