Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-21 00:00:00

ПАТ КБ Приватбанк(далі Позивач) звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, вказуючи на те, що 08.06.2007 року між Позивачем та [PERSON] (далі Відповідач) був укладений кредитний договір № MRС0G104000179 (далі Кредитний договір). Згідно Кредитного договору Позивач зобовязався надати Відповідачу кредит у розмірі 30 800 доларів США, а Відповідач зобов'язався повернути кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.06.2037 року. Свої зобов'язання за Кредитним договором Позивач виконав у повному обсязі, надавши Відповідачу кредит. В порушення умов Кредитного договору Відповідач не виконав свої зобов'язання, у разі чого станом на 03.04.2012 р. має заборгованість в розмірі 29\~708,24 доларів США, яка складається з наступного: 22\~500,05 доларів США заборгованість за кредитом; 3\~802,66 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 630,56 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1\~330,46 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором; 31,33 доларів США штраф (фіксована частина); 1\~413,19 доларів США штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між Позивачем та Відповідачем укладено договір іпотеки від 08.06.2007 року, згідно якого Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно жилий будинок розташований за адресою: 87500, м. Маріуполь, вул.. Грачова, буд. 9. Просив в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, звернути стягнення на житловий будинок за адресою м. Маріуполь, вул.. Грачова будинок 9, шляхом застосування процедури продажу із наданням права Позивачу від свого імені здійснити всі передбачені нормативно-правовими актами держави дії, необхідні для продажу предмету іпотеки. Виселити Відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: Донецька область, 87500, м. Маріуполь, вул.. Грачова, буд. 9 зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України. Стягнути з Відповідача судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не визнав позовні вимоги, просив у задоволенні відмовити. Пояснив, що отримав від позивача кредит на покупку будинку, який передав в іпотеку. З моменту укладення кредитного договору, тобто придбання постійно без реєстрації проживає в будинку розташованому за адресою: Донецька область, 87500, м. Маріуполь, вул.. Грачова, буд. 9. Гроші на сплату внесків по погашенню кредиту сплачував вчасно доки внаслідок світової кризи не втратив заробіток. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, оскільки надані позивачем докази є необґрунтованими, т.я. нарахування відсотків за користування кредитом, пеня за прострочу платежів виконано на незаконних підставах і не можуть бути прийняті в якості доказів. Зазначив, що відповідач не є злісним не платником за умовами кредитного договору, не переховується та не ухиляється від спілкування з співробітниками позивача. Заборгованість виникла з причин випадкового збігу обставин, а саме у звязку з виникненням труднощів у Відповідача, які були повязані зі втратою роботи та відсутністю доходів. Вважає, що позивач не достатньо обґрунтував суми заборгованості по процентам за користування кредитом, по комісії та пені. Не згоден з тим, що Позивач в односторонньому порядку змінив розмір відсоткової ставки з 20.11.2008 року. Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно Кредитного договору № MRС0G104000179 від 08.06.2007 року, який був укладений між Позивачем та Відповідачем, останньому було надано кредит в сумі 30 800 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.06.2037 року(а.с. 17-21). В забезпечення виконання зобов'язань за договором між сторонами укладено Іпотечний Договір від 08.08.2007 року, відповідно до умов якого відповідач надав Позивачу в іпотеку, належний йому на праві власності нерухоме житловий будинок за адресою м. Маріуполь, вул.. Грачова будинок 9, загальною площею 39,9 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м. Даний договір посвідчений нотаріусом (а.с. 13-16). Позивач свої обовязки за Кредитним договором виконав надавши Відповідачу кредит в сумі 30 800 доларів США, що не заперечується Відповідачем. 06.11.2008 року, Позивач надіслав Відповідачу рекомендований лист від 03.10.2008р. на адресу за якою позивач, згідно його пояснень, фактично проживав, яким повідомив про зміну процентної ставки за кредитом, а саме збільшення її до 14,04 % річних з 20.11.2008 року, про що свідчить реєстр рекомендованих відправлень КБ Приватбанк№264 (а.с. 62,63). Починаючи з 20.11.2008 року, Позивач відповідно до п. 2.3.1 Кредитного договору встановив відсоткову ставку за Кредитним договором на рівні 14,04% на рік. Як вбачається з виписки по рахунку позивача та меморіальних ордерів внесення коштів, позивач почав сплачувати проценти в новому розмирі з розрахунку 14,04% на рік, таким чином погодившись з умовами нової відсоткової ставки за кредитом.(а.с.71-202). Згідно п.7.1 [PERSON] відповідач повинен сплачувати кредит платежами в сумі 347,61$ в період з 16 по 20 числа кожного місяця. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно п.п. 2.3.3. Кредитного договору при порушенні Позичальником зобовязань, передбачених умовами даного [PERSON] набуває право вимагати, дострокового повернення заборгованості в повному обсязі. Судом встановлено, що Відповідач в порушення умов договору затримав сплату частини кредиту та процентів за його користування. За таких підстав, коли встановлено, що з вини Відповідача зобовязання перед Позивачем не виконано, Відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобовязання щодо погашення кредиту та відсотків, суд приходить до висновку, що Позивач набув право вимагати, в тому числі і в судовому порядку, від Відповідачів дострокового повернення кредиту в повному обсязі. Судом встановлено, що Відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 22\~500,05 доларів США (а.с.8-10). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки [PERSON] банку України. Як вбачається з п. 6.4, 7.1 кредитного договору відсоткова ставка на момент укладення кредитного договору складала 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, що дорівнює дванадцяти місячним відсотковим ставкам, яка з 20.11.2008 року, на підставі п. 2.3.1 Кредитного договору встановлена в розмірі 14,04% на рік. За таких підстав, Відповідач за користування кредитом повинен сплатити відсотки за фактичне користування кредитом в розмірі 3\~802,66 доларів США та заборгованість по комісії за користуванням кредитом, що дорівнює 630,56 доларів США. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як вбачається з п. 4.1 Кредитного договору при порушенні зобовязання, передбачених п.2.2.2, п.2.2.3 договору (відсотки за користування кредитом, винагороди) [PERSON] має право нарахувати пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу. Згідно наданого Позивачем розрахунку заборгованості, з яким суд погоджується, Відповідач за порушення вимог користування кредитом повинен сплатити пеню в розмірі 1\~330,46 доларів США та 1413,19 доларів США (процентна складова). Що стосується штрафу (фіксована частина) в розмірі 31,33 доларів США, суд вважає, що у цій частині необхідно відмовити оскільки відповідно до ч.2 ст.549 ЦК України штрафомє неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Таким чином ця норма закону не є диспозитивною, тому сторони не вправі змінювати її положення і встановлювати в договорі штраф у вигляді твердої суми чи в кратному розмірі до суми зобовязання. Таким чином судом встановлено та підтверджено письмовими матеріалами справи, що заборгованість Відповідача перед Позивачем по кредиту станом на 03.04.2012 року складає 29676,92 доларів США, яка складається з: 22500,05 доларів США - заборгованість за кредитом; 3802,66 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 630,56 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1330,46 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором; 1413,19 доларів США штраф процентна складова. Відповідно до ст.. 36 Закону України Про [PERSON] України офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється НБУ. З урахуванням офіційного курсу НБУ станом на час ухвалення рішення в розрахунку 7,993 грн. за 1$, заборгованість в еквівалентні до гривні складає: 237\~207 гривень. Доводи представника відповідача про незаконне збільшення Позивачем відсоткової ставки за Кредитним договором, суд не бере до уваги оскільки. Відповідно до ч. 1\~ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із ч. 1 та 2 ст. 5 УК України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. За змістом ст. 55 ЗУ Про банки і банківську діяльність\~\~банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. 10 січня 2009 року набрав чинності ЗУ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку від 12.12.2008 року №661-VI (далі Закон), яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, якою передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Таким чином рішення Позивача про збільшення процентної ставки з 20.11.2008 року було прийнято до набрання чинності Законом. За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 3 ст. 653 ЦК України\~в разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Відповідно до ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.\~\~ Виходячи з аналізу ст. ст. 5,627,629,653 ЦК України суд дійшов до висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону. Саме така позиція зазначена в Постанові ВСУ від 26 вересня 2012 року по справі №6-89цс12. Крім того, Відповідач після повідомлення про підвищення процентної ставки почав сплачувати проценти за новою ставкою, що відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 205\~та ч. 2 ст. 642 ЦК України\~вказує на згоду позичальника зі зміненим розміром процентної ставки. Відповідно ч.1 ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В порушення своїх обовязків відповідач доказів на підтвердження обставин на які він посилається, а також розрахунку на спростування доводів позивача щодо існуючої заборгованості суду не надав, а посилання відповідача і його представника на збіг тяжких обставин, які зумовлені втратою роботи внаслідок світової кризи не ґрунтуються на законі. Крім того у відповідача в період виконання договору була можливість передбачена п.2.4.5 [PERSON] внести клопотання позивачу про перенесення строку платежу, якщо вищезазначені тяжкі обставини перешкоджали своєчасному виконанню обовязків по договору. Посилання відповідача на неправомірність відрахування позивачем страхових платежів з чергових внесків, спростовуються письмовими доказами по справі, а саме п.2.1.3; 2.1.5; 2.2.7; 2.3.5 кредитного [PERSON], договорами страхування з відповідними додатками, меморіальними ордерами про перерахування страхових платежів (а.с. 54-70, 258-263, 269-278). Також, судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань Відповідача за Кредитним договором\~між Позивачем та Відповідачем укладено Іпотечний Договір від 08.08.2007 року, відповідно до умов якого останній\~надав Позивачу в іпотеку, належний йому на праві власності нерухоме майно, а саме на житловий будинок за адресою м. Маріуполь, вул.. Грачова будинок 9, загальною площею 39,9 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м.\~Крім того, Відповідачем було надано згоду на отримання кредиту та згоду на передачу будинку в іпотеку. Даний договір посвідчений нотаріусом (а.с. 13-16). 05.04.2012р. позивач на адресу проживання відповідача направив рекомендованим поштовим відправленням повідомлення про рішення звернути стягнення на іпотечне майно.(а.с.12). Відповідно до ч.1 ст. 590 ЦК України\~звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п.1\~Іпотечного [PERSON], предметом цього договору є надання [PERSON] в іпотеку нерухомого майна, зазначеного, в п.35.3 цього [PERSON] в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] перед Іпотекодержателем в силу чого Іпотекодержатель\~має право одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами [PERSON]. Відповідно до п.2 Іпотечного [PERSON] іпотекою забезпечується виконання зобовязань позичальника за Кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України Про іпотеку, у разі \~невиконання \~або \~неналежного виконання боржником основного \~зобов'язання \~іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням \~шляхом \~звернення \~стягнення \~на предмет іпотеки. Відповідне положення викладене і в договорі іпотеки, згідно якого іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобовязань передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 3 Закону України "Про іпотеку" - іпотека має похідний характер від основного зобов'язання. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Оскільки Відповідач не виконав свої зобовязання за Кредитним договором, що призвело до створення заборгованості, суд вважає, що є всі підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визначеним позивачем способом, а саме продажу Позивачем предмету іпотеки відповідно до положень ст..38 ЗУ Про іпотеку. Як вбачається з пояснень відповідача, а також довідки Маріупольської міської ради №2500 від 31.10.2012р. рішень, стосовно відведення земельної ділянки за адресою м. Маріуполь, вул.. Грачова будинок 9 не приймалось (а.с.243). Згідно ч. 2 ст. 39 ЗУ Про іпотеку, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до частини 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Разом з тим, у частині 1 статті 40 ЗУ Про іпотеку зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.\~Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 цієї ж статті 40 законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.\~Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в частині 3 статті 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою частиною 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку". Таким чином, виселення мешканців житлового будинку чи житлового приміщення, можливе лише з дотриманням обов'язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця. Саме така позиція зазначена і в п.43 Пленуму ВССУ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносинвід 30.03.2012р. Недотримання вищевказаної процедури є підставою для відмови в позові про виселення мешканців житлового приміщення, що є предметом іпотеки, і на яке звертається стягнення. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у матеріалах справи відсутні відомості, стосовно отримання мешканцями житлового будинку №9 по вул. Грачова в м. Маріуполі, письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця, як це передбачено ч. 2 ст. 40 ЗУ "Про іпотеку" та ч. 3 ст.109 ЖК України, тому позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені. Наданий Позивачем до позовної заяви лист від 05.04.2012 року, направлений по адресу: м. Маріуполь, Грачова, 9 не може враховуватися, як доказ належного повідомлення мешканців, оскільки не має підтвердження про його отримання цими мешканцями. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь Позивача з Відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 2\~478,02 гривні. Враховуючи викладене,

Outcome: partial