Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-03 00:00:00

08.12.2008 року ТОВ «Залужжя» Білогірського району Хмельницької області в особі ліквідатора [PERSON] звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу цегельного заводу №3 від 18.04.2007 року вказавши про те, що ухвалою господарського суду Хмельницької області він був призначений ліквідатором ТОВ «Залужжя» Білогірського району замість ліквідатора [PERSON], повноваження якого, як ліквідатора закінчилися 15 квітня 2007 року. Крім того, договір купівлі-продажу не був посвідчений в нотаріальному порядку. З цих підстав договір купівлі-продажу цегельного заводу від 18 квітня 2007 року між ТОВ «Залужжя» та [PERSON] є недійсним. 02.03.2009 року співвласники майна СВК «Авангард» звернулися до суду з позовом до [PERSON] та ТОВ «Залужжя» Білогірського району Хмельницької області вказавши про те, що 05.02.1999 року зборами уповноважених агрофірми ім. Леніна Білогірського району Хмельницької області було затверджено розподільчий баланс між агрофірмою ім. Леніна та ТОВ «Залужжя», після реформування агрофірми якій вони здали свої майнові паї. 26.01.2001 року було утворено СВК «Авангард» і частина колишніх членів агрофірми ім. Леніна вийшли зі своїми майновими паями з ТОВ «Залужжя» та перейшли у СВК «Авангард». 19 квітня 2001 року між ТОВ «Залужжя» та СВК «Авангард» складено акт про розподіл пайового фонду. Відповідно до вказаного [PERSON] та накладної №351 від 19.04.2001 року ТОВ «Залужжя» передало СВК «Авангард» частину розпайованого майна, в тому числі і цегельний завод вартістю 92349 грн. Майно між пайовиками в натурі не було розпайоване, а передане кооперативу «Авангард», пізніше здане в оренду ТОВ «Подвіря», а пізніше МПП «Надія». Незважаючи на те, що цегельний завод є власністю пайовиків і фактично перебував у їхньому користуванні ТОВ «Залужжя» в особі ліквідатора [PERSON] 18.04.2007 року протиправно уклало договір купівлі-продажу цегельного заводу з [PERSON] Просили договір купівлі-продажу цегельного заводу визнати недійсним та скасувати реєстрацію права власності на нього за [PERSON] Ухвалою суду від 17 квітня 2009 року розгляд справ обєднано в одне провадження. В судовому засіданні представник ТОВ «Залужжя» [PERSON] позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що ліквідатор [PERSON] не мав повноважень на будь-які дії по відчуженню майна ТОВ «Залужжя», оскільки його повноваження як ліквідатора, на дату продажу цегельного заводу, були припинені, тому укладена угода щодо продажу нерухомого майна є недійсною. Крім того, в даний час встановлено, що після виходу частини пайовиків із ТОВ «Залужжя» і передачею своїх майнових паїв в СВК «Авангард» цегельний завод належав пайовикам, тому не міг бути проданий при ліквідації ТОВ «Залужжя». Представник співвласників майна, які передали майнові паї в СВК «Авангард», [PERSON] позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що цегельний завод належав агрофірмі ім. Леніна, після реформування якої майно було розпайоване між його членами та утворено ТОВ «Залужжя», якій колишні члени агрофірми передали свої майнові паї в оренду. Частина пайовиків вийшла із ТОВ «Залужжя» і передала свої майнові паї СВК «Авангард». Згідно розподільчого балансу цегельний завод було передано кооперативу, який здав його в оренду ТОВ «Подвіря», а після припинення діяльності СВК «Авангард» завод було передано в оренду МПП «Надія». Для них стало несподіванкою, що виконавчий комітет Залузької сільської ради визнав за ТОВ «Залужжя» право власності на цегельний завод. На даний час вказане рішення визнано недійсним. Не будучи власником цегельного заводу представник ТОВ «Залужжя» не мав права на його відчуження. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Його представник [PERSON] в судових засіданнях 19.02.2009 року та 2.03.2009 року проти позову заперечувала, в судові засідання 11.06.2012 року та 04.07.2012 року, відповідач та його представник не зявилися. Відповідач направив до суду заяву про зупинення розгляду справи до вирішення Вищим адміністративним судом України його касаційної скарги по адміністративній справі №2-а-96/2009. В задоволенні клопотання відмовлено. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що цегельний завод, що знаходиться по вул. Загора, 3 в селі Корниця Білогірського району Хмельницької області належав агрофірмі ім. Леніна с. Залужжя Білогірського району Хмельницької області. Зборами уповноважених агрофірми ім. Леніна від 5 лютого 1999 року затверджено розподільчий баланс між агрофірмою ім. Леніна та ТОВ «Залужжя» станом на 1 жовтня 1998 року. (а.с. а.с.111-129) Майно, яке залишалося під кредиторську заборгованість агрофірми ім. Леніна вказаним рішенням визначене поіменно. Інше майно на загальну суму 3 млн. \~342 тис. грн. в т.ч. основних засобів на суму 1 млн. 491тис. 675 грн. (а отже і спірний цегельний завод), розпайовано між 783 членами та пенсіонерами - колишніми членами колгоспу (агрофірми). Розпайоване майно не було виділено в натурі окремим членам агрофірми, а залишалося в їхньому спільному володінні та користуванні. Паювання майна агрофірми ім. Леніна проведено відповідно до Законів України «Про власність», "Про колективне сільськогосподарське підприємство", «Про сільськогосподарську кооперацію», Указів Президента України від 03.12.1999, № 1529/99 "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки" та від 29.01.2001, № 62/2001 "Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», які передбачали реформування та розвиток аграрного сектора економіки на засадах приватної власності. Згідно з актом розподілу пайового фонду між ТОВ «Залужжя» та СВК «Авангард» від 19 квітня 2001 року цегельний завод в якості майнових паїв перейшов до СВК «Авангард» (а.с.144). Накладною 351 від 19 квітня 2001 року цегельний завод був переданий від ТОВ «Залужжя» до СВК «Авангард» (а.с.146). 29 квітня 2004 року СВК «Авангард» уклав з ТзОВ «Подвір»я» договір оренди № 2, згідно з яким вказаний цегельний завод був переданий ТзОВ «Подвір»я» в користування на строк до 31 грудня 2007 р. (а.с. а.с. 147-149). Після припинення діяльності СВК «Авангард» співвласниками майна цегельний завод передано в оренду МПП «Надія» (а.с. а.с 82-85). Виконавчим комітетом Залузької сільської ради 29 квітня 1999 року прийнято рішення «Про оформлення права власності на обєкти ТОВ «Залужжя», яким визнано право власності на цегельний завод за ТОВ «Залужжя». 26 травня 1999 року ТОВ «Залужжя» на підставі вказаного рішення виконкому Залузької сільської ради видано Свідоцтво про право власності на цегельний завод, про що Білогірським МП «Інвентарпроект» 29.06.1999 року внесено запис в реєстрову книгу №1 за реєстровим №199 (а.с.31). Згідно з договором №3 купівлі-продажу нерухомого майна Шепетівської філії Хмельницької обласної товарної біржі від 18 квітня 2007 року ТОВ «Залужжя» в особі ліквідатора [PERSON] продало спірний цегельний завод [PERSON] (а.с.8). Договір купівлі-продажу нерухомого майна нотаріально не посвідчений. Постановою Білогірського районного суд від 09.09.2009 року по адміністративній справі №2-а-296/2009 рішення виконавчого комітету Залузької сільської ради №7 від 29 квітня 1999 року «Про оформлення права власності на обєкти ТОВ «Залужжя» в частині оформлення права власності за ТОВ «Залужжя» на цегельний завод визнано недійсним. Свідоцтво про право власності на цегельний завод, видане товариству з обмеженою відповідальністю «Залужжя» на підставі рішення виконкому Залузької сільської ради №7 від 29 квітня 1999 року і зареєстроване Білогірським МП «Інвентарпроект», про що 29 червня 1999 року зроблено запис в реєстрову книгу №1 за реєстровим номером 199, визнано недійсним(а.с.208-210). Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2012 року постанова Білогірського районного суд залишена без змін. Відповідно до ст.254 КАС України рішення набрало законної сили (а.с. 211-213). Частиною 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічна норма визначена частиною 3 ст.317 ЦК України, згідно якої власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" встановлено, що пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Таким чином, після реформування агрофірми ім. Леніна, виходу з неї та паюванням майна агрофірми лише його колишні члени мали право розпоряджатися своїми майновими паями за власним розсудом. ТОВ «Залужжя», яке отримало в користування на короткий період (05.02.1999-19.04.2001 р.р.) спірний цегельний завод в якості майнових паїв колишніх членів агрофірми ім. Леніна, не мало права відчужувати його, оскільки це правомоччя належить тільки його власникові колишнім членам агрофірми ім. Леніна (пайовикам). Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Представник ТОВ «Залужжя» визнав, що товариство не було власником цегельного заводу.

Outcome: approved