Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-18 00:00:00

У січні 2012 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № NKTGGI0000001404 від 08.11.2007 року в сумі 178497,89 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру з усіма обєктами функціонального повязаними з цим нерухомим майном загальною площею 46,5 кв.м, розташовану в [ADDRESS] шляхом продажу вказаної квартири публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх дій, необхідних для здійснення продажу. Крім того позивач просив виселити відповідачку та інших осіб, що зареєстровані або проживають у спірній квартирі зі зняттям їх з реєстраційного обліку в органах МВС та стягнути судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував, що 08.11.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № NKTGGI0000001404, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 151500,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.11.2028 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивач і відповідач 08.11.2007 р. уклали договір іпотеки № NKTGGI0000001404. Згідно з цим договором відповідач надала в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру з усіма обєктами функціонального повязаними з цим нерухомим майном загальною площею 46,5 кв.м, розташовану в [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу 08.07.2007р. за реєстровим № 3849, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 08.11.2007 року. В позові позивач вказував, що відповідач належним чином не виконує свої зобовязання, передбачені кредитним договором, внаслідок чого станом на 03.01.2012 відповідач має заборгованість в розмірі 178497,89 гривень. Посилаючись на вимоги ст.33 Закону України „Про іпотеку, позивач вважає, що вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. З урахуванням ст.39 Закону України „Про іпотеку просили суд одночасно винести рішення й про виселення мешканців з квартири та зняття їх з реєстрації. Ухвалою суду від 19.09.2012р. за заявою позивача до участі у справі долучені як співвідповідачі син відповідачки [PERSON] та чоловік [PERSON], які мешкають в іпотечній квартирі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Звернути стягнення на предмет іпотеки- квартиру №32 по пр.Корабелів, 7 в м.Миколаєві, виселити та зняти з реєстрації всіх мешканців з вказаної квартири та стягнути судові витрати в сумі 1784,98 гривень за вимоги майнового характеру та 107,30 гривень за вимоги немайнового характеру. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідача позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позовних вимог банку відмовити в повному обсязі. Посилались на те, що відповідач сумлінно виконувала та виконує взяті на себе кредитні зобовязання та постійно сплачує банку ануїтенті платежі, що підтверджуються квитанціями, що вони приєднали до справи. Були поодинокі випадки несплати щомісячного платежу, однак це повязано зі збігом сімейних обставин, оскільки тяжко хворів батько відповідачки та необхідні були чималі кошти на його лікування, а в подальшому на похорон, що також підтверджується наданими ними матеріалами. Крім того позивачем не зроблено заборгованості з чіткою розбивкою на: „тіло кредиту, „відсотки, пеню, і куди були враховані переплачені нею кошти. За попереднім рішенням суду від 22.03.2011 року заборгованість за кредитним договором складала 158417, 04 гривень, а в позові станом на 03.01.2012 року заборгованість вже складає 178\~497,89 гривень, не зважаючи на те, що банк зменшив відсоткову ставку з 15 до 30%.. Їм не зрозуміло, яким чином кредитна заборгованість зросла більше, ніж на 20 тисяч. За їх підрахунками заборгованість за кредитним договором складає 19653,93 гривні, а не 176\~665,21 гривень, а тому через неспівмірність суми заборгованості за кредитним договором та вартості іпотечного майна у банка відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.11.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № NKTGGI0000001404, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 151500,00 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.11.2028 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивач і відповідач 08.11.2007 р. уклали договір іпотеки № NKTGGI0000001404. Згідно з цим договором відповідач надала в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру з усіма обєктами функціонального повязаними з цим нерухомим майном загальною площею 46,5 кв.м, розташовану в [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу 08.07.2007р. за реєстровим № 3849, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 08.11.2007 року. У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань та наявністю кредитної заборгованості в сумі 158417,04 гривень в травні 2009 року банк звертався в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, на що остання подала зустрічний позов про визнання незаконними дій банку щодо одностороннього підвищення відсоткової ставки з 15,0% до 30,0% річних. Рішенням Корабельного районного суду від 22.03.2011року в задоволенні позову ПАТ КБ „Приватбанк відмовлено, зустрічний позов [PERSON] задоволений в повном обсязі. Визнано неправомірними дії ЗАТ КБ „Приватбанк щодо підвищення відсоткової ставки за кредитним договором та банк зобовязаний знизити відсоткову ставку за користування кредитом до 15 % річних. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 21.06.2011 року рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва було змінено лише в частині розподілу судових витрат. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.12.2011 року касаційна скарга ПАТ КБ „Приватбанк відхилена, рішення Корабельного районного суду від 22.03.2011 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 21.06.2011 року залишені без змін. У звязку з тим, що відповідач продовжує належним чином не виконувати свої кредитні зобовязання, через що згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість за кредитним договором станом на 03.01.2012 року становить 178497,89 гривень, з яких: 141643,19 гривень- заборгованість за кредитом; 35022,02 гривні- заборгованість за процентами за користування кредитом, 1832,68 гривень- пеня за несвоєчасність виконання зобовязань,- позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки. Як на підставу свого позову позивач посилався на ст.33 Закону України „Про іпотеку. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобовязання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України, тобто при порушенні зобовязань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки, пеню та штрафи у розмірах, передбачених умовами договору. Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Право іпотекодателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Зі змісту ст.12 цього Закону вбачається, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання\~\~основного зобов'язання,\~\~а\~\~в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Отже, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а лише в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Така вимоги (лист від 11.11.2011р.) щодо виконання основного зобовязання відправлена боржнику 16.11.2011р., що підтверджується поштовим штампом на реєстрі відправленої кореспонденції. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачкою [PERSON], після рішень судів, виконуються зобовязання за кредитним договором, згідно з наданими відповідачкою квитанціями за період з 2007 року до січня 2012 року позивачу було перераховано 80541,57 гривень, несплата щомісячних ануїтентних платежів з боку відповідачки мала поодинокі випадки і була повязана зі збігом тяжких сімейних та матеріальних труднощів, а тому не може розцінюватися як злісне ухилення від виконання зобовязань за кредитним договором. Крім того, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що у звязку з підвищенням банком в односторонньому порядку відсоткової ставки з 15,0% до 30,0% річних, яка в подальшому рішенням суду була визнана незаконною та знижена до первісного розміру, банком був зроблений перерахунок заборгованості. Поверненню як надмірно нарахованих відсотків за договором підлягало 87688,99 гривень (11317,84 грн.+ 13029,96 грн.+63341,19 грн.) Виникла сума переплати не була зарахована в рахунок сплати основного зобовязання, а це в свою чергу не спричинило зменшення існуючої кредитної заборгованості, що свідчить про нечесну поведінку кредитора. Позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження наявної у відповідача кредитної заборгованості в сумі, зазначеній в позовній заяві, а саме: 178 497,89 гривень. Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Відповідно до п.1.3.1 іпотечного договору сторони обумовили, що заставна вартість квартири становить 202\~000 гривень (в такому ж розмірі встановлена і оціночна вартість предмета потеки згідно з п.1.3.2 цього ж договору). Таким чином, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги про звернення стягнення на іпотечне майно згідно зі ст.33 Закону України „Про іпотеку є передчасними. Оскільки не підлягають задоволенню вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, то не підлягають задоволенню і вимоги про виселення відповідачів з квартири, переданої в іпотеку.

Outcome: dismissed