Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить поділити спільне майно подружжя, придбане у період зареєстрованого шлюбу з відповідачем, наступним чином: визнати за ним право власності у розмірі 4/10 частин спільного майна подружжя, та, визнати за відповідачкою право власності у розмірі 6/10 частин спільного майна подружжя, яке складається з: автомобіля HYUNDAY TUCSON, 2007 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], автомобіля HONDA 2010 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], виділивши при цьому йому, та визнати за ним право власності в цілому на автомобіль HYUNDAY TUCSON, 2007 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], вартістю 80 000 грн., а за відповідачкою визнати право власності на автомобіль HONDA 2010 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], вартістю 120 000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, у період зареєстрованого шлюбу з відповідачкою ними було придбано автомобіль HYUNDAY TUCSON, 2007 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] та автомобіль HONDA 2010 року випуску, реєстраційний № [NUMBER]. Вказане майно, після розірвання шлюбу, вони з відповідачкою не можуть розподілити у досудовому порядку, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду та просити суд поділити спільне майно подружжя. При цьому, враховуючи, що, після розірвання шлюбу їх з відповідачкою донька мешкає разом із матір'ю, вважає необхідним відступити від рівності часток кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності, та визнати за ним право власності на 4/10 часток у спільному майні, а за відповідачкою на 6/10 часток у спільному майні. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] проти задоволення позовних вимог позивача не заперечувала, та суду пояснила, що дійсно, після розірвання шлюбу їх з відповідачем спільна дитина мешкає разом із нею, та фактично знаходиться на її утриманні, так як позивач аліменти на утримання дитини не сплачує. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, та дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими й підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч.1 ст. 63 ЦК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як встановлено судом в ході розгляду справи, з 16.07.2005р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, сторонами було придбано автомобіль HYUNDAY TUCSON, 2007 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], та автомобіль HONDA 2010 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], що підтверджується відповідними свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 05.06.2012р. шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано. Згідно ч.1 ст.64 СК України, дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як встановлено судом в ході розгляду справи, у досудовому порядку сторони не дійшли згоди щодо поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно п.23 Постанови Верховного суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст..ст.60, 69 СК, ч. 3 ст.368 ЦК), відповідно до ч.2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно довідки про склад сім'ї, виданої 14.06.2012р. ТОВ «Стелла», донька позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON], [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу мешкає разом із матір'ю - відповідачкою [PERSON] за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Кіма, 24/1-2. Доказів щодо сплати на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини позивач суду не надав. Згідно ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Договору, щодо здійснення дружиною, або чоловіком права особистої приватної власності, жодна зі сторін суду не надала. Таким чином, встановивши в ході розгляду справи, що, дійсно мають місце обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд, приймаючи до уваги, що, неповнолітня дитина позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] мешкає разом із матір'ю та знаходиться на її утриманні, а також, враховуючи те, що, позивач аліменти на утримання дитини на користь відповідача не сплачує - вважає можливим при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, відступити від засади рівності часток подружжя та збільшити частку відповідача [PERSON], на утриманні якої знаходиться неповнолітня дитина. Також, приймаючи до уваги, що, спірне майно складається з неподільних речей, які, згідно ст.71 СК України присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, суд, приходить до висновку, що, визначений позивачем порядок розподілу спільного майна - є обґрунтованим, а позовні вимоги - такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, враховуючи, що домовленості між сторонами щодо володіння, користування і розпоряджання спірним майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя не досягнуто, суд,

Outcome: approved