Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-20 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси в листопаді 2011р. звернувся з позовом Заступник прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах позивача [PERSON] міської ради до [PERSON], за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] (на боці позивача), [PERSON] (на боці відповідача), та просив суд повернути майно нежитлове приміщення №9, площею 78,8 кв.м., розташоване в м. Одесі по вул. Катерининській, 2, переданого на виконання недійсного правочину виконавчому комітету [PERSON] міської ради. 05.03.2012р. з боку позивача на адресу суду надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до умов якої позивач звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] (на боці позивача), [PERSON], (на боці відповідача) та просив суд визнати недійним договір купівлі-продажу від 18.01.2011р., укладений між [PERSON] та [PERSON] нежитлового приміщення першого поверху №9, за адресою: м. Одеса вул. Катерининська, 2, загальною площею 78,8 кв.м., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій №36. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що Рішенням Приморського районного суду міста [PERSON] від 20.11.2009р. по справі №2-12832/09 було визнано право власності за [PERSON] на нежитлове приміщення №9, загальною площею 78,8 кв.м. в будинку №2 по вул. Катерининська. Пізніше 18.01.2011р. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу продала зазначене нежитлове приміщення [PERSON] Позивач вважає, що вказаний правочин підлягає бути визнаний недійсним оскільки Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2011р. було скасовано Рішення Приморського районного суду міста [PERSON] від 20.11.2009р. по справі №2-12832/09 про визнання за [PERSON] права власності та відмовлено її у задоволенні позовних вимог. У судовому засіданні, представник Приморського району м. Одеси, [PERSON], яка діла на підставі довіреності (а.с.200) підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позові. Представник [PERSON] міської ради, [PERSON], який діяв на підставі довіреності (а.с.144) у судове засідання не зявився проте надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, де також додав, що позові вимоги підтримує в повному обсягу. Представник відповідачки, [PERSON], [PERSON], який діяв на підставі довіреності (а.с.44), у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підставі їх необґрунтованості, надавши суду письмові заперечення , які підтримав (а.с.50-52). В заперечення проти задоволення позовних вимог представник відповідачки зазначив, що відсутні правові підстави для визнання правочину недійсним, оскільки на час укладання угоди, [PERSON] була повноцінним власником нерухомого майна, враховуючи, що рішення суду на той час ще не було скасовано. Також представником відповідачки зазначено, що оспорюванний правочин жодним чином не порушує права держави, отже Прокуратура Приморського району м. Одеси не мало права звертатися до суду з подібними позовними вимогами. Представник відповідачки, [PERSON], [PERSON], яка діяла на підставі довіреності (а.с.122) у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що Прокуратурою Приморського району м. Одеси не доведено, що оспорюванною угодою порушуються будь-які права територіальної громади, оскільки не доведено, що спірне майно належить на праві власності [PERSON] міській раді та додала, що реконструкція приміщень відбулася з урахуванням вимог діючого законодавства. У судовому засіданні, третя особа [PERSON]І та її представник [PERSON], який діяв на підставі довіреності (а.с.145) підтримав позовні вимоги та зазначив, що [PERSON] внаслідок реконструкції збільшила приміщення за рахунок приєднання частини сходинкової клітини та підвалу, чим порушила права всіх співмешканців будинку, оскільки вказані обєкти є власністю всіх мешканців будинку. Третя особа [PERSON] та її представник, [PERSON], яка діяла на підставі довіреності (а.