Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-18 00:00:00

Позивач 24 квітня 2012 року звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що згідно наказу №25-К від 28 березня 2012 року її було звільнено з посади кондуктора громадського транспорту в зв»язку із втратою довір»я при обслуговуванні грошових цінностей. Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки профспілкова організація, членом якої вона є, не давала згоди на її звільнення. Просить винести рішення про поновлення її на роботі та зобов»язати відповідача виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. 04 вересня 2012 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 4000 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з наведених підстав та просили його задовольнити. Представники відповідача позов не визнали та зазначили, що звільнена позивач в зв»язку із втратою довір»я, оскільки під час виконання своїх трудових обов»язків допустила ряд фінансових порушень, а саме: 26.07.2011 року позивач не видала одноразовий проїзний квиток, 15.03.2012 року у неї в сумці кондуктора виявлені лишки на суму 1 грн.50 коп., 25.08.2011 року та 31.08.2011 року [PERSON] не вийшла на перевірку каси (сумки кондуктора), 15.12.2011 року відволікала водія тролейбуса під час руху. Внаслідок виявлених порушень фінансовою комісією було винесене рішення про звільнення [PERSON] з роботи. Суд заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи та встановив наступне. Відповідно до наказу №54-к від 11.07.2012 року позивач була прийнята на роботу кондуктором відділу збору виручки в депо №2 з повною матеріальною відповідальністю на період декретної відпустки з 15 липня 2002 року. Наказом №25-к від 28.03.2012 року позивача було звільнено відповідно до п.2 ст. 41 КЗпП України в зв»язку з втратою довір»я при обслуговуванні грошових цінностей. Пунктом 2 ч.41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір»я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ст.43 ч.1 КЗпП України та Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.92 із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №4 від 01.04.1994, №18 від 26.10.95, №15 від 25.05.98, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві і членом якої є працівник. Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що звільнення позивача з роботи було проведено із порушенням законодавства про працю України, оскільки з матеріалів справи вбачається, що Вільна профспілка залізничників України «Трамвайно-тролейбусного управління» м.Житомира, до якої входить позивач, не давала згоди на її звільнення за п.2 ст. 41 КЗпП України, за результатами розгляду подання 22.03.2012 року було ухвалено рішення, яким відмовлено у наданні згоди на звільнення [PERSON] в зв»язку з необґрунтованістю та недоведеністю винних дій, які б давали підстави для втрати довір»я з боку власника (а.с. 21, 25). 23.03.2012 року протокол засідання профспілкового комітету №19 від 22 березня 2012 року та виписка з нього були передані до адміністрації КП «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління», цей протокол є чинним та відповідачем не оскаржувався. Отже, у зв»язку з незаконним звільненням позивача та у відповідності до ст.235 КЗпП України до задоволення підлягає вимога позивача про поновлення на роботі та стягнення з КП «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до довідки про доходи середньомісячний заробіток позивача складав 2314, 58 грн.(а.с. 105), отже, середньоденний заробіток складає 52,06 грн., час вимушеного прогулу 7 міс. 14 днів, тому з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 15670 грн. 90 коп. Також до часткового задоволення підлягає вимога позивача про відшкодування моральної шкоди, яка виразилася в тому, що внаслідок порушення її законних прав відповідачем вона була поставлена у скрутне матеріальне становище, яке потягло за собою погіршення стосунків в сім»ї та потребувало додаткових зусиль для організації власного та сімейного життя. Разом з тим, суд вважає, що, виходячи з принципів розумності та справедливості, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є занадто завищеними, а тому підлягають задоволенню у меншому розмірі, а саме - 1000 грн., з врахуванням характеру та тривалості вказаних правовідносин, стягує її з відповідача

Outcome: partial