Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-11 00:00:00

08 жовтня 2012 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, у якій просить постановити рішення, яким стягувати з відповідача [PERSON], [INFO], на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], по 700 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що після розірвання шлюбу з відповідачем, останній не надає своєчасної та належної матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON]. Відповідач здоровий та працездатний, постійно їздить на заробітки до Росії, має нерегулярний мінливий дохід, який дозволяє надавати грошову допомогу на утримання їхньої дитини. В судове засідання позивач не прибула, подала письмову заяву про зменшення позовних вимог та просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі по 400 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до повноліття дитини. Відповідач в судове засідання не прибув, подав письмову заяву, в якій просить справу слухати без його участі, зазначаючи, що позовні вимоги, з урахуванням зменшених позовних вимог, визнає повністю - згоден сплачувати аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі по 400 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження №102909 від 19.06.2009 року [PERSON] та [PERSON], сторони у справі - є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.3). Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 15.03.2012 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, неповнолітню доньку залишено на вихованні з матірю (а.с.2). Неповнолітня дитина [PERSON] знаходиться на утриманні позивачки та проживає разом з нею (а.с.4). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач є здоровою та працездатною особою молодого віку, постійного офіційного місця роботи не має, має нерегулярний мінливий дохід; інших неповнолітніх дітей, окрім доньки [PERSON], та непрацездатних осіб на утриманні - не має. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів№ 3 від 15.05.2006 року, розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, а також обставини, передбачені ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, та задовольняє позовні вимоги повністю стягує з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 400 (чотириста) гривень щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дочку до досягнення нею повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 214 (двісті чотирнадцять) гривень 60 копійок підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved