Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-20 00:00:00

Заступник Фастівського міжрайонного прокурора звернувся до суду в інтересах Дмитрівської сільської ради Фастівського району, Управління Держкомзему у Фастівському районі до [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Позовні вимоги мотивує тим, що 27.08.2009 року на підставі рішення Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області № 10-16-а-V від 04.04.2008 року на ім'я [PERSON] було видано державний акт серії ЯЖ № 925473 на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га та державний акт серії ЯЖ № 925474 на право власності на земельну ділянку площею 0,3551 га. Під час проведеної Фастівською міжрайонною прокуратурою перевірки щодо законності надання [PERSON] у власність вказаних земельних ділянок встановлено, що зазначені вище державні акти на право власності на земельні ділянки видані на ім'я [PERSON] підписані секретарем Дмитрівської сільської ради Фастівського району, до повноважень якого не входить підписання зазначених державних актів. На підставі викладеного, позивач просить визнати недійсними акти на право власності на земельні ділянки видані на ім'я [PERSON], повернути ці земельні ділянки в комунальну власність Дмитрівської сільської ради, зобов'язати відповідача повернути до архіву управління Держкомзему у Фастівському районі державні акти на право власності на зазначені земельні ділянки та стягнути з відповідача судові витрати. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, вважаючи їх безпідставними та не обґрунтованими. Суду пояснила, що зазначені акти дійсно були підписані секретарем сільської ради. При цьому вважає, що їх може підписати будь який державний службовець, але згідно до закону відповідача ніхто не може позбавити права власності на земельну ділянку, так як для цього немає жодних підстав. Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 27.08.2009 року на підставі рішення Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області № 10-16-а-V від 04.04.2008 року на ім'я [PERSON] було видано державний акт серії ЯЖ № 925473 на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га та державний акт серії ЯЖ № 925474 на право власності на земельну ділянку площею 0,3551 га., які розташовані по [ADDRESS]. Під час проведеної Фастівською міжрайонною прокуратурою перевірки щодо законності надання [PERSON] у власність вказаних земельних ділянок встановлено, що зазначені вище державні акти на право власності на земельні ділянки видані на ім'я [PERSON] підписані секретарем Дмитрівської сільської ради Фастівського району. Згідно довідки № 02-20/53 від 01.02.2012 року секретарем Дмитрівської сільської ради Фастівського району з 2006 року і по теперішній час є [PERSON]. А відповідно довідки № 509 від 19.11.2012 року виданої Дмитрівською сільською радою Фастівського району на момент підписання державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ № 925473 та серії ЯЖ № 925474 від 27.08.2009 року, секретар сільської ради [PERSON] не виконувала обов'язки голови сільської ради. Головою Дмитрівської сільської ради Фастівського району на той час був [PERSON]. З показів свідка [PERSON] при цьому вбачається, що вона дійсно помилково підписала зазначені акти, вважаючи, що у відсутність голови сільської ради може виконувати такі повноваження. При цьому сільський голова особисто їй ніяких доручень з цього приводу не надавав. Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» прокурор самостійно визначає підстави представництва в суді. У відповідності до положень ч.3 ст. 10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Згідно ст. 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. У відповідності до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно положень ч. 3 ст. 393 ЦК України та п. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», правовий акт органу місцевого самоврядування, що не відповідає Закону визнається незаконним та скасовується судом. В ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міститься вичерпний перелік повноважень секретаря сільської, селищної, міської ради серед яких зокрема відсутнє таке повноваження як підписання державних актів про право власності на землю. Згідно ст. 145 ЗК якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Відповідно до ч. 10 ст. 149 ЗК України у разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку. З огляду на те, що обставини, на які посилається позивач у позовній заяві як на підставу для задоволення позову, а саме, недійсність державних актів на право власності на земельні ділянки у зв'язку з тим, що вони були підписані посадовою особою до повноважень якої це не входить, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 11 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються органи прокуратури - при здійсненні представництва інтересів громадян або держави в суді. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved