Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-25 00:00:00

позивачка звернулась до суду із позовом про визнання недійсним договору № 1 від 10 червня 2005 р. найму житла в будинках державного (відомчого) службового фонду, який укладено між [PERSON] та Калуським держлісгоспом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона зареєстрована та проживає на [INFO]. Вказане житлове приміщення є квартирою. Однак 21 травня 2012 р. їй стало відомо про те, що між відповідачами укладено оспорюваний договір. Оскільки цим договором порушується та водночас не визнається право позивачки на приватизацію згаданої вище квартири, а також враховуючи те, що ДП Калуський держлісгоспє неправомочним субєктом щодо передання у найм цієї квартири, позивачка вважає спірний договір таким, що не відповідає вимогам цивільного законодавства, тому просить визнати його недійсним. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві та додатково пояснив, що оспорюваний договір укладений незаконно, так як [PERSON] та позивачка на час його укладення вже проживали у квартирі на вул. Перемоги, 4, що в смт. Войнилів Калуського району. Крім того вказав, що наймодавець за договором найму, тобто, ДП Калуське лісове господарствоза відсутності будь-яких доказів належності йому цієї квартири на праві власності чи праві господарського відання не уповноважений на передачу квартири в найм. Просить позов задовольнити. Представник ДП Калуське лісове господарство[PERSON] заявленого позову не визнав та пояснив, що договір з [PERSON] було укладено для узаконення проживання [PERSON] та членів його сімї. Вказав, що у ДП Калуське лісове господарство не заперечують щодо проживання у вищевказаній квартирі позивачки, її чоловіка та інших членів сімї. Також зазначив, що приміщення в якому проживає позивачка в дійсності не є житлом, а є частиною адміністративної будівлі, яку збудовано Брошнівським держлісгоспом, та у порядку правонаступництва передано ДП Калуське лісове господарство. У задоволенні позову просить відмовити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву в якій зазначив, що позов визнає повністю та просить його задовольнити. Справу просить розглядати без його участі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов визнала та пояснила, що незважаючи на те, що ДП Калуське лісове господарствоне заперечує проти проживання позивачки та [PERSON] у квартирі на вул. Перемоги, 4, що в смт. Войнилів Калуського району, наявність спірного договору унеможливлює приватизацію цієї квартири, яка до того ж не є службовою. Просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення представників сторін та зясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 1981 р. проживає у смт. Войнилів, на вул. Перемоги, 4, разом із свої чоловіком [PERSON] Даний факт підтврджується довідкою виконавчого комітету Войнилівської селищної ради № 434 від 10 березня 2011 р.( а.с. 19 ). При цьому, у вказаній довідці зазначено, що дана квартира не обліковується у Войнилівській селищній раді як службове житло. Як видно із записів у будинковій книзі для прописки громадян, [PERSON] та [PERSON] з 20 березня 1998 р. прописані на вулиці Перемоги, 4, смт. Войнилів, Калуського району, і зареєстровані та проживають за цією адресою по даний час. (а.с. 7-11 ). Крім того, 5 вересня 2000 р. виконавчим комітетом Войнилівської селищної ради чоловіку позивачки [PERSON] видано ордер за № 80 на квартиру на вулиці Перемоги, 4, що в смт. Войнилів Калуського району.( а.с. 49 ). Водночас у ордері зазначено, що сімя [PERSON] складається з двох чоловік. 10 червня 2005 р. між [PERSON] та Калуським держлісгоспом укладено договір № 1 найму житла в будинках державного (відомчого) службового фонду.( а.с. 12-14 ). За умовами цього договору Калуський держлісгосп надав наймачу ([PERSON]А.) та членам його сімї [PERSON] в безстрокове користування житло в смт. Войнилів (Войнилівське лісництво). Частиною 1 ст. 118 Житлового кодексу України передбачено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у звязку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної у місті [PERSON] народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. [PERSON] Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. № 37 затверджено Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, у пункті пятому якого зазначено, що облік службових жилих приміщень у всіх будинках, незалежно від їх належності, здійснюється у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті [PERSON] народних депутатів, яка прийняла рішення про включення жилого приміщення до числа службових. Службові жилі приміщення обліковуються в журналі обліку службових жилих приміщень (додаток № 1). Отже, за вимогами наведених правових норм службовим є таке жиле приміщення щодо якого рішенням виконавчого комітету відповідної місцевої ради прийнято рішення про включення до числа службових жилих приміщень. Разом із тим у спірному договорі відсутні посилання на рішення виконавчого комітету Войнилівської селищної ради, яким квартиру на вулиці Перемоги, 4, в смт. Войнилів, включено до числа службових жилих приміщень. Не надано суду такого рішення й представником відповідача ДП Калуське лісове господарство. В той же час із листа архівного відділу Калуської райдержадміністрації від 03.08.2011 р. № 01-18/359 та листа Державного архіву Івано-Франківської області від 19.08.2011 р. М-63 вбачається, що виконавчим комітетом Войнилівської селищної ради не приймалось рішення про включення квартири (жилого приміщення) на вул. Перемоги, 4, в смт. Войнилів Калуського району, до числа службових приміщень. ( а.с. 20-21 ) Таким чином, вищенаведені обставини дають підстави суду дійти переконливого висновку, що вселення та подальше проживання позивачки та [PERSON] (відповідача) у квартирі на вулиці Перемоги, 4, смт. Войнилів Калуського району, є законним та таким, що не порушує прав та законних інтересів будь-яких осіб, в тому числі і ДП Калуське лісове господарство. Також заслуговують на увагу доводи позивачки щодо відсутності правомочностей у Калуського держлісгоспу на передання у найм квартири на вул. Перемоги, 4, в смт. Войнилів Калуського району. Згідно із ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно (п.1 ч. 1 ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень). Проте представником відповідача ДП Калуське лісове господарствоне надано доказів державної реєстрації за цим підприємством або іншим уповноваженим субєктом, права власності або іншого речового (майнового) права на житлове приміщення на вулиці Перемоги, 4, що в смт. Войнилів Калуського району Івано-Франківської області. За таких обставин Калуський держлісгосп не був повноважним вчиняти будь-які правочини щодо квартири на вул. Перемоги, 4, що в смт. Войнилів Калуського району Івано-Франківської області. Суд не приймає до уваги твердження представника ДП Калуське лісове господарствопро те, що приміщення на вул. Перемоги, 4, в смт. Войнилів Калуського району, не є житлом, оскільки воно спростовується технічним паспортом, який складено 21.09.2011 р. ОКП Івано-Франківське ОБТІ, а також вищенаведеними письмовими доказами, зокрема, ордером. ( а.с.15-18 ). За вимогами ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Натомість представником ДП Калуське лісове господарствоне надано жодних доказів, які б спростовували доводи позивачки. Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України (у редакції, що була чинною на час укладення спірного договору) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Враховуючи те, що Калуський держлісгосп не мав правових підстав виступати наймодавцем за оспорюваним договором, та беручи до уваги той факт, що вселення позивачки та відповідача [PERSON] у квартиру на вул. Перемоги, 4, в смт. Войнилів, оформлено ордером, то суд приходить до висновку, що укладений між [PERSON] та Калуським держлісгоспом договір суперечить Цивільному кодексу України, зокрема, ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 761. Також суд звертає увагу, що згідно довідки ДП Калуське лісове господарство, [PERSON] в день укладення договору 10 червня 2005 року не був працівником вказаного підприємства ( а.с. 45-48 ). Суд вважає, що спірний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки квартира на вул. Перемоги, 4, в смт. Войнилів Калуського району не відноситься до числа службових жилих приміщень. У звязку з тим, що оспорюваним договором позивачці створюються перешкоди для реалізації права на приватизацію квартири на вул. Перемоги, 4, в смт. Войнилів Калуського району, то порушене право підлягає захисту. Оскільки про укладений між відповідачами договір найму позивачці стало відомо 21 травня 2012 року при розгляді іншої справи у суді, то суд вважає, що нею не пропущено строк позовної давності. На підставі ст.ст. 15, 16, 182, 203, 215, 317, 761 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень,

Outcome: approved