Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-02 00:00:00

Харківська обласна організація Конфедерації Вільних профспілок України та Первинна профспілкова організація Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» ХКП «Міськелектротранс», які діють в інтересах члена ВПС «Захист справедливості» [PERSON], а також [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати незаконним та скасувати наказ начальника ХКП «Міськелектротранс» від 05.08.2011 за № 5209-ВК; поновити позивача [PERSON] на роботі на посаді водія тролейбуса 2 класу у КП «Тролейбусне депо № 3» з 05.08.2011; стягнути з ХКП «Міськелектротранс» на користь позивача [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в сумі 20000,00 грн.; стягнути з [PERSON] шкоду, заподіяну з його вини підприємству; визнати ХКП «Міськелектротранс» та КП «Тролейбусне депо № 3» солідарними відповідачами при процедурі виділу, тобто при переході за розподільчим балансом частини майна, прав та обовязків юридичної особи до однієї або кількох створюваних юридичних осіб. В судовому засіданні представник позивачів та [PERSON] підтримали свої позовні вимоги в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник відповідача ХПК «Міськелектротранс» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснюючи, що наказом від 05.08.2011 за № 5209-вк [PERSON] звільнено з посади водія тролейбуса пасажирського за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського впливу, за погодженням з профспілковим комітетом, в день звільнення [PERSON] було вручено копію наказу про звільнення, видано трудову книжку та проведено остаточний розрахунок. Позивачі вводять суд в оману, зазначаючи, що на ХКП «Міськелектротранс» умови праці не відповідають нормам діючого законодавства та адміністрація підприємства вимагала від свого працівника виконання обовязків, не передбачених посадовою інструкцією водія тролейбуса, однак ніяких підтверджень цього суду не надав. Свої письмові заперечення з приводу заявлених позовних вимог представник відповідача залучив до матеріалів справи. Від відповідача - генерального директора ХКП «Міськелектротранс» [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності із зазначенням щодо невизнання позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача - КП «Тролейбусне депо № 3» в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, зазначаючи, що звільнення працівника [PERSON] відбулось на законних підставах, однак в подальшому в судові засідання не зявлявся, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є членом виборного органу ППО ВПС «Захист справедливості» ХКП «Міськелектротранс» та працював водієм тролейбусу 2 класу у тролейбусному депо № З ХКП «Міськелектротранс». 05.08.2011 [PERSON] звільнено з роботи за систематичне невиконання службових обов'язків за п. З ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу від 05.08.2011 за № 5209-ВК на підставі рапорту начальника відділу експлуатації [PERSON] від 02.08.2011. За правилами п. З ст. 40 КЗпП України, звільнення можливе лише у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Як вбачається із запису в трудовій книжці № 13, з 01.05.2011 наказом по підприємству від 29.04.2011 за № 2221-вк, на підставі рішення атестаційної комісії ХКП «Міськелектротранс» з визначення кваліфікації водіїв трамвайних вагонів і тролейбусів, [PERSON] присвоєно 2 клас водія тролейбусу у відповідності до п. 3 Положення про атестаційну комісію підприємств міського електротранспорту з визначення кваліфікації водіїв трамвая та тролейбуса (далі Положення), затвердженого Наказом Державним комітетом України з питань житлово-комунального господарства від 31.03.2004 року N 70 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.06.2004 за № 806/9405. На вимогу п.п. 3.4; 3.5 цього Положення, підвищення водію чергового класу кваліфікації можливо лише за умови недопущення за період його роботи за присвоєним класом кваліфікації дорожньо-транспортних пригод, порушень трудової і транспортної дисципліни протягом останнього року роботи. Оскільки, підвищення кваліфікаційного класу водія за визначенням є одним з видів заохочення працівників, а у відповідності до ст. 151 КЗпП України, що протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються, то цим підтверджується те, що до 01.05.2011 діючих будь-яких дисциплінарних стягнень [PERSON] не мав. Докази про наявність дисциплінарних стягнень у [PERSON] за період з 01.05.2011 по день звільнення 05.08.2011 в матеріалах справи відсутні. Копію Положення про атестаційну комісію ХКП «Міськелектротранс» з визначення кваліфікації водіїв трамвая та тролейбуса, затвердженої генеральним директором ХКП «Міськелектротранс» 15.12.2008 (а.с. 64-68), не можна брати до уваги як доказ, оскільки п. 3.4 цього Положення (а.с. 66-67) містить ознаки комп'ютерної підробки документу (наявність пробілів де їх не повинно бути), копія цього документу не завірена належним чином, оригінал документу для звірки до суду не наданий. Також відсутні докази щодо наявності підстав для звільнення за систематичне невиконання працівником обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Так, при прийомі на роботу 24.12.2002, при переведенні 24.07.2006 за професією водій 3 класу між [PERSON] та ХКП «Міськелектротранс» був укладений трудовий договір (угода) у відповідності до ст. 21 КЗпП України, згідно якої працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Причинами відмови від виїзду на лінію [PERSON] за подіями 02.08.2011 стали участь в акції протесту, як члена профспілкового комітету та працівника депо, з приводу злісного невиконання в односторонньому порядку з боку керівництва підприємства обов'язків, згідно з укладеним з ним трудовим договором в частині невиплати заробітної плати більше ніж за один місяць, примушування до виїзду на лінію без кондуктора та виконувати його обов'язки на шкоду своїм обов'язкам, участі всього трудового колективу депо на зустрічі з прокурором міста [PERSON] з 13 години до 15 години 30 хвилин. Із відповіді Об'єднання профспілок Харківської області від 26.08.2011 р. № 05/01-14/287 на звернення Прокурора міста Харкова від 18.08.2011 року № 04-34-2891 (а.с. 57), вбачається, що станом на 01.08.2011 заборгованість ХКП «Міськелектротранс» з виплати заробітної плати становить 6 млн. 409,1 тис. грн., до Пенсійного Фонду України та інших соціальних фондів - 50 млн. 781,1 тис. грн. Зокрема [PERSON] заборгованість по заробітній платі погашена лише при виплаті остаточного розрахунку при звільненні. Відповідно до ст. 141 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Оскільки трудовий договір є різновидом договору приватного права, то у відповідності до ст. 538 ЦК України, у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі і відповідно до ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання. Керівництво ХКП «Міськелектротранс» не проявило належної турботи до своїх працівників за умов багатомісячної не виплати їм заробітної плати, зокрема до [PERSON], та не виконало своїх зобов'язань, передбачених ст. 46 ЗУ «Про дорожній рух», відповідно до якої адміністрація підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання, до штатів яких входять водії, зобов'язана: організовувати роботу водіїв згідно з чинним законодавством, режимом праці і відпочинку; запроваджувати заходи, спрямовані на зниження напруженості праці і втомлюваності водіїв; організовувати харчування водіїв у робочий час. Оскільки, вимоги керівництва підприємства від водіїв тролейбусів виїздити на лінію голодними, без організації їм харчування в робочий час при повній відсутності коштів у останніх на харчування, до виконання обов'язків, необумовлених трудовим договором - виконувати роботу кондуктора, що підтверджується відсутністю запису про кондуктора в шляховому листі водія (а.с. 27), ставлять під загрозу не тільки життя водія, а і життя пасажирів та всіх учасників дорожнього руху. Як вбачається з пояснень в судовому засіданні представника відповідача ХКП «Міськелектротранс», організація харчування водіїв у робочий час на підприємстві проводилась шляхом надання 20-хвилинної перерви для відпочинку і харчування відповідно до шляхового листа водія (а.с. 27), при цьому стверджуючи, що при багатомісячній заборгованості по заробітній платі підприємства перед працівником, гроші на своє харчування працівник повинен вишукувати сам у родичів, друзів тощо. Відповідно до п.п. «Б» п. 2.9. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 p. N 1306, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу. Представник відповідача ХКП «Міськелектротранс» посилався на висновки обов'язкового перед рейсового медичного огляду 02.08.2011, якими була встановлена придатність [PERSON] до керування транспортом. Однак, цей огляд був проведений в порушення вимог п.п. 2, 3 Інструкції про порядок проведення перед рейсового та після рейсового медичних оглядів водіїв транспорту, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я України та Міністерства внутрішніх справ України 05.06.2000 N 124/345. Прокурорською перевіркою за участі територіального управління Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду по Харківській області виявлено, що проведення цього огляду медичним працівником ХКП «Міськелектротранс» [PERSON], яка не пройшла відповідне навчання, за допущені порушення вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці притягнутий до адміністративної відповідальності заступник директора [PERSON]А.(а.с. 96). Таким чином, вищеозначені висновки обов'язкового передрейсового медичного огляду 02.08.2011 не можна визнати законними. Згідно ст. 153 Кодекси Законів про працю України, власник або уповноважений їм орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, пов'язаної з явною небезпекою для життя, а працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров'я або людей, які його оточують і навколишнього середовища. За таких обставин, ніхто не може примусити працівника працювати без виплати йому заробітної плати, відсутністю організаційних умов, необхідних для виконання роботи, і при цьому виконувати свої функціональні обов'язки та положення правил внутрішнього трудового розпорядку, то відмова [PERSON] від виїзду на лінію викликана поважною причиною не з вини працівника і є правомірною. Твердження представника відповідача ХКП «Міськелектротранс», посилаючись на рапорт начальника відділу експлуатації [PERSON] від 02.08.2011 p., згідно якого було встановлено, що 02.08.2011 водій тролейбусу тролейбусного депо № З ХКП «Міськелектротранс» [PERSON] вчасно з'явився на роботу, але був відсутній на робочому місці, чим порушив п. 2.3.1. посадової інструкції водія тролейбусу «Перевезення пасажирів у відповідності з установленим рухом», спростовуються відсутністю причини звільнення по п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин та відсутністю підтвердження факту доведення до відома останнього, шляхом обов'язкового ознайомлення працівника під розпис з посадовою інструкцією водія тролейбусу ХКП «Міськелектротранс» у зв'язку з відсутністю такої на підприємстві. А брошура під назвою «Посадова інструкція водія тролейбусу», яка надана відповідачем для огляду в судовому засіданні, видана у 2009 році іншим підприємством ніж те, на якому працював [PERSON], без затвердження її своїм підписом керівника підприємства, без дати затвердження, без узгодження з профспілковим комітетом тощо. Оскільки, Посадова (робоча) інструкція є постійно діючим нормативним документом, входить до номенклатурного переліку найменувань уніфікованих форм документів Державного класифікатора управлінської документації ДК 010-98, згідно з цим документом посадові інструкції належать до класу організаційно-розпорядчої документації підприємства, підклас документація з організації процесів управління, розробляються і оформлюється з дотриманням усіх вимог до організаційно-розпорядчої документації, відповідно до Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року N 55, та до п. 6 Загальних положень Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників випуск 1, розділ 2 «Професії робітників, які є загальними для всіх видів економічної діяльності», затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 р. № 336, і повинні мати всі необхідні реквізити, зокрема: найменування організації, назву виду документа, дату, реєстраційний індекс документа, заголовок до тексту документа, текст документа, підпис тощо, то брошура під назвою «Посадова інструкція водія тролейбусу», виданою у 2009 році іншим підприємством ніж те, на якому працював [PERSON], не є організаційно-розпорядчим документом ХКП «Міськелектротранс» і її положення ніяким чином не можуть розповсюджуватись на [PERSON] Відповідно до ст. 27 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», участь у страйку працівників, за винятком страйків, визнаних судом незаконними, не розглядається як порушення трудової дисципліни і не може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності. Оскільки, 02.08.2011 в акції протесту у вигляді відмови виїжджати на лінію та пікетуванні обласної державної адміністрації приймав участь весь штат водіїв трамваїв, тролейбусів та кондукторів усіх депо ХКП «Міськелектротранс», за заявою власника або уповноваженого ним органу судом не визнано, що страйк незаконний, то участь працівника в акції протесту не може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни. Будь-якого рішення суду з цього питання відповідачем не надано. Отже, в порушення вимог п. З ст. 40 КЗпП України, звільнення [PERSON] проведено при наявності поважної причини за подіями 02.08.2011 невиконання обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Оскільки [PERSON] є членом виборного профспілкового органу профспілкового комітету первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілкової спілки «Захист справедливості» ХКП «Міськелектротранс», його звільнення було проведено без наявності попередньої згоди виборного органу, членом якого він є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки ([PERSON] ВПС «Захист справедливості»), в порушення вимог норм статті 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та статті 252 КЗпП України. Згідно ст. 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права і гарантії діяльності» профспілка, об'єднання профспілок набувають права юридичної особи з моменту затвердження Статуту. Статусу юридичної особи набувають також організації профспілки, які діють на підставі її статуту. Про належність до певної профспілки організації, які діють на підставі статуту цієї профспілки, надсилають легалізуючому органу за місцем свого знаходження повідомлення із посиланням на свідоцтво про легалізацію профспілки, на підставі якого вони включаються до реєстру об'єднань громадян. Первинні профспілкові організації також письмово повідомляють про це роботодавця. Термін «організації профспілки» визначений в ст. 1 цього Закону. Таким чином, профспілка - це особлива категорія громадської організації яка набуває права юридичної особи з моменту затвердження статуту (положення) за рішенням з'їзду, конференції, установчих або загальних зборів членів профспілки, а не з моменту легалізації, тобто вступати в цивільно-правові відносини з іншими юридичними особами профспілки мають право вже з моменту затвердження статуту. Статусу юридичної особи набувають також організації профспілки, які діють на підставі її статуту. Тобто організації профспілки мають всі права юридичної особи як і сама профспілка. Про належність до певної профспілки організації, які діють на підставі статуту цієї профспілки, надсилають легалізуючому органу за місцем свого знаходження повідомлення із посиланням на свідоцтво про легалізацію профспілки, на підставі якого вони включаються до реєстру об'єднань громадян. Первинні профспілкові організації також письмово повідомляють про це роботодавця (порядок створення, легалізації професійних спілок та їх об'єднань, набуття ними статусу юридичної особи викладений на офіційному сайті Мінюсту України. Рішенням Конституційного Суду України від 29 жовтня 1998 року N 14-рп/98 у справі за конституційним зверненням Вільної профспілки працівників метрополітенів України щодо офіційного тлумачення поняття «професійна спілка, що діє на підприємстві, в установі, організації», використаного в абзаці шостому частини першої статті 43-1 Кодексу законів про працю України (справа про профспілку, що діє на підприємстві) визначено поняття «професійна спілка, що діє на підприємстві, в установі, організації», яке вживається в абзаці шостому частини першої статті 43-1 Кодексу законів про працю України, охоплюється будь-яка професійна спілка (профспілкова організація), яка відповідно до Конституції та законів України утворена на підприємстві, в установі, організації на основі вільного вибору її членів з метою захисту їх трудових і соціально-економічних прав та інтересів, незалежно від того, чи є така професійна спілка стороною колективного договору, угоди. Професійні спілки, які діють на одному й тому ж підприємстві, в установі, організації, мають рівні права і є рівними перед законом. Питання про надання згоди на розірвання трудового договору з працівником у передбачених законом випадках і порядку вирішує професійна спілка, яка діє на підприємстві, в установі, організації, членом якої є працівник. Посилання представника відповідача ХКП «Міськелектротранс» на двох членство [PERSON] в профспілках і керівник підприємства у відповідності до ст. 43 КЗпП України має право звернутись до будь-якої профспілкової організації підприємства для розгляду подання про надання згоди на звільнення, не надає права відповідачу не виконувати спеціальну норму, оговорену ст. 252 КЗпП України та ст. 41 спеціального ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», відповідно до яких, звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Як вбачається з матеріалів справи наданих до суду відповідачем, зокрема заяви [PERSON] до профспілкового комітету Тролейбусного депо № 3 від 01.08.2006 про утримання членських внесків через бухгалтерію депо (а.с. 69), якщо вважати, що [PERSON], перебував у двох профспілках, то розгляд подання про дачу згоди на звільнення [PERSON] повинен був робити на своєму засіданні профспілковий комітет Тролейбусного депо № З, головою якого є [PERSON], що підтверджується наказами по особовому складу (а.с 32-37). Крім цього, засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації ХКП «Міськелектротранс» про розгляд подання про дачу згоди на звільнення [PERSON] проводилось формально, в порушення вимог ст. 43 КЗпП України, що підтверджується хронологією подій 05.08.2011. В ході судового слухання, представником відповідача надані пояснення, що засідання профспілкового комітету 05.08.2011 почалось о 15 годині та підтверджено [PERSON] Відповідно до протоколу засідання профкому ХКП «Міськелектротранс» від 05.08.2011 року № 48 (а.с. 42-66) за порядком денним розглядалось чотири питання про розгляд подання адміністрації ХКП «Міськелектротранс» про надання згоди про притягнення до дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення водіям тролейбусу тролейбусного депо № З ХКП «Міськелектротранс», зокрема [PERSON], на підставі п. З ст. 40 КЗпП України, а саме - систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Враховуючи, що всебічний розгляд кожного питання (ознайомлення з документами, виступами, поясненнями, дебатами тощо) проводиться від 20 до 40 хвилин, закінчення засідання профспілкового комітету повинно було відбутись в проміжок часу від 16 год. 20 хв. до 17 год. 40 хв. Відповідно до ст. 43 КЗпП України, виборний орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавцеві про прийняте рішення лише в письмовій формі в 3-денний строк після його прийняття. Проте, про прийняте рішення виборний орган профспілкової організації 05.08.2011 року письмово роботодавця не повідомляв та і не міг повідомити, про що свідчить відсутність відміток вхідної кореспонденції ХКП «Міськелектротранс» на витягу з протоколу та самого протоколу засідання профкому від 05.08.2011 року № 48 (а.с. 42-66). Представником відповідача надані пояснення, що 05.08.2011 (п'ятниця) день роботи [PERSON] тривав з 04 год. 53 хв. та закінчився о 14 год. 54 хв. Робочий день уповноваженого органу - генерального директора ХКП «Міськелектротранс», відділу кадрів та керівного апарату підприємства закінчився о 15 год. 30 хв. Оскільки, засідання профспілкового комітету проходило на території тролейбусного депо № 3 за адресою м. Харків, вул. П. Свистуна, 2Б, генеральний директор ХКП «Міськелектротранс» [PERSON] CO. на цьому засіданні присутній не був (а.с. 42), адміністративна будівля ХКП «Міськелектротранс» (генеральний директор, відділ кадрів, головний бухгалтер, бухгалтерія, керівний апарат тощо) знаходиться за адресою м. Харків, вул. Молодої Гвардії, 5 (відстань близько 10 км), тому фактично звільнення [PERSON] відбулось шляхом видання наказу про його звільнення від 05.08.2011 за № 5209-вк до розгляду подання про надання згоди на звільнення [PERSON], на засіданні профспілкового комітету, тобто звільнення працівника проведене в порушення вимог ст. 43 КЗпП України, відповідно до якої, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Оскільки пунктом «а» частини 2 статті 9 Конвенції МОП № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» 1982 року, ратифікованою Постановою Верховної [PERSON] України № 3 93 З-XII від 04 лютого 1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавцеві, тому наявність законної підстави для звільнення [PERSON] у відповідача відсутня та ним не доведена і працівник повинен бути поновлений на роботі. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Як вбачається із довідки про середню заробітну плату [PERSON] від 08.02.2012 (а.с. 106), середньомісячна заробітна плата складає 4164,42 грн., середньогодинна зарплата складає 22,80 грн. Відповідно до Розрахунку норм тривалості робочого часу на 2011 рік (додаток до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 25 серпня 2010 р. № 9111/0/14-10/13) та Розрахунку норм тривалості робочого часу на 2012 рік (додаток до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 23 серпня 2011 р. № 8515/0/14-11/13), кількість робочого часу при 40-годинному робочому тижні, який повинен був відпрацювати [PERSON] з 05.08.2011 року станом на 03.07.2012 року, складає 1810 год. (серпень 2011 р. - 135 год., вересень 2011 р. - 176 год., жовтень 2011 р. - 168 год., листопад р. - 176 год., грудень 2011 р. - 176 год., січень 2012 р. - 159 год., лютий 2012 р. - 168 год., березень 2012 р. - 167 год., квітень 2012 р. - 159 год., травень 2012 р. - 159 год., червень р. - 151 год., липень 2012 р. (на 03.07.2012 р.) - 16 год.). Середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.08.2011 року по 27.06.2012 року складає 41268,00 грн. (22,80 грн. х 1810 год.). Виходячи з факту незаконного звільнення, що є грубим порушенням конституційного права на працю, [PERSON] незаконними діями відповідача заподіяно значної моральної шкоди. Оскільки, [PERSON] є єдиним годувальником родини, на утриманні має двох неповнолітніх дітей 2005 та [INFO], його дружина знаходиться у відпустці по уходу за дитиною, неправомірними діями відповідача родина [PERSON] поставлена поза межами для існування. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя та його родини, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України працівнику повинна бути відшкодована моральна шкода. Відповідно до п. 8 ст. 134 КЗпП України, службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Що стосується позовних вимог про визнання ХКП «Міськелектротранс» та КП «Тролейбусне депо № 3» солідарними відповідачами при процедурі виділу, тобто при переході за розподільчим балансом частини майна, прав та обовязків юридичної особи до однієї або кількох створюваних юридичних осіб, то вони не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст.. 15 ЦПК України суди загальної юрисдикції розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин тощо. Заявлені позовні вимоги жодним чином не стосуються питання поновлення на роботі працівника та не порушують права та інтереси працівника. Відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial