Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся із вищезазначеним позовом до суду 29.01.2013 року, зазначивши, що він вже багато років працює слюсарем у КП «Харківські теплові мережі». Від роботи у встановленому законом порядку йому було виділено службове житло у вигляді двокімнатної квартири [ADDRESS]. Він вселився туди на підставі ордеру 15.12.1999 року разом зі своєю сім'єю. У зв'язку з тим, що відносини у родині зіпсувалися, у листопаді 2010 року шлюб було розірвано та він почав частіше не ночувати вдома, залишаючись на роботі у підсобному підвальному приміщенні. Поволі його візити додому були все рідше, і восени 2012 року його взагалі колишня дружина [PERSON] перестала пускати додому. Він сам з дому не уходив, ключі не віддавав. У цій квартирі залишились меблі, посуд, речі, які були придбані у період шлюбу та які є спільною сумісною власністю подружжя. Ніяких своїх речей він з квартири не забирав, від використання цього житла добровільно не відмовлявся. Його колишня дружина [PERSON] самостійно замінила вхідні двері та замки, і не надала йому дублікатів нових ключів, таким чином повністю позбавивши його можливості користуватися своєю квартирою. Іншого житла у позивача немає. Позивач просить вселити його до квартири, зобов'язати відповідачів передати йому дублікати ключів та не перешкоджати користуванню ним цією квартирою. Крім того, позивач просить виселити всіх відповідачів з цієї квартири, без надання іншого житлового приміщення, мотивуючи це неможливістю спільного проживання. Відповідачі позов не визнали в повному обсязі. Крім того, відповідач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву, в якій посилаючись на неповажність тривалої відсутності позивача [PERSON] у цій квартирі, просить визнати його таким, що втратив право користування житловою площею. У судовому засідання позивач позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. У судовому засідання відповідач [PERSON] пояснила, що зараз вона фактично постійно мешкає удвох разом із онукою [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. ЇЇ дві доньки [PERSON] та [PERSON] фактично переважно мешкають окремо, зі своїми чоловіками. Позивач [PERSON] без поважних підстав добровільно відмовився від проживання у цій квартирі ще 18.02.2008 року. При цьому [PERSON] визнала, що дійсно самостійно змінила вхідні двері до квартири, замінила замки та не надала позивачу [PERSON] дублікати нових ключів, пускаючи його до квартири тільки за своєю волею. Розподіл майна подружжя після розірвання шлюбу не проводився. Меблі, посуд та інші речі, набуті подружжям під час шлюбу позивач [PERSON] з квартири не забирав. Малолітня [PERSON] безпосередньо у судовому засіданні не допитувалась, оскільки була представлена своїм опікуном [PERSON] У судовому засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали пояснення, аналогічні поясненням відповідача [PERSON] Представник 3-ї особи - органів опіки та піклування Адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради у судове засідання не з'явився. У письмових запереченнях проти задоволення позовних вимог щодо виселення малолітньої [PERSON] та її опікуна заперечував, посилаючись на неможливість позбавлення малолітньої особи права користування житловим приміщенням. Судом встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини: Квартира [ADDRESS] є службовою та була надана позивачу [PERSON] та членам його родини [PERSON] (дружина позивача), [PERSON] (донька) та [PERSON] на підставі службового ордеру № 3781 від 25.10.1999 року, який виданий на виконання рішення виконкому Фрунзенської Ради народних депутатів міста Харкова від 21.10.1999 року № 193/2. Особовий рахунок відкрито на позивача [PERSON] Ці обставини підтверджуються копією службового ордеру, та довідкою дільниці № 54 КП «Жилкомсервіс» № 262 від 25.01.2013 року, що містяться в матеріалах справи, та визнаються сторонами. 03.11.2010 року Фрунзенським відділом РАЦС Харківського міського управління юстиції шлюб між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] було розірвано. Актовий запис № 336, свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Ця обставина встановлена рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 07.04.2011 року у справі № 2-950/2011 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, а тому у відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. На теперішній час у квартирі [ADDRESS] зареєстровані 5 осіб - позивач та відповідачі у справі. Квартира двокімнатна. Ці обставини підтверджуються довідкою дільниці № 54 КП «Жилкомсервіс» № 262 від 25.01.2013 року та визнаються сторонами. Фактично в квартирі постійно мешкає тільки відповідач [PERSON] із онукою малолітньою [PERSON] Позивач та інші відповідачі приходять до цієї квартири тільки час від часу. При цьому, тільки позивач не має власних ключів від квартири. Ці обставини встановлені на підставі особистих пояснень сторін у справі. Крім того, факт постійного проживання у цій квартирі на теперішній час тільки [PERSON] і малолітньої [PERSON] встановлений рішенням Фрунзенського районного суду від 29.10.2012 року у справі № 2033/3811/2012 за позовом Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, що діяло в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON], [PERSON], 3-тя особа [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, а тому у відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 835 від 26.12.2012 року малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Цим же рішенням за нею закріплено право користування житловою площею за адресою: [ADDRESS], тобто у спірній квартирі. Позивач у справі [PERSON] бажає користуватися квартирою, що була надана у першу чергу йому у зв'язку з його характером роботи, він свої речі з квартири не забирав. Деякий час після розлучення він користувався квартирою не кожного дня, у зв'язку зі складними відносинами із колишньою дружиною. Ці обставини визнаються сторонами, підтверджуються фактом розірвання шлюбу та не викликають сумніву у суду. Крім того, позивач кілька разів: у грудні 2009 року, у лютому 2011 року та у березні 2011 року особисто сплачував квартирну плату, після чого за домовленістю з відповідачем [PERSON] квартплату та за комунальні послуги сплачувала вона, в тому числі за кошти позивача [PERSON], які він перераховував у якості аліментів на повнолітню доньку, яка фактично працювала та аліментів не потребувала. Ці обставини встановлені на підставі банківських квитанцій та підтверджені особистими поясненнями сторін у справі. Крім того, позивач [PERSON] замовив на 2013 рік на свою адресу, за якою він зареєстрований, ([ADDRESS]) періодичне видання (журнал), що підтверджується відповідним фіскальним чеком та абонементом, що також свідчить про бажання позивача користуватися цією квартирою. Відповідач [PERSON] замінила вхідні двері та замки у спірній квартирі, при цьому ключів від нових замків позивачу не передала. Ці обставини визнаються сторонами та встановлені на підставі особистих пояснень сторін. Твердження відповідача [PERSON], викладені у зустрічній позовній заяві щодо добровільної передачі їм ключів від квартири та безпідставної відмови у користуванні цією квартирою не знайшли свого об'єктивного підтвердження у судовому засіданні, а тому суд вважає їх надуманими. Таким чином суд вважає встановленою та доведеною обставину щодо того, що позивач тривалий час не має можливості користуватися своїм житлом, у якому він зареєстрований та яким він має право користуватися у зв'язку з поважними обставинами - перешкоджанням користуванню житлом з боку відповідачів у справі, зокрема з боку відповідача [PERSON], яка фізично не допускає позивача до користування житлом шляхом зміни замків. У зв'язку з цим порушене право позивача на користування наданою йому квартирою підлягає захисту, а строк збереження за ним житлового приміщення підлягає подовженню судом на підставі ч.2 ст.71 ЖК УРСР на 6 місяців з моменту усунення обставин, які перешкоджають позивачу користуватися вказаним житловим приміщенням. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. З обставин справи вбачається, що позивач був штучно позбавлений свого житла без рішення суду, за розсудом відповідачів. Згідно до ч.4 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Доводи відповідача щодо неможливості заселення квартири особами різної статі суд не приймає до уваги, тому що позивача та всіх повнолітніх відповідачів було заселено до цієї квартири на підставі ордеру ще 15.12.1999 року, а за малолітньою [PERSON], [INFO] право проживання та користування житловою площею за цією адресою закріплено рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 835 від 26.12.2012 року. Тобто, органами виконавчої влади це питання вже було розглянуто та вирішено раніш, і це питання не є предметом цього судового розгляду. На підставі викладеного позовні вимоги за основним позовом щодо поновлення порушеного права позивача користуватися квартирою [ADDRESS] підлягають задоволенню на підставі п.4 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України шляхом вселення позивача до цієї квартири та на підставі п.3 ч.2 ст.16 ЦК шляхом зобов'язання відповідачів передати позивачу дублікати ключів від вхідних дверей квартири [ADDRESS] та не перешкоджати користуванню їм цією квартирою шляхом зміни замків або іншим чином. В той же час позивач просить виселити відповідачів з цієї квартири, посилаючись на ч.1 ст.116 ЖК УРСР. Суд бере до уваги, що позивач не довів фактів систематичного порушення правил соціалістичного співжиття з боку відповідачів. Крім того, застосування такої міри як виселення можливо тільки у разі, якщо заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Доказів застосування до відповідачів вказаних заходів та їх безрезультатності суду не надано, а тому суд вважає за необхідне у цій частині позову відмовити, у зв'язку з безпідставністю та недоведеністю цієї вимоги. У задоволенні зустрічного позову також необхідно відмовити у повному обсязі, з огляду на встановлені судом обставини справи та наведені вище міркування. Судові витрати суд розподіляє у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial