Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-23 00:00:00

23.07. 2012 року гр. [PERSON] та [PERSON] подані позовні заяви до відповідача в особі ТОВ «А.Б.Т.» про визнання недійсними з часу укладення двох договорів оренди землі від 24.11.2010 року, укладених від імені позивачів та відповідачем, але підписаних за позивачів третьою особою в особі їх померлого сина на час розгляду справи та зареєстрованих в Біловодському районному відділі державного підприємства Луганської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру» за № 041039900116 та № 041039900115 від 28.12.2010 року, з вимогами про зобовязання відповідача повернути належні позивачам належні земельні ділянки площею 7,51 та 6,6 га і стягнути судові витрати , позови були прийняті судом до провадження і обєднані в одне провадження. В судовому засіданні представник позивача гр. [PERSON] вказав, що у позивачів маються на руках екземпляри обох договорів позивачів з оренди земельних ділянок для сільськогосподарського товарного виробництва - від 20.03.2006 року , укладених позивачами у встановленому законом порядку та зареєстрованих в Біловодському РВ «ДЗК» 08.07.2006 року під № 455 та 475, що підтвердив наявністю оригіналів екземплярів цих договорів , зшитих та завірених відділом Держкомзему в Біловодському районі та скріплених гербовими печатками уповноваженої організації , за умовами яких строк кожного договору оренди був визначеним на 10 років, притому даних про розірвання цих договорів у них немає. В грудні 2011 року позивачам стало відомо, що без їх відома і в порушення діючого законодавства України відповідач зареєстрував нові договори оренди належних позивачам земельних ділянок, і на пропозицію розірвати останні договори у встановленому законом порядку відмовився це зробити,бо і самі екземпляри спірних договорів на руки за їх настійливою вимогою позивачі змогли отримати тільки весною 2012 року. Як їм стало відомо, спірні договори оренди землі були підписаними від їх імені їх старшим сином, на даний час вже померлим 03.06.2012 року, і який сам в 2011 році за них без відповідної довіреності або доручення отримував за своїм підписом і оренду плату у свою власність . Виходячи з тексту договорів оренди земельних ділянок, належних позивачам, в редакції від 2010 року, строки оренди земельних ділянок позивачів самовільно продовжені відвідачем на 15 років, окрім того, всі суттєві умови договору не були узгодженими особисто з позивачами, зміна старого договору повинна бути зроблена шляхом укладання додаткових угод з їх реєстрацією у встановленому законом порядку, а натомість відповідач вирішив скласти інші договори та зареєстрував їх без відома позивачів і без особистих підписів позивачів, чим порушив вимоги ст. 317,319 ЦК України. Таким чином, представник позивачів , посилаючись на вищевикладені обставини та на наявність двох державних актів площею 7,51 та 6,6 га , власниками яких є гр. [PERSON] та [PERSON], вважає, що останніми договорами оренди землі відповідачем порушені права власників земельних ділянок , бо договори оренди землі від 24.11.2010 року не відображують свободу волевиявлення позивачів і не відповідають внутрішній волі, тому у відповідності до п.3 ст. 203 , ч.1 ст. 215 ЦК України є недійсними, оскільки відповідно до ст. 317,319 ЦК України тільки власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд , в тому числі укладати договори оренди землі. Також він вважає, що за вимогами ч.1 ст. 236 ЦК України встановлено, що нікчемна угода або угода, признана судом недійсною, є недійсною з часу її укладення . Також позивачів не влаштовує такий тривалий строк оренди землі , проведення оплати в натуральній формі, розмір оцінки та орендної плати, умови збереження обєкта оренди, строків перегляду орендної плати та інші суттєві умови оспорюваних договорів оренди земельних ділянок . За всіх викладених умов він просить суд задовольнити позов і визнати спірні договори оренди землі недійсними, бо в добровільному порядку спір не було врегульовано. Представник відповідача гр. [PERSON]Г позовні вимоги в підготовчій частині судового засідання визнавала частково, потім не визнала та пояснила, що про необхідність укладення нових договорів були проведені збори співвласників, всіма питаннями оформлення нових договорів оренди у звязку зі змінами розміру орендної плати займався гр. [PERSON] Дійсно позивачі проживають поряд з садибою свого на сьогодні померлого 03.06.2012 року сина , саме він востаннє і займався питаннями оформлення та підписанням нових договорів, отримував за свої батьків без довіреності і орендну плату, бо так прийнято у них в селі, де люди знаються між собою особисто и отримують послуги, натуроплату або гроші замість своїх рідних. Тому питань відносно того, хто і коли що підписував від імені позивачів до цього часу не виникало. На даний час умови у позивачів дещо змінилися, їх молодший син придбав власну техніку і отримав можливість сам вести справи на землі, але це не є підставою для розірвання догорів оренди земельних ділянок, які неодноразово продовжувалися та змінювалися . Представник відповідача гр. [PERSON] позовні вимоги визнав частково, потім не визнав повністю та пояснив, що його усно було уповноважено адміністрацією ТОВ «А.Б.Т.» вирішити питання про укладення нових договорів оренди землі, що було повязано зі змінами в законодавстві. Для цього треба було розірвати останні договори та укласти нові, щоб оплачувати розмір орендної плати в сумі, яка не повинна бути менша 3%, як того вимагає відповідний Указ Президента України № 725/2008. Для розірвання старих договорів потрібно на вимогу ДЗК було зібрати всі три попередні екземпляри договорів, в тому числі перші договори за 2000 рік , складені відповідно сертифікату, потім за 2004 рік, зареєстровані в сільраді, та 2006 рік, зареєстровані в ДЗК, також були і додаткові договори про внесення змін в договори за 2006 рік, притому з відповідною реєстрацією змін до договору в 2008 році в ДЗК . Оскільки без реєстрації розірвання договорів за 2006 рік та додаткових угод законодавчо неможливо було зареєструвати нові договори, відповідач вважає, що договори за 2006 рік та додаткові угоди до них було фактично розірвано, потім вже відбулася реєстрація нових договорів - з внесеннями даних про новий розмір 3% орендної плати та строків їх дії . Та підтвердити наявність розірвання старих догорів представник відповідача на даний час не може - у звязку з відсутністю у нього цього доказу. Також він допускає, що новий та зараз діючий договір підписав син позивачів, який на даний час вже помер, така ситуація можлива виходячи з пояснень попереднього представника відповідача та з того, що дуже багато орендодавців проживають поза межами області і їх особиста участь при отриманні орендної плати є неможлива, тому орендна плата може бути отримана і без довіреності кимось із довірених осіб - за їх усним розпорядженням. Він вважає, що син позивачів, який проживав в домоволодінні поряд з батьками і поряд з адміністративною будівлею відповідача також усно був наділений повноваженнями на отримання орендної плати в натурі або грошей, в тому числі і міг підписати останні договори оренди землі від імені своїх батьків. Дійсно тільки в березні 2012 року позивачі отримали останні договори оренди і не могли їх бачити раніше - у звязку з їх зберіганням у відповідача. Представник третьої особи в особі Данилівської сільської Ради в судове засідання не прибув, звернувся з заявою про розгляд справи за відсутності представника та просить суд прийняти рішення відповідно до вимог закону. Представник відділу Дежкомзему у Біловодському районі Луганської області гр. [PERSON] в підготовчій частині судового засідання позовні вимоги повністю визнала та пояснила, що відповідач про укладенні нових договорів оренди допустив цілу низку порушень діючого законодавства України, тим більше, не може надати суду доказів про розірвання попередніх договорів за 2006 рік та додаткових угод до них. На даний час ДЗК припинило свою діяльність і інформації про раніше наявні і оспорювані договори у відділі Дежкомзему не має . Більше представник третьої особи ніяких доказів суду не подав, але звернувся з заявою про продовження розгляду справи за відсутності представника цієї третьої особи та винесення рішення у відповідності до діючого законодавства. Вислухавши позицію представника позивача, представників відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у справі , суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими з наступних підстав: Виходячи з вимог ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи обєктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється у тій же формі, як і реєстрація договору , якщо інше не встановлено законом. За Законом України «Про оренду землі( з змінами та доповненнями) договір про оренду землі набирає чинності з моменту державної реєстрації .