Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-19 00:00:00

В жовтні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на майно. Позивач вказує на те, що 31 січня 2008 року апеляційним судом Миколаївської області визнаний недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 4 жовтня 2000 року між [PERSON] та ним [PERSON], визначено, що в дійсності між ними був укладений договір позики, за яким він передав [PERSON] 10000,00 дол. США, а останній зобовязався їх повернути до 4 жовтня 2004 року з 5 % річних. Крім того, рішенням апеляційного суду визнано дійсним договір застави належної [PERSON] квартири [ADDRESS], укладений ними для забезпечення зазначеного договору позики від 4 жовтня 2000 року. [PERSON] у добровільному порядку борг не повернув. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 6 листопада 2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 63125 грн. 00 коп. та судові витрати. Проте відповідач рішення суду не виконує. На підставі постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 червня 2011 року МБТІ скасувало реєстрацію його - позивача - права власності на вказану квартиру. Посилаючись на викладене, а також на положення ст.. 33 Закону України «Про іпотеку», ст.ст., 572, 574, 575, 589, 590 ЦК України, позивач просив суд звернути стягнення на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за договором позики в сумі 63786 грн. 25 коп. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов та просили про його задоволення. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце судового засідання повідомлений судом належним чином. У відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2008 року визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 4 жовтня 2000 року між [PERSON] і [PERSON] та посвідчений в той же день приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу. Постановлено визнати, що в дійсності між [PERSON] і [PERSON] 4 жовтня 2000 року був укладений договір позики, за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] 10000,00 дол. США, а останній зобовязався їх повернути до 4 жовтня 2005 року з 5 % річних. Постановлено визнати дійсним договір застави належної [PERSON] трикімнатної квартири [ADDRESS], укладений 4 жовтня 2000 року між [PERSON] і [PERSON] для забезпечення указаного договору позики від 4 жовтня 2000 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 6 листопада 2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики від 4 жовтня 2000 року у розмірі 63125 грн. 00 коп. та судові витрати в сумі 661 грн. 25 коп. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 червня 2011 року КП ММБТІ зобовязано скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. З матеріалів справи вбачається, що 7 лютого 2009 року Ленінським ВДВС Миколаївського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-п-6273, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 63786 грн. 25 коп. Відповідач зобовязання за вказаним договором позики належним чином не виконав, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 6 листопада 2008 року не виконав, у звязку з чим на момент розгляду справи існує заборгованість перед позивачем в сумі 63786 грн. 25 коп. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватись належним чином відповідно до Закону та умов договору. Відповідно до ст..589 ЦК України, ст..ст. 19,20 Закону України «Про заставу», ст.ст.12, 33 Закону України «Про іпотеку» у випадку невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право стягнення на предмет застави, за рахунок предмету застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свої вимоги, включаючи оплату відсотків, неустойки, відшкодування збитків, які були спричинені порушенням зобовязань, а також затрат, понесених у звязку з предявленням вимоги. Згідно п.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» одним із способів, який може визначити суд, є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. За таких обставин суд вважає, що позов Банку на підставі ст.ст. 526, 536, 549, 553-559, 589, 610, 611,651, 1050 ЦК України, ст..ст. 19,20 Закону України «Про заставу», ст.ст.12, 33 Закону України «Про іпотеку», підлягає задоволенню.

Outcome: approved