Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-10 00:00:00

У червні 2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, посилаючись на те, що з 02 січня 2002 року він володіє нерухомим майном, а саме будівлями під літерами Д та Е (вбиральні) за адресою - вулиця Гудкова,4 та вулиця Гудкова,2 в м. Дніпропетровську, відповідно до договору оренди. 26 травня 2006 року ним у власність придбано нежитлові будівлі за адресою вулиця Гудкова, 2 та Гудкова, 4 в м. Дніпропетровську. Однак придбати будівлі під літерами Е та Д не виявилося можливим, оскільки вони не належать ПАТ Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну. Оскільки зазначеними будівлями він користується понад 10 років, то на підставі вимог ст.344 ЦК України позивач просив суд визнати за ним право власності на нежитлові будівлі під літерами Д та Е (вбиральні), розташовані за адресою вулиця Гудкова,4 та вулиця Гудкова, 2 в м. Дніпропетровську. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2012 року зазначена цивільна справа, яка надійшла з Ленінського районного суду м.Дніпропетровська по підсудності, прийнята до провадження суду. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2012 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ПАТ Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, надали пояснення викладенні у позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача - територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради до суду не зявився, повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що спірні будівлі зявилися у технічному паспорті лише у 2006 році, а з 2001 року [PERSON] орендував нежитлові приміщення за адресою вулиця Гудкова,2 та вулиця Гудкова,4 в м. Дніпропетровську. Хто їх будував невідомо. Вислухавши позивача, представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 02 січня 2002 року між [PERSON] та ПАТ Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтернаукладено договір оренди нежитлових приміщень за адресою вулиця Гудкова,2 та вулиця Гудкова,4 в м.Дніпропетровську. 26 травня 2006 року між [PERSON] та ПАТ Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтернаукладено два договори купівлі-продажу зазначених нежитлових приміщень, посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровані в реєстрі за №1637 та №1638. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Під чужим нерухомим майном законодавець має на увазі належність іншій особі на праві власності нерухомого майна, яке у встановленому законом порядку має державну реєстрацію за цією особою. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується інформацією КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризаціїправо власності на нежитлові приміщення під літерами Д та Е по вулиці Гудкова,2 та вулиці Гудкова,4 в м. Дніпропетровську не зареєстровано. Крім того, суд зважує на те, що будівлі Д та Е (вбиральні) є допоміжними приміщеннями, які є приналежністю головної речі нежитлової будівлі. Чинним законодавством України не передбачено визнання за власником такого нерухомого майна самостійного права власності на допоміжні споруди. За таких обставин, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. За ст.88 ЦПК України та з урахуванням результату розгляду справи судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed