Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-30 00:00:00

В червні 2012 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме спадкове майно та просила постановити рішення котрим визнати за нею право власності на садовий будинок № 118 в садівничому товаристві Кільченьна території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (на плані літера А) з мансардою мс, навісом а, загальною площею 78,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай Б, літній душ В, вбиральня Г, замощення І, огорожа № 1-3. В обґрунтування позову позивачка вказала на те, що 05.11.2007 року померла її бабця [PERSON]. 21.09.2007 року бабця склала заповіт, згідно якого заповідала їй все своє належне майно, позбавивши її батька [PERSON] спадщини. Спадкове майно складається з земельної ділянки площею 640 кв.м. та садового будинку № 118 в садівничому товаристві Кільченьрозташованому на території Ювілейної селищної ради. 28.11.2011 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом вищевказану земельну ділянку. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на садовий будинок було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на садовий будинок на імя спадкодавця. Тому вона змушена звернутись до суду за захистом свого матеріального права. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені у позовній заяві. Представник Ювілейної селищної ради у судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив справу розглядати без участі представника сільської ради. Представник с/т Кільченьу судове засідання не зявився. Вислухавши представника позивачки, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 05 листопада 2007 року померла бабуся позивачки [PERSON], що підтверджується актовим записом № 7265 від 10 листопада 2007 року міського відділу РАЦС Львівського міського управління юстиції в свідоцтві про смерть серії 1-СГ № 117617 (а.с.4). Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 640 кв.м. та садовий будинок № 118 в садівничому товаристві Кільченьрозташованому на території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району/області. Ще за часи життя, 21 вересня 2007 року [PERSON] склала заповіт яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своїй онучці (позивачці по справі) [PERSON], позбавивши при цьому спадщини свого сина [PERSON] (а.с.5). [PERSON] фактично прийняла спадщину після померлої бабусі. В встановлений законом строк вона звернулася до державного нотаріуса Дніпропетровської районної нотаріальної контори з заявою про вступ до спадщини, і 28 квітня 2011 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на приватизовану земельну ділянку площею 640 кв.м. (а.с.7). А в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на садовий будинок їй було відмовлено, і в усній формі рекомендовано звернутися до суду. Судом встановлено, що за часи життя [PERSON] була членом садівничого товариства з 1979 року. В її користуванні знаходилася земельна ділянка № 118 площею 0,064 га, яка відповідно до рішення Ювілейної селищної ради № 131 від 19.09.1996 року була передана їй у приватну власність для ведення садівництва. У 1982 році [PERSON] на своїй земельній ділянці збудувала цегляний садовий будинок Як вбачається з рішення реєстратора КП Дніпропетровського району Бюро технічної інвентаризації, [PERSON] було відмовлено в реєстрації права власності на садовий будинок, оскільки [PERSON] за своє життя належним чином не оформила правовстановлюючий документ на садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, 1982 року будівництва, а саме Свідоцтво про право власності(а.с.8). Не зважаючи на те, [PERSON] є єдиним спадкоємцем, інших спадкоємців не має, осіб, які б мали право на обовязкову долю в спадковому майні не має, ніхто не оскаржує право [PERSON] на спадщину, але вона не в змозі отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а тому і звернулася до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною 3 ст. 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. У відповідності до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За змістом ч. 1, ч. 4 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Однак, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкуванняякщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Що стосується питання про прийняття позивачкою спадщини, то з матеріалів справи вбачається, що садовий будинок, який відноситься до спадкової маси, побудований на земельній ділянці, яка була відведена саме для ведення садівництва; дозвіл на будівництво будинку у бабусі позивачки був відсутній; даний будинок не був введений в експлуатацію. Згідно з пунктом 3.1 розділу ІІІ Прийняття в експлуатацію обєктівНаказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91 Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж- прийняття в експлуатацію об'єктів здійснюється безоплатно Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації, яка складається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку. З аналізу вказаних норм видно, що необхідними умовами узаконення самочинно побудованих об'єктів є: відведення для цієї мети в установленому порядку забудовнику земельної ділянки; відсутність заперечень з боку співвласників суміжних земельних ділянок; відсутність порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб та введення в експлуатацію. Таким чином, встановивши вказані обставини на підставі зібраних по справі доказів, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про визнання права власності на садовий будинок в порядку спадкування за заповітом є необґрунтованими і не підлягають задоволенню, оскільки відсутні докази, що підтверджують належність садового будинку на праві власності померлій [PERSON]; відсутні докази введення в експлуатацію будинку,відсутні докази наявності взагалі майна (технічний паспорт,тощо), а звідси і посилання позивачки на прийняття нею вказаного садового будинку у спадщину, на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, є безпідставними. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed