Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та в обгрунтування своїх позовних вимог вказала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого 19.06.1997 року у них народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу син перебуває на її утриманні, відповідач не надає коштів на утримання дитини, тому позивач просить винести рішення про стягнення з нього аліментів в сумі 598 грн. 50 коп., виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, встановленого Законом України «Про бюджет України на 2012 рік». В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю та просила його задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав частково, погодився платити аліменти в розмірі 363 грн., оскільки на його утриманні перебувають батьки-пенсіонери, які часто хворіють та потребують стороннього догляду. Суд заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи та встановив, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Згідно з вимогами ст. ст. 180-181 СК України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Відповідач стверджує, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, однак, не надав доказів того, що батьки проживають разом з ним та саме він взяв на себе витрати на їх утримання, тому суд не бере до уваги вказані заперечення відповідача. Суд також критично ставиться до тверджень позивача про те, що відповідач добровільно не надає допомоги на утримання дитини, оскільки з наданих копій квитанцій вбачається, що в період з травня 2012 року і по січень 2013 року відповідач перераховував позивачці гроші на утримання дитини (а.с.18-26), що свідчить про його спроможність надавати допомогу. Згідно копії витягу з наказу №9-К від 01.02.2013 року, відповідача прийнято на посаду охоронника з місячним випробовувальним терміном та оплатою згідно штатного розпису в ТОВ «Українська промислова компанія «Крок»» (а.с. 31), тому не можна вважати, що він має постійне місце роботи та стабільний заробіток, що, безумовно, впливає на його матеріальний стан та на спроможність сплачувати аліменти саме в тому розмірі, в якому просить позивач. Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач має змогу надавати допомогу на утримання сина, оскільки інших утриманців не має, добровільно сплачував кошти щомісячно протягом травня 2012 року січня 2013 року, що свідчить про його платоспроможність, однак, враховуючи його майновий стан, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення частково в розмірі 450 гривень щомісячно, але не менше, ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. На підставі наведеного,

Outcome: approved