Тобто, як сам договір, так і додаткова угода також повинна була вчинятися в тій же формі, що і первинний договір , адже відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 2073 від 25.12.1998 року, яка втратила чинності з 01.01.2011 року у звязку з набранням чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1021 зміни в договорі означали його перереєстрацію, тобто факт поновлення або внесення до нього змін передбачалося тільки як його повторна реєстрація. За Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженим наказом Дежкомзему від 02.07.2003 року № 174 та зареєстрованим 25.07.2003 року за № 641/7962 також була визначена процедура реєстрації догорів оренди землі при веденні державного реєстру земель відповідно до ЦК України та Закону України «Про оренду землі», за яким необхідно було надати дані ідентифікаційного номера, паспорта і, за наявністю, довіреність, та копію документа про оплату послуг за реєстрацію і з невідємними до договору документами, переліченими у ст. 15 Закону України «Про оренду землі»і проектом договору на підставі Типового договору оренди землі. Але будь яких доказів з цих обставин розірвання чи реєстрації договорів жодною із представників сторін суду не надано - як на заперечення або на підтвердження того чи іншого факту, і суд не вправі витребувати такі докази за власною ініціативою без відповідних клопотань сторін і тільки за підтвердженням обставин неможливості отримання їх ними самостійно. Як відомо, у звязку з Указом Президента № 725\\2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток(паїв) від 19.08.2008 року було рекомендовано змінити розміри орендної плати , збільшивши розмір виплати орендної плати до 3% , і всі зміни повинні були вноситися до раніше зареєстрованих договорів за згодою обох сторін, за домовленістю між сторонами та згідно Типового договору оренди земельної частки(паю) , затвердженого Наказом Держкомзему України . Водночас сторони договору законодавчо не обмежені в праві заявити про припинення або зміну умов договору як протягом одного місяця після закінчення строку договору, так і в будь який час протягом всього строку дії договорів оренди земельних ділянок. Дійсно відповідно до ст. 12 Земельного Кодексу України строки оренди землі самостійно визначаються володільцями земельних ділянок, в тому числі і відповідно до діючого закону України «Про оренду землі». Але як вбачається з наданих до справи доказів, та вірогідно, що саме старший син позивачів, який на даний час не може надати пояснень щодо обставин підписання саме ним обох спірних договорів, і отримання за 2011 рік орендної плати за обома договорами у розмірі 3% , за життя сам підписав нині оспорювані договори оренди землі від імені батьків, не вникаючи в суть наявності чи розірвання попереднього договору оренди та додаткової угоди до нього (а.с. 49,74,85-88,89-92),чого не заперечують обидві сторони. Відповідно до Положення про управління земельними ресурсами , це управління організовувало оформлення та видачу договорів оренди землі та здійснювало їх реєстрацію до 01.01.2011 року в особі структурного підрозділу ДП «Державний земельний кадастр» відповідно до Порядку ведення книги записів реєстрації договорів оренди, який було встановлено Наказом Держкомзему, і відповідно до Інструкції , затвердженої наказом № 174 від 02.07.2003 року (раніше від 04.05.1999 року , зареєстрованої в Мінюсті 04.06.1999 року № 354/364 яка на даний час втратила чинності), а у випадку припинення права власності чи користування земельною ділянкою документ, який посвідчує це право, повинен був повертатися до архіву державного органу земельних ресурсів, де зберігався другий примірник цього документа. Щодо реєстрації договору оренди земельної ділянки, то на час реєстрації договорів всі правові, економічні, організаційні засади створення у системі державного земельного кадастру єдиної системи державної реєстрації прав та інше визначалися та визначаються в Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (1952-15), за яким систему органів державної реєстрації до 01.01.2011 року по правам оренди землі було покладено на центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів за допомогою створеного при ньому державною госпрозрахунковою юридичною особою з консолідованим балансом та її відділення на місцях(ДЗК), які були до їх ліквідації місцевими органами державної реєстрації. Виходячи з предмету позову, встановлено, що між сторонами не мало місця предявлення позовних вимог як щодо одностороннього розірвання попередніх договорів оренди відповідно до ст. 782 ЦК України внаслідок не внесення плати за користування землею позивачів протягом трьох місяців підряд чи з інших підстав, окрім того, в 2011 році та в першому кварталі 2012 року, тобто до подачі вищевказаних позовів, відповідач проводив весь комплекс робіт на орендованих землях позивачів, і позивачі та їх діти фактично знали, що спірні земельні ділянки обробляються відповідачем. Позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги тим, що вони не підписували нового договору оренди, і не давали таких доручень своєму вже на даний час померлому сину, крім того, вони не згодні з суттєвими( істотними) умовами договору оренди землі, а саме зі строком 15 років замість 10, та іншими істотними вимогами як - то натуральної орендної плати, розміру оцінки , умовами зберігання та стану обєктів оренди, строків перегляду орендної плати та іншими . Однак, як вбачається з наданих відповідачем доказів протягом всього часу , в тому числі і за 2011 рік, один з синів позивачів отримував належну батькам(позивачам) орендну плату, що підтверджується наданими відомостями на виплату орендної плати,також позивачі не навели доказів, що вони зверталися відразу ж до відповідача з заявою про розірвання нових зареєстрованих догорів з підстав того, що вони не бажали укладати зазначені договори на нових умовах або про те, що не уклали їх особисто, також вони не зверталися і до правоохоронних органів з заявами про незаконну оренду чи перевищення повноважень або самоправство при підписанні договорів від їхнього імені іншими третіми особами, не наділеними відповідними повноваженнями і по умовчанню або про привласнення належної їм до отримання орендної плати, адже в матеріалах справ знаходиться тільки по одній заяві від позивачів від 12.05.2012 року : про їх бажання саме розірвання договорів від 24.11.2010 року( з вказівкою номерів їх реєстрації) і не зазначається про сплату будь - якої заборгованості за договорами оренди за 2011 рік перед ними, строки чи вид орендної плати, що свідчить про те, що позивачі не тільки тривалий час не проявляли інтересу до своїх земельних паїв,але й були обізнані з наявністю умов по новим і оспорюваним зараз договорів оренди землі, коли фактично самі свої земельні ділянки не обробляли, і наряду з іншими орендодавцями, отримували орендну плату від відповідача, яка їх фактично влаштовувала, бо позову про спір за її розміри також не подавали і не заявляють зараз про її виплату за видами та за попередніми домовленостями . В ст. 203 ЦК України зазначено, що правочин встановлюється у формі , встановленій законом, та повинен бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У ст. 204 ЦК України зазначена презумпція правочину, де правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена Законом, або якщо він не визнаний судом не дійсним. Відповідно до ч.3 ст. 205 ЦК України у випадках , встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину має виражатися її мовчанням. В ст. 640 ЦК України зазначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Таким чином, оскільки спірні договори зареєстровані відповідно до вимог закону в уповноваженому державному органі, і не було заявлено вимог про повернення до умов попередніх договорів оренди земельних ділянок чи про їх недійсність, то останні як оспорювані договори оренди земельних ділянок відповідають волевиявленню сторін, оскільки позивач визнавав умови договору оренди землі, передавав землю відповідачу фактично на одних і тих же умовах, окрім розміру орендної плати та строку дії договору, які тільки систематичного пролонгувалися , довгий час отримували орендну плату по умовчанню, тому підстав, на які посилається представник позивачів, для визнання недійсними вищевказаних догорів , на думку суду,виходячи з наданих сторонами доказів, не має. За вищевикладених обставин в задоволенні позовів необхідно відмовити за повної необґрунтованості всіх заявлених позовних вимог. На основі викладеного,

Outcome: dismissed