Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. В обґрунтуванні позову позивач зазначила, що вона працювала на підприємстві відповідача з 1999 року, остання посада лаборант по фізико механічним випробуванням групи по механічним випробуванням центральної лабораторії технічного управління. Наказом генерального директора ВАТ „ДМК від 04 жовтня 2012 року її звільнено з роботи у звязку з скороченням чисельності штату по ст. 40 ч.1 КЗпП України. Даний наказ вважає незаконним. Вважає, що вона мала перевагу бути залишеною на роботі, так як вона на відміну від деяких інших працівників групи по механічним випробуванням центральної лабораторії технічного управління, має вищу освіту за спеціальністю та більшого стажу роботи. Окрім цього, вона є вдовою, проживає сама та її заробіток є єдиним джерелом доходу. Незаконне звільнення порушило її нормальний хід життя, вона стала знервованою, дратівливою, у звязку з чим їй вчинено моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. У звязку із зазначеним, прохає суд визнати незаконним наказ від 04.10.2012 року № 407-К про її звільнення з роботи; поновити її на роботі; виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу, а саме з 05 жовтня 2012 року по час фактичного поновлення на роботі, виходячи з заробітку 159,56 грн. за один день; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, посилалась на обставини викладені в позові, прохала суд визнати незаконним наказ від 04.10.2012 року № 407-К про її звільнення з роботи; поновити її на роботі; виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу, а саме з 05 жовтня 2012 року по час фактичного поновлення на роботі, виходячи з заробітку 159,56 грн. за один день; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. У своїх поясненнях посилалась на обставини викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позивача не визнала посилалась на обставини викладені в запереченні. В судовому засіданні зазначила, що звільнення [PERSON] відбулося із повним дотриманням законодавчо-встановленої процедури. Так, з метою раціонального перерозподілу функцій персоналу в штатному розкладі працівників центральної лабораторії технічного управління відповідача було скорочено 12 штатних одиниць, в тому числі і одну штатну одиницю лаборанта з фізико-механічних випробувань 5-го розряду групи з механічних випробувань випробувальної лабораторії ЦЛ ТУ. На час наказу від 11.04.2012 року посаду лаборанта з фізико-механічних випробувань 5-го розряду групи з механічних випробувань випробувальної лабораторії ЦЛ ТУ займали 10 працівників, з них дві працівниці мають дітей віком до трьох років та одна одинока мати, які не можуть бути звільнені за ініціативою адміністрації. При скорочені чисельності чи штату працівників переважно право на залишенні на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивності праці. З числа всіх працівників, що обіймали посаду позивача, тільки остання двічі порушувала трудову дисципліну, одним з порушень був прогул без поважної причини внаслідок появи на роботі у стані алкогольного спяніння. Той факт, що позивач вдова та в її сімї відсутні працівники з іншим самостійним заробітком, на час звільнення, адміністрації комбінату були не відомі, так як позивач не надавала відповідних документів у підтвердження даних фактів. Позивачу було надано письмове попередження про вивільнення від 11 травня 2012 року, відповідно до якого позивач попереджувалась про вивільнення починаючи з 11 липня 2012 року та їй пропонувалися вакантні посади для переведення станом на 11 травня 2012 року, від яких вона відмовилася. Таким чином, вважає, що відповідачем при звільнені позивача було дотримано процедури про її звільнення, а тому підстави для задоволення позову відсутні.\~\~ Вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепланування підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Під час судового розгляду встановлене наступне. Так, позивач з 1999 року була прийнята на роботу „Дніпродзержинського металургійного комбінату ім. Ф.Е.Дзержинського та з 03 травня 2001 року працює на посаді лаборанта по фізико-механічним випробуванням на підприємстві відповідача, що не заперечується представником відповідача та підтверджується копією трудової книги (а.с.8-11). Наказом [PERSON] акціонерного товариства „Дніпродзержинського металургійного комбінату ім. Ф.Е.Дзержинського № 490 від 11.05.2012 року „Про виконання наказу від 11.04.2012 року № 382 „Про зміну в організації виробництва та труда центральної лабораторії технічного управління була розпочата процедура звільнення працівником центральної лабораторії технічного управління (а.с.6). Внаслідок чого, 04 жовтня 2012 року позивача [PERSON] було звільнено з підприємства відповідача, у звязку зі скороченням штату працівників, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією наказу про розірвання трудового договору від 04 жовтня 2012 року № 407 к. Як вбачається з матеріалів цивільної справи та наданих суду документів, відповідачем при звільненні позивача не було враховане переважно право на залишення на роботі, а саме маючи вищу освіту за спеціальністю, стаж роботи та є вдовою. У своїй постанові № 9 від 06 листопада 1992 року п.19 „Про практику розгляду судами трудових спорів, Верховний Суд України розяснив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Представником відповідача не надані суду докази того, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності або штату працівників, а також те, що [PERSON] не користувалась переважним правом на залишення на роботі. Так, як вбачається з копії трудової книги, [PERSON] мала безперервний стаж роботи на підприємстві відповідача, а тому остання мала переважне право на залишення на роботі по відношенню до інших працівників. Згідно до вимог ч.1, ч.2 ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається\~ працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Таким чином, вимоги позивача щодо визнання наказу незаконним та поновлення її на роботі в Публічне акціонерне товариство „Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законних підстав або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більш як одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, у разі вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Так, з наданого представником відповідача середньоденна заробітна плата позивача становить 168,32 грн. Так, за період з 05 жовтня 2012 рік по 18 грудня 2012 рік, робочих діб 52, а тому середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 8 752 грн.64 коп. = ((168,32 грн.середньоденна з.п. х 52 діб вимушеного прогулу). Суд вважає, що позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди обґрунтовані та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки порушені відповідачем законних прав позивача призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи зазнане суд вважає, що моральні страждання позивача будуть відповідати 1 000 грн. Враховуючи, що при звернені позивача до суду його було звільнено від сплати судового збору та враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 214,60 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial