Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання батьківства, вказавши, що з відповідачем з 2011 р. мешкали разом у цивільному шлюбі, вели спільне господарство, мали сумісний бюджет. Позивач та відповідач планували зареєструвати шлюб, у звязку з чим ними були подані заяви до відділу реєстрації актів громадського стану м. Селидове та призначено дату реєстрації шлюбу на січень 2012 року. Позивач довідалась про вагітність, своєчасно стала на облік до Селидівської ЦМЛ. В січні 2012 року позивачка посварилась із відповідачем, після чого останній пішов. З цього часу із відповідачем ніяких відносин не підтримувала. 26 травня 2012 року позивачка народила доньку [PERSON]. Так як шлюб між позивачем та відповідачем не було зареєстровано, в свідоцтві про народження дитини відомості про батька записані зі слів позивачки. Відповідач приймати міри до встановлення батьківства не має бажання. враховуючи інтереси дитини позивач вимушена звернутись до суду із позовною заявою про визнання батьківства. Просила визнати [PERSON], [INFO] батьком дитини [PERSON], [INFO], уродженки [INFO]. Судовий збір стягнути з відповідача на її користь. У судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач заперечень проти позову не надав, пояснив, що дійсно вони з [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, разом проживали, збирались одружитись, але відносини не склалися. В судовому засіданні наполягав на проведенні судово-генетичної експертизи. Ухвалою суду від 15.01.2013 року по справі було призначено судово-генетичну експертизу, але [PERSON] на призначену дату проведення експертизи до відділення медичної імунології не з»явився, про причини неявки суд не повідомив. У зв»язку з неможливістю проведення експертизи, ухвалою суду від 12.03.2013 р. відновлено провадження по справі та призначено до судового розгляду. Відповідач до суду не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень не надав. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] проживали у фактичних шлюбних відносинах з 2011 року, вели спільне господарство. В 2012 році у них народилась донька [PERSON]. [PERSON] визнавав, що дитина його та збирався одружитися з [PERSON] Суд вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні дитина [PERSON] народилася 26.05.2012 р. та в свідоцтві про народження серії 1-НО №469078, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області 30.05.2012 року, актовий запис №115, в графі батько зазначено [PERSON]. З витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України №00010748555 від 11.07.2012 р., виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, вбачається що відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України та батьком дитини записано [PERSON]. Згідно ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини чи за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч 2 ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Також ст.. 128 СК України передбачено, що позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, передбачено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; опікуном(піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун(піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства батько й інші перелічені особи. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числу судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст..212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст..146 ЦПК України може визнати факт, для з»ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні(залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Ухвалою Селидівського міського суду від 15.01.2013 року по справі було призначено судово-генетичну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання чи є [PERSON] батьком дитини [PERSON], [INFO]. Але [PERSON] не зявився до відділення судово-медичної імунології для проведення експертизи. Статтею 146 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи зазначене, суд на підставі ст.. 146 ЦПК України визнає факт того, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Також як встановлено з позовної заяви та з пояснень позивачки, відповідач та позивач мешкали разом, вели спільне господарство. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам під час розгляду справи було розяснено їх права та обовязки, в тому числі положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для зявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджуються матеріалами справи та протоколом судового засідання. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на підставі які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд вважає, що відповідач ухилився від проведення судово-генетичної експертизи, не надав жодних доказів чи заперечень проти позову. Враховуючи наведене, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір, в розмірі 229,60 грн., що підтверджується платіжними квитанціями, тому суд вважає необхідним стягнути ці витрати з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 125, 126, 128 СК України,

Outcome: approved