Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-15 00:00:00

27.02.2013 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. [PERSON] вимоги мотивовано тим, що спільне життя з відповідачем не склалось з причин втрати взаємних почуттів, постійних сварок та непорозумінь. З січня 2013 року подружжя проживає окремо, спільне господарство не ведеться. Позивачка вважає подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу неможливим, а тому просить суд розірвати шлюб. Ухвалою суду від 13.03.2013 року сторонам був наданий строк для примирення, однак подружжя не примирилось, позивачка наполягає на задоволенні її вимог, при цьому, відповідач позовні вимоги визнає. Позивачка в судовому засіданні підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній і просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшла заява відповідача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що 30 липня 2011 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області (актовий запис №83) (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина Володимира, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КЕ №151546 (а.с. 6). Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. Спору про місце проживання дитини не мають. Після розірвання шлюбу дитина проживатиме разом із матірю. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно з'ясовано взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Згідно з ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивачка наміру не має. За таких умов, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Згідно положень ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved