Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-30 00:00:00

У серпні 2012 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який, із урахуванням уточнень, обґрунтовував тим, що він є співвласником квартири [ADDRESS]. Ця квартира належить йому, відповідачу [PERSON] й третій особі [PERSON] на праві спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло. Разом із тим, відповідач [PERSON] не надає йому можливості користуватися спірною квартирою, в неї не допускає, постійно звертається до відповідних органів державної влади, органів внутрішніх справ, у тому числі й до керівництва за його місцем роботи, із скаргами та заявами з метою зашкодити його репутації й позбавити можливості користуватися квартирою. У звязку із численним зверненнями відповідача [PERSON] з наголошеними вище скаргами та здійсненням постійних перевірок позивачу завдано моральну шкоду. Просить суд: - усунути перешкоди у користуванні квартирою 52 в будинку 2-А по бульвару Незалежності у місті Броварах Київської області шляхом зобовязання відповідача [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні цією квартирою; - вселити його у квартиру; - стягнути 5 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав й просив їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали й просили у його задоволенні відмовити. У судовому засіданні третя особа [PERSON] визнала позов [PERSON] й не заперечувала проти його задоволення. У судове засідання третя особа КП «Служба замовника»представника не направила. До суду надано письмову заяву про розгляд справи у відсутність представника цієї третьої особи. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши зібрані докази та матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON], відповідачу [PERSON] й третій особі [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло (а.с.5). Квартира складається із однієї житлової кімнати, площею 11,3 кв.м., кухні, площею 4,3 кв.м., ванної кімнати, площею 2,4 кв.м., коридору, площею 2,5 кв.м., вбудованої шафи, площею 0,3 кв.м. Квартира обладнана балконом, площею 0,1 кв.м. Загальна площа квартири складає 20,9 кв.м. (а.с.9). У спірній квартирі із співвласників проживає лише відповідач [PERSON] У судовому засіданні відповідач [PERSON], будучи допитаним в якості свідка, дав покази про те, що за час його спільного проживання із третьою особою [PERSON] ними було набуто дві квартири. Виключно за його кошти проводилася оплата членських внесків на придбання житла. Після розлучення із [PERSON], за домовленістю між ними, він залишився проживати у спірній квартирі, а [PERSON] та позивач [PERSON] переїхали проживати у двокімнатну квартиру. Поділу спільного сумісного майна подружжя не було проведено. Він має незадовільний стан здоровя, у звязку із чим не допускає позивача у квартиру, оскільки із ним та членами його сімї не зможе спільно проживати. Також він перебуває в пільговій черзі на отримання житла. У судовому засіданні позивач [PERSON], будучи допитаним в якості свідка, дав покази про те, що не було жодних домовленостей між ним, відповідачем та третьою особою щодо визначення місць проживання у квартирах, які були набуті батьками за час шлюбу. У звязку із тим, що відповідач [PERSON] не допускає його у спірну квартиру, він вимушений із сімєю проживати у квартирі матері [PERSON] Із нею останнім часом погіршилися стосунки, а тому спільно із нею проживати його сімя не може. У судовому засіданні третя особа [PERSON], будучи допитаною в якості свідка, дала покази про те, що із 1990 року вона не вела із відповідачем [PERSON] спільного господарства. Квартиру у місті Броварах Київської області одержав її батько. Саме вона була членом кооперативу на одержання житла. Вона постійно працювала задля можливості сплати членських внесків. Понад сімнадцять років вона не спілкується із відповідачем. Домовленостей у неї із відповідачем щодо визначення місць проживання після розлучення не було. Із сином [PERSON] у неї погіршилися стосунки. Поділу спільного сумісного майна подружжя після розлучення із [PERSON] не було через відсутність останнього. У судовому засіданні свідок [PERSON] дала покази про те, що відповідач [PERSON] постійно тяжко працював й сплачував кошти на придбання житла для сімї. За місцем роботи йому надавалися кошти в першу чергу в звязку із необхідністю погашення членських внесків. Їй відомо, що за домовленістю [PERSON] передав кращу квартиру сину [PERSON], а сам залишився проживати в однокімнатній квартирі. Із наданих відповідачем [PERSON] медичних документів видно, що він є інвалідом другої групи, має незадовільний стан здоровя й не може проживати у комунальній квартирі, в одній кімнаті із членами сімї. Як вбачається із копії довідки виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 07 травня 2012 року № 52 (а.с.41) [PERSON] перебуває на квартирному обліку в списках позачергового надання житла як постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов від 31 серпня 2011 року, складеного депутатом Броварської міської ради [PERSON], у квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] та його дружина [PERSON] (а.с.31). З приводу користування спірною квартирою між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] виникли неприязні та конфліктні відносини, у звязку із чим неодноразово проводилася перевірка органами внутрішніх справ за відповідними заявами. Також щодо дій позивача [PERSON], які стосувалися намагань силоміць вселитися у помешкання, відповідач [PERSON] звертався до правоохоронних органів, в тому числі й за місцем його роботи (а.с. 43 51, 69, 72). Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із статтями 355, 368, 369 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом статті 155 Житлового кодексу Української РСР (який діє на час виникнення та існування спірних правовідносин) власника не може бути позбавлено права користування квартирою, крім випадків, встановлених чинним законодавством. Дослідивши зібрані по справі докази у їхній сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зобовязання відповідача [PERSON] не чинити перешкод у користуванні спірною квартирою й про вселення у неї є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] й має рівні із відповідачем права щодо володіння, користування та розпорядження цим нерухомим майном. Доводи відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] про те, що за станом здоровя відповідач не може спільно проживати з іншими особами у спірній квартирі не спростовують висновки суду в частині задоволення цих позовних вимог й не можуть бути підставою для обмеження прав інших співвласників щодо володіння та користування квартирою. Що стосується позовних вимог позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої численними зверненнями відповідача [PERSON] до правоохоронних органів й до керівництва за місцем його роботи із заявами та скаргами на його дії, повязані із намаганням вселитися у спірну квартиру, то вони задоволенню не підлягають через їхню недоведеність. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений строк. Дослідивши надані сторонами копії письмових звернень відповідача [PERSON] до правоохоронних органів та до керівництва за місцем служби позивача [PERSON] щодо його дій, повязаних із намаганням вселитися у спірну квартиру, суд приходить до висновку, що вони вчинені в межах, які визначені чинним законодавством України, не несуть у собі відомостей, які б порочили честь, гідність та ділову репутацію останнього, а тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. З огляду на викладене, враховуючи обраний позивачем спосіб захисту порушених прав, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно із статтею 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 107 грн. 30 коп.

Outcome: approved