Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на наступне. 23 лютого 2011 року між Відповідачем та [PERSON] (в подальшому - Покупець) укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 29а-23 (в подальшому Договір), за яким остання придбала у Відповідача майнові права на квартиру № 23 у житловому будинку по вул. Автозаводській, 29-а, в місті Києві (надалі Квартира). За цим Договором та згідно Акту прийому передачі майнових прав від 28.02.2011 р Відповідач передав Покупцеві майнові права на квартиру після повної оплати їх вартості в сумі 749557,80 грн. 30.09.2011 була укладена угода про відступлення майнових прав на квартиру між відповідачем та [PERSON] на користь [PERSON] (надалі Позивач). 25.01.2012 р позивачу стало відомо про те що 23.12.2006 р між відповідачем та ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс», Українська спеціальна науково реставраційна проектно будівельна виробнича корпорація «Укрреставрація»(надалі Треті особи) укладена додаткова угода №1 про внесення змін і доповнень до договору №3 про спільну діяльність без створення юридичної особи від 05.07.2005 року. 24.11.2006 р тими ж сторонами підписано Протокол №1 розподілу загальної житлової, нежитлової площі та машиномісць у житловому будинку по вул. Автозаводська, 29-а у м. Києві як додаток №2 до додаткової угоди №1 від 23.11.2006 р. до договору №3 від 05.07.2005 р Однією із умов погоджених сторонами у протоколі є те, що ЗАТ «Міжнародна інвестиційна компанія «Інтерінвестсервіс»отримує 7 квартир загальною площею 667 кв.м у тому числі кв.№23 у буд.29-а, по вул. Автозаводська у м. Києві. Саме з цього приводу позивач наполягає визнати недійсним Договір купівлі-продажу майнових прав, адже при його укладенні Відповідач навмисно ввів Покупця в оману, а саме: приховав обставини щодо відчуження квартири іншим особам до моменту укладення Договору, в результаті чого були порушені права та законні інтереси позивача. Враховуючи недійсність укладеного Договору позивними вимогами позивача також є стягнення з відповідача на його користь сплачених по Договору коштів з урахуванням індексу інфляції суму у розмірі 766735,57 грн. та сплачений судовій збір у розмірі 3219 грн. та витрати повязаних з розглядом справи в сумі 1582,45 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав з підстав його необґрунтованості, просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Треті особи в судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи повідомлялись судом належним чином, тому суд можливим розглянути справу за відсутністю представників третіх осіб на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 2 ст.57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. З матеріалів справи убачається, що 23 лютого 2011 року між Відповідачем та [PERSON] (надалі Покупець) укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 29а-23 (в подальшому Договір), за яким остання придбала у Відповідача майнові права на квартиру № 23 у житловому будинку по вул. Автозаводській, 29-а, в місті Києві (надалі Квартира) (а.с. 7-10) Згідно п. 1.4. Договору Відповідач зобовязаний передати покупцеві майнові права на квартиру після повної оплати їх вартості. Передача та приймання майнових прав здійснюється сторонами за актом приймання передачі майнових прав. В звязку з повною оплатою у розмірі 749557,8 грн. Покупцем майнових прав на квартиру, Відповідачем було видано відповідну довідку про проведення розрахунків (а.с. 13). 28.02.2011 року між сторонами підписано акт прийому-передачі майнових прав, за яким Відповідачем передано Покупцю майнові права на квартиру № 23 у житловому будинку по вул. Автозаводській, 29-а, в місті Києві (а.с.14) 30 вересня 2011 року між Покупцем, Позивачем та Відповідачем укладено Угоду про відступлення прав (в подальшому - Угода), за умовами якої Покупець відступив на користь Позивача всі права, підставою виникнення яких є Договір. Вказана Угода передбачає собою зокрема відступлення на користь Позивача права на отримання 100 відсотків площі квартири № 23 у житловому будинку по вул. Автозаводській, 29-а, в місті Києві майнові права на яку належать Покупцю за Договором (а.с.17-18). Таким чином, підписавши Угоду, Позивач з 30.09.2011 року став законним власником майнових прав на вищезазначену квартиру. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на ту обставину, що відповідач на момент укладання Договору продавав майнові права, які йому не належали, тим самим навмисно ввів покупця в оману та вчинив правочин (Договір купівлі продажу майнових прав від 23.02.2011) під впливом обману. Такі твердження позивача є безпідставним, не відповідають дійсності та не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, зважаючи на наступне. В судовому засіданні встановлено, що 23 лютого 2011 року між третіми особами по справі: АТ «МІК «Інтерінвестсервіс», УСНРПБВК «Укрреставрація»та Відповідачем укладено Договір № 29-А про забезпечення виконання робіт по завершенню будівництва житлового будинку на вул. Автозаводській, 29-а, в Оболонському районі м. Києва (в подальшому Договір № 29-А) (а.с.43-45). За умовами Договору № 29-А Відповідач зобовязався забезпечити виконання робіт для завершення будівництва обєкту і підготувати його для введення в експлуатацію (п. 3.1.). В рахунок понесених витрат по виконанню предмету даного договору Відповідач отримує майнові права на вільні площі обєкту (п.п. 4.1.3., 5.3.). 17 лютого 2011 року за актом передачі прийому майнових прав на вільні площі обєкта за Договором №29-а від 17.02.2011р. третіми сторонами по справі передано Відповідачу майнові права на частину вільних площ в обєкті, а саме: на двокімнатну квартиру № 23 загальною площею 72,9 кв.м., що знаходиться на 5 поверсі за адресою: м. Київ, вул. Автозаводська, 29а (а.с. 46). Таким чином суд приходить до висновку, що з моменту підписання відповідачем та третіми особами по справі вищезазначеного акту передачі приймання, Відповідач у повному обсязі набув майнові права на вказану частину вільних площ обєкту та отримав можливість вільно розпоряджатися ними на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Вказане підтверджується розясненнями Пленуму Верховного Суду України, що викладені в постанові №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Таким чином, враховуючи Постанову №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»та вимоги ст. 203 ЦК України, суд не вбачає правових підстав для визнання Договору купівлі продажу майнових прав №29а-23 від 23.02.2011 року недійсним. Враховуючи чинність укладеного Договору та відсутність підстав його недійсності, безпідставною є і вимога Позивача про стягнення з Відповідача на його користь сплачених по Договору коштів з урахуванням індексу інфляції. Враховуючи вищевикладене та дослідивши матеріали справи в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що Позивач всупереч ст. 60 ЦПК України не надав суду безперечних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, в тому числі і докази які б підтверджували факти введення його в оману при укладенні спірного Договору, наявність передбачених законодавством обставин визнання його недійсним, та які б могли підтвердити його порушене право при укладені спірного договору, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed