Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 21.01.2006 р. між нею та [PERSON] був укладений шлюб; 29.12.2009 року шлюб був припинений внаслідок його розірвання (рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області). Під час перебування у шлюбі 18.04.2006 року між відповідачем та ТОВ «[PERSON] з укладений договір № 003289, предметом якого є надання учаснику системи послуг, спрямованих на придбання нерухомості, через систему «Альянс», а відповідач зобовязався сплатити реєстраційний та адміністративний платіж, для отримання товару підписати додаток №3 до договору № 003289, щомісяця сплачувати чисті платежі та адміністративні витрати. Після належного виконання відповідачем вказаних обовязків, 02.03.2009 р. відповідач уклав з ТОВ «Житловий Альянс»договір позики № 1406, згідно з яким позикодавець надав [PERSON] безпроцентну цільову позику у розмірі 69 600,00 грн. для придбання нерухомості, а відповідач взяв на себе зобовязання сплачувати заборгованість щомісяця до 15 січня 2013 року; фактично 69 600,00 грн., які отримав [PERSON], являються накопиченням, з яких 33 078,20 грн. були здійснені під час шлюбу та ведення спільного господарства зі спільних коштів подружжя, а інші 36 521.80 грн. з вказаних накопичень здійснені після припинення шлюбу між подружжям. При цьому відповідач витратив вказані 69 600,00 грн. на власні потреби, а житло, на яке подружжя збирало кошти і накопичувало в ТОВ «Житловий Альянс», не придбав. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, 29.03.2012 р. рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя було ухвалено поділити майно подружжя, виділивши [PERSON] грошові кошти в сумі 16 539,10 грн., сплачених на користь ТОВ «Житловий Альянс»за договором № 003289 від 18.04.2006 р.; також було вирішено питання про розподіл судових витрат. Дане рішення набрало законної сили. Таким чином, в результаті розподілу спільного майна подружжя судом виділено [PERSON] 16 539,10 грн., але відповідач ухиляється від повернення вказаних коштів. Підставу позову становлять приписи ст. 317 ЦК України, ст. 3 та ч. 3 ст. 61 ЦПК; предмет позову вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 16 539,10 грн. У судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій також зазначила, що позов підтримує повністю та просила суд повністю його задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, належним чином повідомлений, повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив, не скористався правом надання заперечень проти позову, не надав заяви про розгляд у його відсутності, та у звязку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Врахувавши заяву позивача та дослідивши докази в межах заявлених суду вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 63 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом в цій справі встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, яке набрало законної сили, у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя судом було встановлено, що сплачені [PERSON] грошові кошти за договором від 18.04.2006 р. №003289 в розмірі 33 078,20 грн. є спільно сумісною власністю подружжя, оскільки були здійснені у період шлюбу в інтересах сімї, та судом було ухвалено поділити майно подружжя, виділивши [PERSON] грошові кошти в сумі 16 539,10 грн., сплачених на користь ТОВ «Житловий Альянс»за договором №03289 від 18.04.2006 р. (1/2 частина грошових коштів). Тобто судом вже було вирішено питання щодо грошових коштів, про стягнення яких з [PERSON] на користь [PERSON] в даній справі заявлено вимогу. Відповідно до посилання [PERSON] в окремо наданій заяві від 31.10.2012 р. про те, що вона не отримувала виконавчого листа за судовим рішенням, яке зазначено вище та яке набрало законної сили 09.07.2012 р., то суд вважає за необхідне зазначити про таке. Ст. 11 ЦПК визначені підстави виникнення цивільних прав та обовязків, та відповідно до ч. 1 зазначеної вище статті цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. За ч. 2 ст. 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Зобовязання [PERSON] (відповідача) повернути [PERSON] грошову суму в розмірі 16 539,10 грн. виникло з судового рішення рішення Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська від 29.03.2012 р. та є грошовим зобов'язанням. Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України; за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, з урахуванням зазначеного вище про ухвалення судом рішення про задоволення вимоги [PERSON] щодо грошових зобов'язань до боржника [PERSON] право позивача підлягає не повторному захисту в судовому порядку, а шляхом предявлення виконавчого листа до виконання за умови невиконання в добровільному порядку боржником рішення суду від 29.03.2012 р. Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed