Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, після уточнення позовних вимог просив визнати його право на отримання відсотків за договором банківського вкладу за № 250030119 від 09 червня 2008 року та стягнути ці відсотки з відповідача на користь позивача за період з 11 липня 2009 року до 09 лютого 2010 року у загальному розмірі 26 255,30 гривень, а також судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на такі обставини. 09 червня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «ІМЕКСБАНК»та позивачем укладено договір банківського вкладу за № 250030119, за умовами якого позивач зобовязався здійснити, а банк прийняти, банківський вклад у сумі 300 000,0 гривень, строком на 396 днів, зі сплатою 18 річних, із кінцевою датою повернення 10 липня 2009 року. Позивач виконав умови договору у повному обсязі, вчасно здійснивши банківський вклад. Із настанням дати закінчення дії договору, відповідач у порушення його умов відмовив позивачу в поверненні суми кредиту та сплаті відповідних відсотків. Після багаторазового звернення до відповідача із вимогами про повернення коштів, сума вкладу була повернута відповідачу шляхом нарахування коштів на розрахунковий рахунок, без отримання згоди позивача на виконання цієї грошової операції. Відсотки, що мали бути нараховані позивачу, у повному обсязі йому виплачено не було. У звязку із викладеним, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення, відповідно до яких, просив у задоволенні предявленого [PERSON] позову відмовити у повному обсязі, зобовязати позивача повернути Публічному акціонерному товариству «ІМЕКСБАНК»відсотки, стягнені за договором № 250030119 від 09 червня 2008 року. Мотивуючи викладені в заперечені вимоги, представник відповідача послався на наступне. 09 червня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «ІМЕКСБАНК»та позивачем укладено договір банківського вкладу за № 250030119, за умовами якого позивач зобовязався здійснити, а банк прийняти, банківський вклад у сумі 300 000,0 гривень, строком на 396 днів, зі сплатою 18 річних, із кінцевою датою повернення 10 липня 2009 року. Із закінченням строку дії договору, на виконання його умов, банком з депозитного рахунку позивача грошові кошти в повному обсязі було перераховано на його поточний рахунок. Виходячи з викладеного, відповідач вважає виконаними у повному обсязі умови укладеного між сторонами договору. При цьому, банк вказав на безпідставність вимог позивача щодо нарахування та стягнення відсотків за вкладом після дати закінчення дії договору, оскільки банк повністю та в строки виконав свої зобовязання за договором. Також представник відповідача вказав, що банком було виплачено у повному обсязі на користь позивача суму відсотків за вкладом, визначену до стягнення з банку рішенням Апеляційного суду Одеської області у цій справі від 30 червня 2010 року. На цей час вказане рішення Апеляційного суду Одеської області скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08 лютого 2012 року, тому представник банку-відповідача ставить питання про поворот виконання рішення Апеляційного суду Одеської області щодо стягнення відсотків за вкладом. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень представників сторін, представлених ними письмових доказів. 09 червня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «ІМЕКСБАНК»та [PERSON] укладено договір банківського вкладу у гривні України за № 250030119 (надалі за текстом договір). Відповідно п. 1.1. договору, банк зобовязався прийняти в [PERSON] кошти в сумі 300 000,0 гривень строком на 396 днів, на депозитний рахунок № 26355147130995//26354110025555 зі сплатою 18 відсотків річних. Датою зарахування коштів є 09 червня 2008 року, датою припинення поповнення рахунку 10 березня 2009 року, датою повернення коштів 10 липня 2009 року. 01 липня 2009 року [PERSON] звернувся до АКБ «ІМЕКСБАНК»із письмовою заявою, якою просив про повернення готівкою 10 липня 2009 року суми вкладу та нарахованих відсотків за укладеним договором № 250030119. Після закінчення строку дії договору банк самостійно, без згоди позивача, перерахував депозитні кошти з депозитного рахунку на розрахунковий рахунок, відкритий на імя позивача. 08 грудня 2009 року позивач почав отримувати грошові кошти з поточного рахунка частинами та станом на 09 лютого 2010 року ним було отримано у повному обсязі грошові кошти за вкладом. Таким чином, предметом спору між сторонами є відсотки, що, на думку позивача, мали бути нараховані та виплачені за період, починаючи з встановленої договором кінцевої дати повернення вкладу (10 липня 2009 року) до дати фактичного отримання позивачем всієї суми вкладу (09 лютого 2010 року). Із подібними позовними вимогами 11 вересня 2009 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2010 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено у повному обсязі. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2010 року скасовано зазначене рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено, стягнуто з ПАТ «ІМЕКСБАНК»на користь [PERSON] проценти на вклад за договором банківського вкладу за № 250030119 від 09 червня 2008 року за період з 11 липня 2009 року по 09 лютого 2010 року у розмірі 26 255,30 гривень. Рішення Апеляційного суду Одеської області було звернуто до виконання, та у порядку виконавчого провадження з ПАТ «ІМЕКСБАНК»стягнуто на користь [PERSON] визначену судовим рішенням суму грошових коштів. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08 лютого 2012 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2010 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2010 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. З встановлених судами першої, апеляційної та касаційної інстанції обставин справи вбачається, що ігнорування заяви [PERSON] про повне повернення готівкою суми вкладу та нарахованих відсотків, а також самостійне перерахування банком депозитних коштів позивача з депозитного рахунку на розрахунковий рахунок, відкритий на імя позивача, не відповідає змісту договірних зобовязань банку, з огляду на таке. Відповідно до п. 2.4.4. договору вкладу від 09 червня 2008 року банк зобовязався повернути вкладнику суму депозиту з нарахованими відсотками після закінчення терміну дії договору, на першу вимогу вкладника, готівкою або в безготівковій формі за заявою вкладника, шляхом перерахування на поточний або інший депозитний рахунок, вказаний вкладником. Таким чином, сторони погодили такий єдиний спосіб виконання банком договірного зобовязання, за умовами якого банк повинен був у встановлені договором строки повернути належні суми позивачу готівкою. Лише за наявності згоди вкладника банк мав право перерахувати належні до сплати суми на банківський рахунок, визначений цим вкладником. Односторонні дії банку щодо перерахування належних до сплати коштів вкладника на поточний рахунок свідчить про порушення банком умов договору, оскільки жодна з умов зазначеного договору не надає таких прав відповідачу. Відповідно до ст. 599 ЦК України до припинення зобовязання призводить лише належне його виконання. Правова мета укладеного між сторонами договору банківського вкладу полягає у збереженні та примноженні грошових коштів, переданих вкладником у розпорядження банку. Як визнав представник відповідача, позивач був позбавлений можливості отримати належні йому до сплати грошові кошти, що перебували на поточному рахунку позивача. Отже, банк продовжував користування грошовими коштами, внесеними вкладником, й після настання строку їх повернення, й після перерахування їх на поточний рахунок, відкритий на імя вкладника. Наведені дії банку не можуть свідчити ані про виконання договірного зобовязання, ані про належний характер таких дій його умовам. При цьому перерахування депозитних коштів з одного рахунку на інший саме по собі не може призвести до зміни характеру та змісту правових відносин, що існували між сторонами. За п. 3.2.1. укладеного договору, цей договір втрачає свою силу за згодою сторін, з моменту виплати банком вкладнику суми депозиту і нарахованих та сплачених відсотків, у порядку, передбаченому цим договором. Таким чином, між сторонами продовжили існувати правові відносини із договору банківського вкладу до моменту повного та належного виконання банком своїх зобовязань. Враховуючи обставини справи, суд вважає часом належного виконання договірного зобовязання, день остаточного розрахунку з позивачем, що мало місце 09 лютого 2010 року. Згідно із частиною 5 статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Як встановлено судом, днем повернення вкладу є 9 лютого 2010 року. До цієї дати банк продовжував користуватися отриманими від позивача коштами, правових підстав списання коштів з рахунку вкладника судом не встановлено, оскільки ані договором, ані законом для таких дій відповідача не передбачено достатніх правових підстав. Інше тлумачення характеру правових відносин, що виникли між сторонами, суперечитиме положенню ст. 1212 ЦК України, в якій встановлено загальну заборону набуття або збереження майна за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави. Неможливість виконання зобовязання банком не може надавати цій установі підстав для протиправних дій, порушення договірних зобовязань. Суми, що є предметом цього спору, фактично сплачені позивачу банком добровільно та стягнуто за рішенням Апеляційного суду Одеської області, що набуло законної сили на час сплати спірних коштів. При цьому, представник відповідача поставив питання про поворот виконання скасованого рішення. Беручи до уваги, що суд визнав право позивача на зазначені грошові кошти, вони позивачем вже отримані, суд має в задоволенні цієї позовної вимоги відмовити, з одночасною відмовою відповідачу здійснити поворот виконання рішення суду. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі. Дійшовши висновку про обґрунтованість позову [PERSON], суд має підтвердити його права на отримані кошти, стягнувши з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Outcome: partial