Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-16 00:00:00

У жовтні 2012 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк (надалі ПАТ КБ "Приватбанк") в особі представника по довіреності Андреєвої\~Н.А. звернулась до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 81080,78 грн, судового збору в сумі 810,81 грн з відповідача [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 28 липня 2006 року між Закритим акціонерним товариством "Приватбанк", найменування якого змінено на ПАТ КБ "Приватбанк", був укладений кредитний договір, згідно умов якого договір складається з заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 8073,00 грн з кінцевим терміном повернення 28 липня 2009 року зі сплатою 25,08 % на рік. Проте, відповідно до умов договору, відповідач зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість яка складається з заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та штрафів. Представник позивача по довіреності Ваніна Т.С. надала заяву про розгляд справи у її відсутність, при цьому зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся через оголошення в газеті "Вісті Придніпров'я", проте до суду не з'явився, про причину не явки суду не повідомив. Суд, у відповідності з ч. 9 ст. 74 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик, вважає відповідача повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином. Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі з наступного. В судовому засіданні встановлено. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідач надав позивачу письмову заяву від 28 липня 2006 року з відомостями про себе і з проханням надати послуги -кредит у сумі 8073,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідач підписав вказану заяву, вказав, що ознайомлений та згоден з умовами та правилами надання споживчого кредиту, при цьому умови надання послуг встановлюються однаковими для всіх клієнтів, і останні, у разі наданні згоди на укладення договору, приєднуються до цих умов. Відповідно до укладеного договору від 28 липня 2006 року позивач надав відповідачу строковий кредит у сумі 8073,00 грн з кінцевим терміном повернення 28.07.2009 р., з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 25.08 % на рік, на суму залишку заборгованості по кредиту, в обмін на зобов'язання відповідача з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії, у зазначені в заяві та в умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки (а.с. 7-8). Сплата штрафу у розмірі 500 грн, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлена пунктами 4.4.-4.6., 5.3. Умов надання споживчого кредиту (а.с. 9-16). Позивач відповідно до умов кредитного договору свої зобов'язання виконав у повному обсязі, про що свідчить акт прийому-передачі товару від 28.07.2006 р. (а.с. 18). Зобов'язання повинні виконуватись належним чином, згідно з вимогами договору та у встановлений строк, що передбачено ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України. Відповідно до ст. 611 ч. 1 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач умови договору не виконав, що призвело до виникнення заборгованості. Зазначені вимоги відповідач на час розгляду справи у суді також не виконав. На підтвердження позовних вимог позивачем наведений розрахунок заборгованості (а.с. 4-6), з яким суд погоджується, оскільки його не спростовано, а саме: 8073,00 грн -заборгованість за кредитом, 28803,07 грн -заборгованість по процентам за користування кредитом, 39867,53 грн -пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500,00 грн -штраф (фіксована частина), 3837,18 грн -штраф (процентна складова). Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказів того, що відповідач звертався до позивача з пропозицією укласти договір про реструктуризацію заборгованості, суду не надано. Вирішуючи питання про стягнення суми пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, суд виходить з того, що позивач нарахував пеню без урахування положення ч. 2 ст. 258 ЦК України щодо позовної давності в один рік, яка застосовується при стягненні неустойки, розрахувавши неустойку за межами позовної давності. Враховуючи ступінь виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, а також ті обставини, що нараховані суми пені значно, в декілька разів перевищують розмір заборгованості по кредиту та процентам, що вказує на не співмірність співвідношення пред`явлених в позові санкцій і наслідків порушення зобов`язання, суд дійшов висновку, що при визначенні розміру неустойки такі встановлені суттєві обставини дають підстави для зменшення розміру пені за несвоєчасне погашення кредиту - до 20 000 грн. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення штрафів суд приходить до висновку, що є безпідставним застосовувати до відповідача подвійну правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобов'язання, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності і справедливості. Так відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Тобто пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Тому позовні вимоги про стягнення штрафу задоволенню не підлягають. Розподіляючи судові витрати по справі, суд керується ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача сплачені судові витрати по справі.

Outcome: partial