с. 138) у судове засідання не зявилися, про дату та час розгулу справи повідомлялися належним чином, про причини неявки до суду не повідомили. У минулих судових засіданнях представник третьої особи заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с. 162-166), оскільки в момент укладання оспорюванної угоди [PERSON] була законним власником квартири та з тих підстав, що нежитлові приміщення не перебували у комунальній власності, отже у Прокуратури Приморського району м. Одеси відсутні правові підстави для звернення до суду з подібними позовними вимогами. Суд вирішує розглядати справу без участі представника [PERSON] міської ради та третьої особи [PERSON], в порядку ст. 169 ЦПК України, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги Заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах позивача [PERSON] міської ради до [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] (на боці позивача), [PERSON], (на боці відповідача) про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору міни від 23 травня 2008р. (а.с.174) набула права власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 32,1 кв.м., а також нежитлового приміщення першого поверху №601 в цьому ж будинку аг. пл.. 26,6 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.2009р. В подальшому до вказаної квартири, вона добудувала приміщення 6,4 кв.м., у звязку з чим звернулася до суду про визнання за нею право власності на реконструйоване не житлове приміщення. Рішенням Приморського районного суду міста [PERSON] від 20.11.2009р. по справі №2-12832/09 було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] міської ради та визнано за нею право власності на нежитлове приміщення №9, загальною площею 78,8 кв.м. в будинку №2 по вул. Катерининська та присвоєно реконструйованим приміщенням єдину назву та номер-нежиле приміщення №9 цього будинку (а.с.7). [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу 18.01.2011р. (а.с.6), продала зазначене нежитлове приміщення [PERSON], власником якого на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20.11.2009р. 12 жовтня 2011р. Рішенням Апеляційного суду Одеської області (а.с.8) було скасовано Рішення Приморського районного суду міста [PERSON] від 20.11.2009р. по справі №2-12832/09 про визнання за [PERSON] права власності та відмовлено її у задоволенні позовних вимог. Вказаним рішенням встановлено, що Визнання позивача власником підвального приміщення в багатоквартирному будинку суперечить вимогам ч.1 ст.1, п.2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», рішенню Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року №4 рп/2004 року, за змістом яких, допоміжні приміщення (підвали, сараї) передаються у безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир в багатоквартирному будинку. Жодного рішення ні [PERSON] міською радою, ні співвласниками вказаного житлового будинку щодо реального розділу допоміжних приміщень житлового будинку не приймалося та вказане приміщення підвалу у власність позивачу не передавалося. Крім того, на час ухвалення рішення судом першої інстанції квартира № 9 та нежиле приміщення першого поверху № 601 були власністю позивача на підставі свідоцтва про право власності від 19 листопада 2007 року та договору купівлі-продажу від 01 вересня 2009 року, тому визнання на ним права власності в судовому порядку є зайвим (а.с.20,22). Разом з тим, у результаті проведеної реконструкції [PERSON] позбавлена виходу з квартири №3а. Таким чином факт незаконної реконструкції та розпорядження допоміжним приміщенням вже встановлений судом, та в порядку ст. 61 ЦПК не підлягає доведенню. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2010р. (а.с.276-278) було задоволено адміністративний позов [PERSON], [PERSON] та скасовано розпорядження Приморської районної адміністрації [PERSON] міської Ради №1956 від 02 жовтня 2007р. «Про розділ квартири №3, розташованої за адресою: вул. Катерининська, 2 на дві самостійні квартири». Ухвалою [PERSON] апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2010р. (а.с.279-281) та Ухвалою Вищого Адміністративного суду України від 20 квітня 2011р. (а.с.282-284) Постанова Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2010р. залишено без змін. Згідно постанови суду від 29.03.2010р. було встановлено наступні факти та обставини, а саме, те що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживають у будинку вул. Катерининська, 2 в м. Одесі. [PERSON]Є є власником квартири №13, що знаходиться на другому поверсі в буд. №2 по вул. Катерининська, 2 у м. Одесі., [PERSON] є власником квартири №9, що знаходиться на першому поверсі в будинку №2 в м. Одеса, а [PERSON] є власницею квартири №3 та квартири №3-а, що знаходяться на другому поверсі в цьому ж будинку. Відповідно до розпорядження Жовтневої районної адміністрації №415 від 04.06.1997р. [PERSON] було дозволено здійснити реконструкцію кв. №13 по з використанням приміщення площею 4 кв.м. згідно проекту. Із суті вказаного розпорядження вбачається, що на момент придбання [PERSON] квартири № 3 у 1998 році, приміщення другого поверху площею 4 кв.м. знаходилось у законному користуванні [PERSON] У період з 1998 року по 2004 рік [PERSON] по часткам викупала квартиру №3, яка має єдиний парадний вхід зі сторони вул. Катерининської. На підставі розпорядження Приморської районної адміністрації [PERSON] міськради №1956 від 02 жовтня 2007року «Про розділ квартири № 3, розташованої за адресою: Катерининська, 2 на дві самостійні квартири», [PERSON] у 2007 році, здійснила розділ належної їй квартири на дві окремі квартири - № 3 та № 3-а, при чому при розділі квартири на дві окремі, виникло така ситуація, що квартира № 3-а не має окремого входу. Відповідно до висновку №28-10/09 будівельно-технічного дослідження про відповідність планування квартири №3-а за адресою вул. Катерининська, 2, діючим нормам та Технічного висновку про можливість використання сходової клітини чорного ходу в якості основного входу в квартиру №3-а, що знаходиться на другому поверсі багатоквартирного житлового будинку №2, було встановлено, що приміщення №3-а не може експлуатуватись в якості квартири, так як при його реконструкції були порушені діючі державні будівельні норми. У технічному висновку від 18.0І.2010 р. зазначено, що сходова клітина чорного ходу не може бути використана в якості основного входу в квартиру №3-а, а також, що сходова клітина, позначена на поверховому плані будинку фактично відсутня. З чого суд зробив висновок, що Приморська районна адміністрація незаконно дозволила здійснити реконструкцію квартири № 3, та скасував зазначене розпорядження. Згідно довідки наданої КП «ОМТІ та РОН»від 14.02.2012р. (а.с. 128 ) вбачається, що станом на 01.03.2012р. нежитлове приміщення №9 загальною площею 78,8 кв.м., по вул. Катерининській, 2 зареєстровано за [PERSON], на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Виконкомом [PERSON] міської ради 20.02.2012р. Зі змісту зазначеного Свідоцтва (а.с. 58) вбачається, що [PERSON] є власником всього обєкту, розташованого за адресою вул. Катерининській, 2. Також зі змісту вказано Свідоцтва вбачається, що воно видано на підставі протоколу №5 загальних зборів учасників ПП «ТРАНСАВАНГАРД»від 24.01.2012р., акту прийому-передачі від 25.01.2012р., замість Свідоцтва про право власності виданого виконавчим комітетом [PERSON] міської ради від 04.01.2012р. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, до переліку загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину відносяться: особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Таким чином з урахуванням викладеного суд доходить висновку, що [PERSON] на час укладання оскаржуваної угоди не була наділена повним обсягом цивільної дієздатності, оскільки рішення суду , яке виступало правоустановчим документом, було скасовано судом апеляційної інстанції. Згідно ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Суд не приймає до уваги посилання відповідачів на те, що оскаржувана угода не впливає на права та обовязки [PERSON] міської ради, оскільки в предмет правочину увійшла частина сходинкової клітини, яка є частиною будинку, що перебуває у комунальній власності. Також суд враховує, що згідно рішення Апеляційного суду Одеської області 12 жовтня 2011р. вбачається порушення прав третьої особи щодо неможливості користування [PERSON] сходинковою клітиною. Згідно ст. 121 Конституції України, Прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються: представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Таким чином суд доходить висновку, що Заступник прокурора Приморського району м. Одеси на законних підставах звернувся до суду в інтересах [PERSON] міської ради. Також суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати наслідки ст. 216 ЦК України, де зазначається, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину ,у звязку з чим з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 112300 грн. З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] та [PERSON] на користь на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 53, 65 грн. з кожної. На підставі викладеного та

Outcome: approved