Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом про стягнення боргу з відповідача в сумі 87956,16 грн., мотивуючи тим, що відповідач в добровільному порядку не бажає повернути належні позивачу грошові кошти в сумі 80000 грн., які зобов»язався повернути до 30.01.2010 року в зв»язку з невиконаною роботою, заборгував йому грошові кошти з врахуванням інфляційних витрат та трьох процентів річних за час користування коштами. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, суду показав, що з відповідачем його пов»язували ділові стосунки під час ведення підприємницької діяльності, а тому для здійснення названою діяльності позивач надавав відповідачу грошові кошти та особисто передав йому 80000 грн., про що відповідач видав йому письмову розписку в присутності свідків, в якій зобов»ячався повернути належні позивачеві грошові кошти в сумі 80000 грн. до 30.01.2010 року. В зв»язку з тим, що відповідач перестав займатись бізнесом, змінив телефони та фактично переховувався від позивача, на час звернення позивача до суду свої зобов»язання перед позивачем не виконав, винен йому грошові кошти з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних згідно вимог закону в сумі 87956,16 грн., а тому просить позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та суду пояснив, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе грошових зобов»язань щодо повернення коштів, які особисто як приватна особа отримав від позивача, розписка зобов»язального характера написано власноруч відповідачем без всілякого тиску та примусу, в присутності двох свідків, а тому вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та суду показав, що підприємство, співзасновником якого він був, ООО «Укртрейдбуд», з позивачем, який був головним інженером ООО «Подков», пов»язували ділові стосунки, було укладено договір підряду, згідно якого замовник був зобов»язаний сплатити 120000грн. Позивач дійсно передавав йому особисто грошові кошти для здійснення робіт, однак він виконав частину своїх зобов»язань перед позивачем, а тому визнає суму боргу в 40000 грн., які повинен повернути позивачу. Іншу ж частину боргу відповідач не визнає, вважає, що не винен позивачеві ще 40000 грн., хоча зазначає, що розписка написана ним власноруч, але під впливом тяжких для нього обставин, морального тиску з боку позивача, який в присутності директора [PERSON] змусив його взяти на себе зобов»язання щодо повернення всієї суми, яку дійсно відповідач отримав від позивача, виконав роботи за домовленістю з позивачем, який в свою чергу не прийняв виконання робіт, не підписав актів виконаних робіт. Суд, заслухавши сторони, оглянувши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог, які підтримані позивачем, по таким підставам. Відповідно до ст.61 ЦПК України в судовому засіданні не підлягають доказуванню обставини, які визнаються сторонами. В судовому засіданні встановлено та визнається сторонами, що 17.12.2009 року між позивачем, фізичною особою [PERSON] і фізичною особою [PERSON] було укладено договір зобов»язального характеру, відповідно до якого відповідач зобов»язався до 30.01.2010 року повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 80000 грн., які він отримав особисто від позивача під час співробітництва між підприємствами, на яких працювали сторони, для виконання робіт, пов»язаних з берегоукріпленням, однак роботи не були виконані. У визначений договором час до 30.01.2010 року відповідач [PERSON] свої зобов»язання не виконав, грошові кошти в сумі 80000 грн. позивачу [PERSON] не повернув, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання своїх зобов»язань перед стороною договору всупереч вимогам закону, внаслідок чого між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, який підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, так як двохстороння угода між сторонами була укладена як між фізичними особами, створила юридичні наслідки зобов»язального характеру для відповідача. Вищезазначене підтверджується окрім показань сторін, письмовою розпискою відповідача [PERSON] від 17.12.2009 року, яка складена ним власноруч та підписана, з якої вбачається, що відповідач [PERSON] зобов»язався повернути позивачу [PERSON] грошові кошти в сумі 80000 грн. за невиконану роботу до 30.01.2010 року,11 годин. Грошові кошти в названому розмірі він отримав від позивача. Вищезазначені грошові кошти відповідач отримав особисто від позивача частками: 21.11.2009 року - 20000грн., 24.11.2009 року-13000грн., 01.12.2009 року - 31000грн. та 10.12.2009 року в сумі 2000 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою відповідача [PERSON], яка надана суду позивачем [PERSON], а тому суд приймає до уваги показання відповідача в частині того, що між підприємствами, на яких працювали сторони, існували договірні відносини, що також підтверджується додатком до договору № 14/09 від 25.11.2009 року, однак суд вважає, що між сторонами існували також відносини особистого характеру, так як грошові кошти передавались готівкою позивачем як фізичною особою відповідачу, який також особисто приймав грошові кошти від позивача, розрахунки здійснювались готівковими коштами наперед та саме відповідач, як фізична особа, зобов»язався повернути отримані ним грошові кошти позивачеві згідно письмової розписки від 17.12.2009 року. Крім цього, враховуючи те, що відповідачем не заявлявся зустрічний позов щодо визнання договору між ним та позивачем від 17.12.2009 року недійсним, суд в межах заявлених позовних вимог вважає, що між сторонами як фізичними особами діють договірні зобов»язання щодо повернення грошових коштів [PERSON] позивачу [PERSON], а тому саме відповідач [PERSON] не виконав своїх зобов»язань щодо повернення грошових коштів позивачу, посилання відповідача на те, що грошові кошти позивачу винне підприємство ООО «Укртрейдбуд», співзасновником якого був відповідач і яке, зважаючи на показання відповідача, вже припинило свою діяльність, є безпідставними, а тому до уваги судом не приймаються. Суд зважаючи на вищевикладене, також вважає безпідставними посилання відповідача [PERSON] як на підставу своїх заперечень щодо позову на те, що письмова розписка позивачу від 17.12.2009 року написана ним під моральним тиском та з примусу, так як названі посилання голослівні, в правоохоронні органи з приводу примусу до укладення розписки відповідач не звертався, зустрічний позов щодо визнання недійсним письмового правочину з позивачем не подав. Позов підлягає задоволенню згідно вимог ст.ст.525,526 ЦК України, відповідно до яких зобов»язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов»язань не допускається. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов»язання, якщо він не виконав зобов»язання у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в 80000 грн. на користь позивача, інфляційних витрат в сумі 5760 грн. ( 80000х107,2% за період з 01.02.2010 року по 31.12.2010 року), трьох процентів річних в сумі 2196,16 грн. за вказаний період, підлягають задоволенню відповідно до вимог названої норми закону в межах заявлених позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 880 грн., які підтверджені квитанцією. На підставі викладеного,

Outcome: approved