Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. В судовому засіданні позивач посилалася на те, що від шлюбу з відповідачем має малолітню дитину дочку [PERSON], [INFO]. В теперішній час з відповідачем живуть окремо. Дитина проживає разом з нею. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги не надає, працює, але отримує мінливий, не постійний заробіток, а тому вона просить стягнути аліменти з того на свою користь на утримання дитини у твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісяця. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що згоден сплачувати аліменти, але в мінімальному розмірі, визначеному законом. Вислухавши вимоги позивача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги підлягають задоволенню частково, з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖД №070288, виданого 20 грудня 2006 року Слобідською селищною радою Кодимського району Одеської області. Таким чином, відповідач зобов'язаний утримувати свою неповнолітню дитину, проте свій обов'язок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні з»ясовано, що той мінливий дохід, що отримує відповідач не перевищує 600 грн. в місяць, а тому суд вважає, що сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачем, відповідач не в змозі. Таким чином, при визначені розміру аліментів, які підлягають сплаті відповідачем, суд враховує зазначені вище обставини і вважає необхідним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі, з урахуванням того, що той не працює. На підставі ст. ст. 180, 181, 184, 191 СК України,

Outcome: partial