Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-23 00:00:00

Позивач 16.06.2011 року звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути заборгованість по кредитному договору. При цьому посилається на те, що 18.12.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, за яким останньому було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 7 500 грн. зі сплатою 30 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки. Умови договору відповідач не виконував належним чином, щомісячно кредит не погашав, сплату відсотків не проводив, таким чином станом на 31.03.2011 року створилась заборгованість у сумі 16\~933,72 грн., з них: 7\~506,85 грн. заборгованість по кредиту; 7\~144,31 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1 000,00 грн. заборгованість по комісії та 1\~282,56 грн. штраф за несвоєчасне виконання зобовязання. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON], в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення. 27.02.2012 року представник відповідача надав суду письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечив. При цьому зазначив, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності. При цьому посилався на недійсність та нікчемність даного договору, оскільки він укладений з порушенням норм Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.ст. 203, 215 ЦПК України, а саме, не укладений у вигляді письмового двостороннього договору, а тому не створює правових наслідків. Також в поданих запереченнях просив розглядати справу у його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Відповідно до ст.ст. 158, 169, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено безномерний кредитний договір, за яким останньому було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 7\~500 грн. зі сплатою 30 відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом. Умови договору відповідач належним чином не виконував, щомісячно кредит не погашав, сплату відсотків не проводив. У результаті чого, станом на 31.03.2011 року утворилась заборгованість у сумі 16\~933,72 грн., з них: 7\~506,85 грн. заборгованість по кредиту; 7\~144,31 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1 000 грн. заборгованість по комісії та 1\~282,56 грн. штраф за несвоєчасне виконання зобовязання (500 грн.-фіксована частина, 782,56 грн.-процентна складова). Заперечення представника відповідача не беруться судом до уваги виходячи з наступного. Відповідно до положень ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Частиною 2 даної статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Як вбачається з матеріалів справи позивач особисто заповнив Заяву позичальника, згідно якої погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, про що свідчить його підпис в Заяві позичальника (а.с 6-8). Таким чином, суд вважає, що між сторонами укладено кредитний договір у письмовій формі, що цілком відповідає вимогам ст. 1054 ЦК України. Крім того, особистим підписом позивача в Заяві позичальника підтверджено видачу йому кредитної картки 27.12.2007 року. Твердження представника відповідача про звернення позивача до суду з пропуском строку позовної давності є безпідставним, оскільки, як вбачається з виписки по особовому картковому рахунку 4149625323178556 та розрахунку заборгованості (а.с. 3-5) відповідач систематично користувався кредитною карткою у період з 29.12.2007 року по 16.02.2009 року. Саме 16.02.2009 року відповідач здійснив поповнення карткового рахунку на суму 915 грн. Зі змісту ч. 1 статті 264 ЦК України вбачається, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач періодичними сплатами, які підтверджуються випискою по особовому картковому рахунку 4149625323178556, перервав строки позовної давності, а позивач не пропустив строк звернення до суду за захистом свого порушеного права. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту ст. 610 ЦК України вбачається, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). В ст.ст. 1050, 1054, ЦК України зазначено, що наслідками порушення позичальником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Правовими наслідками порушення зобовязання є сплата неустойки п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Outcome: approved