Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-16 00:00:00

У жовтні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що 31.03.2000 р. він придбав у [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) В.А. на підставі довіреності, реєстр №3-3115, вищезазначену квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому на Одеській товарній біржі за №5328 від 31.03.2000 р., що складається з літери «А»за вказаною адресою, загальною площею 42,8 кв.м (корисною площею 27,4 кв. м), приміщення №1 - коридор, №2 санвузол, №3 - кухня, № 4,5 житлові кімнати, № 6 комора. Надалі вказаний договір було реєстровано в Ізмаїльському МБТІ та внесено в Реєстрову книгу. З моменту укладення Договору, він проживає в цій квартирі по теперішній час. Однак, розпорядитися своєю власністю можливості не має, оскільки, вказаний договір нотаріально не посвідчений. Просив поновити строк позовної давності, як пропущений ним з поважних причин, позовні вимоги задовольнити (а.с.2-3, 21-22). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, повідомлення про причини неприбуття та заперечень на позов від них не надходило, тому суд відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за відсутності заперечень до того позивача. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги можуть бути задоволені, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 31.03.2000 р. між [PERSON] та [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) В.А. на підставі довіреності, посвідченою державним нотаріусом Ізмаїльської державної контори, реєстр №3-3115, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], що складається з літери «А»за вказаною адресою, загальною площею 42,8 кв.м, приміщення №1 - коридор, №2 санвузол, №3 - кухня, №4,5 житлові кімнати, № 6 комора, корисною площею 27,4 кв.м. Договір зареєстровано на Одеській товарній біржі в м. Ізмаїл Одеської області за № 5328 від 31.03.2000 р. та Ізмаїльському бюро технічної інвентаризації (а.с.8-10, 29). Згідно ст.224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат»від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або часткова виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, а позивач про порушення свого права дізнався лише після звернення до нотаріуса з метою розпорядження майном, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. На підставі викладеного,

Outcome: approved