Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-07 00:00:00

Позивач звернувся із позовною заявою до відповідачів із вказаною вимогою, просить суд виселити [PERSON] разом з його неповнолітньою дочкою [PERSON], [INFO], та [PERSON], які проживають з ним однією сімєю, з квартири [ADDRESS], без надання їм іншого жилого приміщення на підставі ст. ст. 109, 116 ЖК УРСР. На підтвердження своїх позовних вимог позивач посилався на те, що [PERSON] право користування спірною квартирою не набув, на теперішній час квартира залишається самовільно зайнятою. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив зобов'язати Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти із ним, [PERSON], договір найму квартири [ADDRESS], посилаючись на таке. З липня 1997 року позивач мешкав у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Згідно договору найму наймачем даної квартири був його вітчим [PERSON], з яким мешкала його матір [PERSON] і позивач, як члени його родини. Після смерті матері та вітчима [PERSON] залишився мешкати у зазначеній квартирі і дотепер несе всі витрати на її утримання. За твердженням позивача, іншого житла придатного для проживання він не має, а за місцем його реєстрації [ADDRESS], мешкає родина його брата і можливості проживати у нього там не має. В якості належних співвідповідачів за згодою позивача залучені до участі у справі [PERSON] та неповнолітня [PERSON], від імені якої діють її батьки [PERSON] та [PERSON], оскільки, за твердженням позивача, визнаним відповідачем, зазначені особи проживають у спірній квартирі в якості членів однієї сімї. Відповідачі в судове засідання зявилися, позовні вимоги Приморської районної адміністрації Одеської міської ради не визнали, зустрічні позовні вимоги до позивача підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, зустрічну позовну заяву не визнав у повному обсязі. Представник третьої особи в останнє судове засідання не зявився, про час та дату судового слухання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив; в передніх засіданнях участь брав, визнав обґрунтованою правовому позицію представника Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. Вислухавши пояснення представника позивача, сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов Приморської районної адміністрації Одеської міської ради необхідно задовольнити у повному обсязі, позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених сторонами письмових доказів. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.11.2005 року позовні вимоги [PERSON] до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування та зобовязання укласти договір найму квартири [ADDRESS] задоволені в повному обсязі, визнано право користування цією квартирою за [PERSON] та зобовязано укласти договір найму. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 30.01.2007 року апеляційну скаргу Приморської районної адміністрації Одеської міської ради задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.11.2005 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до того ж суду іншого судді. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2008 року позовну заяву [PERSON] до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування та зобовязання укласти договір найму залишено без розгляду. Отже, докази, отримані під час першого розгляду зазначеної цивільної справи, в тому числі показання свідків, висновки, яких суд дійшов під час цього, не мають правової сили, не можуть бути враховані та можуть вплинути на оцінку доказів по цій справі та постановлення по ній рішення. Слід виходити з того, що порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час розгляду цивільної справи, що стало підставою для скасування постановленого цим судом судового рішення, нівелює як докази, так і висновки, яких суд дійшов, у звязку з порушенням передбаченої законом процесуальної форми встановлення (доведення) істини судом стосовно певних обставин. Суд констатує, що на сьогоднішній день у відповідачів відсутні передбачені законом правові підстави для вселення, перебування та проживання у [INFO], з огляду на що вважає доведеним, що ці особи не набули права користування ним, враховуючи також такі обставини та міркування. Зокрема, відповідач [PERSON] в обґрунтування свого зустрічного позову до позивача посилається на той факт, що він як член сімї наймача житла продовжував проживати у спірній квартирі після його смерті, несучи всі витрати на її утримання. Втім, із таким обґрунтуванням підстав перебування у зазначеній спірній квартирі неможливо погодитись з огляду на наступне. Згідно із ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Втім, відповідач не надав суду такої передбаченої законом письмової заяви попереднього наймача та членів його сімї, тобто його вітчима [PERSON] та його матері [PERSON] За встановленої судом відсутності письмової згоди наймача та всіх членів його сімї про вселення до спірного жилого приміщення, а також за відсутності договору найму цієї квартири, укладеного з відповідачем, додатково беручи до уваги, що відсутнє чинне (як на момент вселення, так і на час розгляду цієї справи та постановлення рішення) судове рішення про визнання за відповідачем права користування спірним майном, [PERSON] проживає в ньому без достатньої правової підстави, тобто вважається таким, який вселився до нього самовільно. При цьому, як це передбачено ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», [PERSON] протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання був зобовязаний зареєструвати місце свого проживання за адресою спірної квартири. Достатньою підставою для вселення відповідача у спірну квартиру не може розглядатися рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.11.2005 року, оскільки в ньому відсутнє формулювання щодо права відповідача на вселення до спірної квартири, не беручи до уваги те, що це рішення скасоване. Суд окремо звертає увагу, що ухвала про залишення згаданого вище позову [PERSON] без розгляду відповідачем в апеляційному порядку не оскаржена, що свідчить про фактичну згоду цієї сторони з припиненням судового розгляду за поставленим ним правовим питанням. Таким чином, [PERSON], не набувши права користування спірним житловим приміщенням та самовільно вселившись до нього, не набув й права поселяти до цього спірного приміщення інших осіб, в тому числі й членів своєї сімї, оскільки їх права на вселення та проживання є похідними від прав самого [PERSON] Положення ст.116 ЖК УРСР не містить винятків для неповнолітніх дітей, а тому рішення повною мірою стосується і виселення неповнолітньої [PERSON] як члена сімї відповідача [PERSON], місце проживання неповнолітнього визначається за правомірно набутим місцем проживанням його батьків. Відповідачка [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] не перебуває, місце її постійного проживання зареєстровано за іншою адресою, відмінною від адреси спірної квартири. Отже, так само як й відповідач [PERSON], відповідачка [PERSON] не вправі претендувати на визнання за нею права користування одним житловим приміщенням в разі збереження за нею права користування стосовно іншого житла. Прав на вселення до спірного житла [PERSON] також не мала, оскільки не мала письмової згоди від наймача спірного житла та членів його сімї, згода [PERSON] не має правового значення, оскільки він, як встановлено судом, також не мав прав на його зайняття. Суд звертає увагу на те, що право користування жилим приміщенням не входить до складу спадщини, а тому не може бути успадкованим відповідачем після смерті його матері [PERSON] Спірна квартира належить місцевій територіальній громаді в особі Одеської міської ради, яка після звільнення цього житла внаслідок смерті його наймача та всіх членів його сімї вправі самостійно ним розпорядитися у встановленому законом порядку, зокрема й надавши право на його зайняття іншій особі в порядку та на підставах, визначеним житловим законодавством. Відповідно до ст.61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер. Суду також не надано доказів звернення [PERSON] до позивача із відповідною заявою про зміну договору найму в частині визнання [PERSON] наймачем, він не може розглядатися судом в якості члена сімї померлого наймача житлового приміщення, а, отже, суд дійшов висновку, що останній не набув статусу такого. Відповідно до ст.58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідачами не надано до суду ордеру на зайняття житлового приміщення квартири [ADDRESS]. Істотним для вирішення справи є той факт, що [PERSON] є зареєстрованим за іншим місцем проживання у [INFO]. В суду відсутні відомості про втрату ним права користування житловим приміщенням за вказаною адресою. Тривалість користування самовільно зайнятим житлом не впливатиме на вирішення справи, не створює правових підстав для задоволення зустрічного позову, не входить до предмету доведення обставин, що мають істотне значення для вирішення справи, оскільки правове значення матимуть лише обставини, повязані із зайняттям (вселенням до) спірного приміщення відповідачами. Згідно з ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. При цьому поняття самоправності зайняття житлового приміщення розуміється судом у тому значенні, що охоплює вселення без достатньої та передбаченої законом підстави для вселення у жиле приміщення. Застосовуючи до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР, виходячи з принципу справедливості, добросовісності та розумності, передбаченого у ст. 3 ЦК України, беручи до уваги загальну заборону зловживати своїми цивільними правами, а також принцип соціального призначення житла та його мети, спрямованої на забезпечення житлом, суд вважає можливим позов Приморської районної адміністрації задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити. Згідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права та інтересу у випадку його порушення, невизнання або оспорювання з вимогою про застосування судом передбачених законом способів захисту. Беручи до уваги інтереси неповнолітньої особи, які заслуговують на увагу зі сторони суду, суд вважає за доцільне та обґрунтоване надати відповідачам відстрочку виконання рішення суду тривалістю у один місяць з моменту набрання цим рішенням законної сили, який є достатнім для зайняття законного місця проживання.

Outcome: approved