Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-19 00:00:00

В жовтні 2012 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Вказував на те, що 31.11.2000 р. він придбав у відповідачів [ADDRESS], оформивши договір купівлі-продажу житла на Універсальній біржі «Південь». На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися своїм майном. Продавці ніяких претензій не предявляють, проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухиляються. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд визнати вказаний договір купівлі-продажу дійсним. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Відповідачі та представник третьої особи в судове засідання не зявились, повідомлялись про розгляд справи належним чином. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 2150/ж від 29.03.2000 р., зареєстрованого в ММБТІ 06.06.2000 р. за № 16036. 13.11.2000 р. за № 870 на Універсальній біржі «Південь» був зареєстрований договір купівлі-продажу [ADDRESS], укладений між [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені свого чоловіка [PERSON] на підставі доручення, [PERSON], [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони. Претензій сторони один до одного не мають, всі умови договору купівлі-продажу дотримані, проте нотаріальне посвідчення договору неможливе. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилились від його нотаріального посвідчення. Відповідно до довідки ММБТІ за № 1-14644 від 04.10.2012 р. право власності на [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]. За таких обставин суд вважає, що права позивача порушено, іншим шляхом поновити їх неможливо, отже заявлені вимоги щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири є такими, що підлягають задоволенню. На підставі статей 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та

Outcome: approved