Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-18 00:00:00

В липні 2012 року позивач звернулася до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, в обґрунтування вимог посилається на те, що квартира [ADDRESS] була відчужена [PERSON], він же [PERSON], по підробленим документам відповідачу. Після цього, рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 13.07.2011 за [PERSON] визнано право власності на вказану квартиру в порядку спадкування. Просить суд витребувати квартиру [ADDRESS] з незаконної власності [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з підстав вказаних в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи представник повідомлений належним чином, про що є розписка. Про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 5 ст. 76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. Представником відповідача в судовому засіданні 20.08.2012 подано заперечення проти позову, в якому позов не визнається та зазначається, що позивач не є власником квартири, бо право власності не зареєстроване в БТІ, майно не перебуває у володінні відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 13.07.2011 розглянуто апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Апеляційну скаргу задоволено частково, постановлено нове рішення, яким за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS], в іншій частині в позові відмовлено. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ФП № 078009 [PERSON] та [PERSON] 16 грудня 2011 року зареєстрували шлюб та дружина змінила прізвище на «Труханова». Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 13.07.2011, воно ухвалене у справі у якій беруть участь такі самі особи, а відтак обставини встановлені вказаним рішенням не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Частиною 1 статті 388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Рішенням від 13.07.2011 встановлено, що вироком апеляційного суду Миколаївської області від 28 грудня 2006 року, який набрав законної сили, [PERSON] засуджено за вбивство [PERSON], смерть якого наступила 13.05.2005 та за заволодіння його квартирою шляхом її продажу на підставі підроблених документів, саме: підробленого паспорту на імя [PERSON], підробленої ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2005 року про затвердження мирової угоди між [PERSON] та [PERSON], в якій зазначено про визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]. Також встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору від 27 травня 2005 року [PERSON], на підставі підроблених документів на імя [PERSON] продав вказану квартиру [PERSON] Відповідач є набувачем за договором купівлі-продажу від 27 травня 2005 року. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що квартира [ADDRESS] може бути витребувана у набувача [PERSON], на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України. Посилання представника відповідача на те, що позивач не є власником квартири спростовується наступним. Як вбачається з рішення від 13.07.2011 право власності до позивача перейшло в порядку спадкування. Рішенням встановлено, що 21 січня 2010 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Посилання представника відповідача на відсутність права власності, бо позивач його не зареєструвала в БТІ, не ґрунтується на нормах матеріального права, оскільки на час прийняття спадщини (21.01.2010) ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» діяла в іншій редакції, та на той час вказаний Закон не повязував виникнення права власності на нерухомість з державною реєстрацією прав на неї. Частина 4 ст. 334 ЦК України на спірні правовідносини не розповсюджується, оскільки право власності на квартиру набуте не за договором. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 107,3 грн., що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені. На підставі ст. ст. 330, 388 ЦК України,

Outcome: approved