Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-09 00:00:00

Звернувшись до суду із вищеназваним позовом, [PERSON] посилається на ті обставини, що з 01.09.2009 року він працював на підставі наказу № 18-а механізатором в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Южремстрой». Наказом № 50 від 02.08.2010 року був звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Між тим, при звільненні йому не було виплачено заборгованість по заробітній платі, що становила 2066,71 грн. та не було нараховану компенсацію за невикористану щорічну відпустку відповідно до ст.. 24 Закону України «Про відпустки». З питань виплати належних йому сум він звертався на підприємство, але його вимоги були проігноровані. За наслідками його звернення до прокуратури міста, Територіальною Державною інспекцією праці у Дніпропетровській області було встановлено факт невиплати в строк передбачений ст.. 117 КЗпП України заробітної плати та факт не нарахування компенсації за невикористану щорічну відпустку, про що у відношенні посадових осіб підприємства було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.. 41 ч.1 КУпАП. На день подання позову до суду, грошові суми, що мав у відповідності до вимог КЗпП України виплатити відповідач при звільненні позивача не виплачені. Відповідно до поданих суду розрахунків, ця сума складає 23\~598, 7 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача. 10 грудня 2012 року у судове засідання позивач не зявився, про день та час розгляду справи сповіщений належно, причини неявки суду не повідомив, до початку розгляду справи подав суду письмову заяву, згідно до якої підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, розглянувши справу за його відсутності та не заперечував проти її слухання при заочному розгляді. Представник відповідача ТОВ «Южремстрой» у судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи повідомлений належно, відповідно до вимог ст.. 74,76 ЦПК України. Зі згоди позивача, суд слухає справу при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази усправі, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно до запису в трудовій книжці, з 01.09.2009 року працював на підставі наказу № 18-а механізатором в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Южремстрой». Наказом № 50 від 02.08.2010 року був звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.2). При звільненні позивача, 02.08.2010 року йому не було виплачено заборгованість по заробітній платі, що становила 2066,71 грн. та підтверджено наданою відповідачем довідкою від 15.08.2012 року за № 07 (а.с.3) та не було нараховану компенсацію за невикористану щорічну відпустку відповідно до ст.. 24 Закону України «Про відпустки». Як вбачається з позову, позивач неодноразово з питань виплати належних йому сум звертався на підприємство, але його вимоги були проігноровані. За наслідками його звернення Територіальною Державною інспекцією праці у Дніпропетровській області було проведено перевірку та встановлено факт невиплати в строк передбачений ст.. 117 КЗпП України заробітної плати та факт не нарахування компенсації за невикористану щорічну відпустку, про що у відношенні посадових осіб підприємства було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.. 41 ч.1 КУпАП і даний факт підтверджено відповіддю, направленою на адресу позивача 20.06.2011 року за № 595 (а.с.4-5). Крім того, вищевказаною перевіркою встановлений факт простою на підприємстві відповідача в період з 18.10.2009 року по 17.01.2010 року (а.с.4-5). Крім того, судом було встановлено, що відповідно до листа направленого на адресу позивача відповідачем за вихідним № 15 від 07 червня 2011 року, йому було запропоновано з»явитись до ТОВ «Южремстрой» за адресою : м. Кривий Ріг, вул.. Соціалістична, 4а для отримання заробітної плати в розмірі 2066,71 грн.(а.с.25). Однак, матеріалами справи підтверджений факт неотримання позивачем вищевказаної суми від відповідача, однак, не встановлено причини за яких позивач не отримав вказану суму. Матеріалами справи не підтверджено конкретну дату отримання позивачем вищевказаного повідомлення позивача, а лише його направлення в адресу позивача - «07» червня 2011 року. Таким чином, судом встановлено, що при звільнені позивача 02.08.2010 року з підприємства, йому не були виплачені належні до виплати суми, однак, строк до якого підлягають задоволенню вимоги позивача, суд вважає «07» червня 2011 року, тобто до дати направлення позивачу листа про необхідність з»явитись до відповідача для отримання нарахованих грошових сум. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дням після пред"явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму. На підставі ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд вважає, що при звільненні позивача відповідач не здійснив з ним розрахунок у повному обсязі в день звільнення, відповідно до вимог діючого законодавства, не виплатив всі належні при звільненні суми, а саме: 2\~066,71 грн. заборгованість по заробітній платі за період вересень 2009 року, березень, квітень, травень та серпень 2010 року; заробітна плата на день звільнення та компенсація за невикористану відпустку 618, 39 грн., у відповідності до ЗУ «Про відпустки», а також середній заробіток позивача за весь час затримки, однак, вважає зазначений строк визначити конкретною датою «07» червня 2011 року, час направлення листа від підприємства, згідно до якого позивачеві пропонувалось отримати неоспорювану суму. Як зазначалось вище, факт порушення законодавства про працю був встановлений і проведеними за зверненнями позивача перевірками КРВ ТДІП за наслідками його звернення до прокуратури міста, за результатами якої посадова особа ТОВ «Южремстрой» був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.41 КУпАП. Посилаючись на наявність вини самого позивача у несвоєчасній виплаті йому належних сум, крім того, суд враховує, що відповідач на підставі ст.60 ЦПК України не довів належними доказами свою позицію щодо позову, суд вважає, що всі сумніви повинні трактуватися на користь працівника, який, будучи звільнений з підприємства, не має доступу до бухгалтерської документації, документів, тощо, він порівняно із власником знаходиться у більш невигідному становищі щодо збирання доказової бази. На підставі наданих сторонами доказів, суд вважає, що позивач має право вимоги щодо виплати йому невиплаченої суми при звільненні та в порядку ст.117 ч.1 КзпП України середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Разом з тим, суд не може погодитись із думкою позивача про те, що середній заробіток повинен йому бути нарахований за період по 22.08.2012 року. Таким чином, оглядом матеріалів справи суд вважає, що відповідачем були вжиті певні заходи щодо здійснення розрахунку з позивачем шляхом направлення на його адресу листа-повідомлення. Однак, суду не надані докази того, що відповідач вжив усіх заходів щодо відправлення зазначених коштів на адресу позивача поштою чи шляхом перерахування на його особовий рахунок у банку. На підставі викладеного суд вважає, що підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за період з 02.08.2010 року по 07.06.2011 року, в якому було 309 робочих днів ( згідно трудової книжки в цей час позивач ніде не працював). Позивач зазначив, що його заробітна плата за період роботи у підприємстві не була чітко фіксованою, однак, погодився, щодо її розміру у відповідності до Закону України «Про державний бюджет», а саме в розмірі 871,40 коп. Відповідачем не надавалась на адресу суду довідка про середньоденну заробітну плату позивача, яка обчислена згідно із п. 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати , затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100. Таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за період з 02.08.2010 року по «07» червня 2011 року в сумі: 871,40 грн. х 11 місяців = 9\~585,4 грн.; 2066,71 грн. заборгованості по 02.08.2010 рік та невиплаченої компенсації за невикористану відпустку 618, 39 грн., а всього: 12270,5грн., а у задоволенні позову в іншій частині повинно бути відмовлено. На підставі ст.ст.81,88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial