Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, позовні вимоги якого у подальшому було змінено, а саме позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості перевести на [PERSON] право власності на ? квартири [ADDRESS], зазначивши наступне. 15.08.2008року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до п.1.1 договору [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 200 000,00грн., а [PERSON] взяла на себе зобов'язання повернути зазначену суму у термін та на умовах договору. Відповідно до п.5.2 договору позики від 18.09.2008року кінцевий термін повернення суми позики -20.02.2009року. У встановлений строк кошти не повернуто. У зв'язку з відмовою [PERSON] повернути борг грошовими коштами через їх відсутність, позивач просить в рахунок погашення заборгованості перевести на [PERSON] право власності на ? квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] Крім того, до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про зобов'язання укласти з нею договір купівлі-продажу зазначеної частки квартири у її редакції, зазначивши, що вона є власником іншої ? частини даної квартири (співвласником). 01.09.2010року вона направила на адресу [PERSON] проект договору купівлі-продажу та лист, в якому зазначила, що має намір та бажання скористатися своїм переважним правом співвласника та викупити частку квартири [PERSON] На даний час відповіді не отримано. У зв'язку з чим, просить суд зобов'язати [PERSON] укласти з нею договір купівлі-продажу ? частки квартири в її редакції. У судовому засіданні позивач [PERSON] наполягала на задоволенні уточнених позовних вимог, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] -[PERSON], у судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги [PERSON], просить їх задовольнити, позовні вимоги [PERSON] не визнала та просить суд відмовити в їх задоволенні. Суд розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 15 вересня 2008р. між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір позики. Відповідно до п.1.1 вищезазначеного договору [PERSON] передала у власність Позичальника - [PERSON] грошові кошти у сумі 200 000 грн. (двісті тисяч) грн., а Позичальник взяв на себе зобов'язання повернути таку ж суму грошей в термін та на умовах передбачених договором. Відповідно до п.1.2. договору позики від 15.09.2008р. сума позики мала передаватись 2 етапами: 1- й етап - 100 000 грн. - передається в день підписання цієї угоди; 2- й етап - 100 000 грн. - передається 15 січня 2009 р. Факт передачі вищезазначених сум підтверджується відповідними розписками від 15.09.2008р. та 15.01.2009р. Відповідно до п.5.2 договору позики від 15.09.2008р. кінцевий термін повернення всієї суми позики, вказаної у п.1.1. Договору, 20 лютого 2009 р. Відповідно до п.5.3 договору позики від 15.09.2008р. закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за порушення умов договору, яке мало місце під час його дії та від виконання невиконаних зобов'язань за договором. У встановлені договором позики строки, відповідач - [PERSON] суму позики не повернула. Починаючи з березня 2009р., позивач постійно, в усній формі вимагала повернення суми боргу, але відповідачка не виконувала взяті на себе зобов'язання. Відповідно до п.3.1. договору позики від 15.09.2008р. сторони несуть відповідальність, передбачену Договором та чинним законодавством України за невиконання та/або неналежне виконання своїх обов'язків за договором. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2009року, визнано мирову угоду, укладену [PERSON] та [PERSON], якою визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в рахунок погашення боргу за договором позики, яка ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області від 16.06.2010року була скасована, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Також встановлено, що, [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 2001 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Іншим співвласником, на підставі вищевказаного договору є [PERSON]. Виходячи з заяви про зміну позовних вимог від 23.07.10р. [PERSON] про переведення на неї права власності на ? частину квартири [ADDRESS], обґрунтовує свої вимоги статтею 366 ЦК України, у зв'язку з тим, що співвласник [PERSON] відмовилась придбати зазначену ? частку квартири. Однак, як вбачається з пояснень представника [PERSON], твердження не відповідають дійсності, так як пропозиції придбати частку квартири [PERSON], ані від [PERSON], ані від [PERSON] не надходило. Проте, [PERSON], як співвласницею квартири №8 за адресою м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 20 було направлено до [PERSON] проект договору купівлі- продажу від 01.09.2010р. з супровідним листом. В листі вона зазначила, що має намір та бажання скористатися своїм переважним правом співвласника та викупити частку квартири [PERSON] На даний лист до цього часу [PERSON] відповіді не отримала. Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Виходячи зі змісту статті 366 ЦК України необхідною передумовою для переведення на кредитора права власності на частку в майні боржника є: 1. Неможливість виділення частки; 2. Відмова інших співвласників викупити частку майна. У відповідності до положень статті 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами... Таким чином, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № ОС-19 від 19.09.2011року, виділ в натурі ? частини квартири неможливий, а також відсутня відмова іншого співвласника викупити частку майна. Крім того, між [PERSON] та [PERSON] виникли боргові зобов'язання, в якому [PERSON] є боржником і вона зобов'язалася повернути кредитору [PERSON] грошові кошти у розмірі 200 000,00грн. Правові наслідки порушення зобов'язання передбачені ст. 611 ЦК України і відповідальність за порушення грошового зобов'язання -ст. 625 ЦК України. Також, перехід права власності на ? частки квартири на іншу особу, порушує інтереси [PERSON], яка є співвласником зазначеної квартири. У зв'язку з викладеним, на думку суду, позовні вимоги про переведення права власності на ? частину квартири на [PERSON] в рахунок погашення боргу, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про зобов'язання укласти договір купівлі-продажу в її редакції, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку щ тим, що [PERSON] не виявляє бажання укладати даний договір з [PERSON], а чинним законодавством України передбачено свободу вибору укладання договорів. Крім того, Цивільним кодексом України встановлено певний порядок укладання договорів та їх правові наслідки, яким сторони мають право скористатися. Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги [PERSON] та [PERSON] не обґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed