Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-05 00:00:00

Позивач звернувся 23.05.2011 року в суд з цим позовом до відповідачки, вказуючи, що йому з дружиною належить на праві власності квартира [ADDRESS]. Раніше за цією адресою проживала [PERSON], в квартирі № 1 цього ж будинку. Приблизно у травні-червні 2010 р. [PERSON] продала свою квартиру № 1 у нашому житловому будинку і переїхала проживати в квартиру [ADDRESS] Після того, як [PERSON] продала свою квартиру, він її більше не бачив і ніяких розмов з нею не вів. 26 серпня 2010 р. був викликаний до керівництва ЛВ на ст. Котовськ де дізнався про те, що [PERSON] написала на заяву від 19.08.10 р. в якій вказала наступне: «Прошу Вас помочь мне разобраться с вашим работником милиции [PERSON]. У нас дома в общем дворе, где три хозяина. Но он захотел быть одним хозяином по [ADDRESS] закрыл калитки пустил собаку и не пускает в сарай и туалет. Ище обзывает тянет руки. Я подхожу к воротам чтобы пройти в сарай он бет ногами. Не говоря руками что делает. Он говорит что, они с женой при власти в этом городе, и плевать хотели на все. Небудут приняты меры я дойду до Киева и вызову журналистов. Чтобы все в Котовске видели кто такой человек в форме». Прочитавши цю заяву, був вкрай здивований викладеними фактами, тому що не бачився з [PERSON] тривалий час. Вона ніколи не пред'являла до нього ніяких претензій і між ними ніколи не було ніяких суперечок. Новий власник придбаної у позивачки квартири, [PERSON], та інший співвласник [PERSON] до нього також ніяких претензій щодо користування спільним подвір'ям не мали. З приводу цієї заяви написав пояснення та надав його керівництву відділу. В подальшому йому було повідомлено, що факти викладені в заяві [PERSON] не підтвердилися та було відмовлено у порушенні кримінальної справи у відношенні нього на підставі ст. 6 п. 2 КПК України. У травні місяці 2011 р. [PERSON] знову звернулася до Управління залізничної міліції Одеської залізниці з заявою в якій вказала наступне: «Прошу Вас помочь мне, так как [PERSON] работает в милиции железнодорожной г. Котовска. У меня есть часть дома по [ADDRESS] где проживает [PERSON] У нас общий двор, во дворе мой сарай туалет. Но [PERSON] решил что все его, и не пускает меня во двор. Тенет ко мне руки, посылает меня матом, дает дули. Пускает собаку и угрожает что меня убъет. И ему ничего не будет так как он майор, а жена работник исполкома. Я обращалась в милицию, где он работает. Мне обіщали дать ответ. Но никакого ответа нет. Если не будут приняты меры, я знаю дорогу в министерство в Киев к журналистам. У нас одел форму и можно все. 5.05.11 р.». Ознайомившись з цією заявою, був вдруге ще більше здивований, оскільки [PERSON] з аналогічною заявою вже зверталась до Управління залізничної міліції Одеської залізниці. За заявою [PERSON] керівництвом управління знову було призначено перевірку і у нього знову було відібрано пояснення за вказаними в заяві фактами. В поясненні зазначав, що ніяких відносин з [PERSON] не мав і не маю, оскільки за вказаною адресою проживає інша людина - [PERSON], який не пред'являв до нього ніяких претензій. Зазначена інформація вказана в заявах від 19.08.10 р. та 05.05.11 р. являється не достовірною, такою що порочить його честь, гідність та ділову репутацію з наступних підстав: 1. Він дійсно є співробітником міліції у званні майора міліції. За вказаною адресою проживає тривалий термін. Кожний з сусідів та співмешканців жодного разу не виказували йому будь яких претензій з приводу користуванням спільним подвір'ям та межами. По місцю роботи та проживання характеризується лише з доброї сторони, а [PERSON] своїми безпідставними заявами опорочила його честь, гідність та ділову репутацію як співробітника міліції, який нібито воює з беззахисною жінкою. 2. [PERSON] не вказала жодного конкретного факту та дати коли він її ображав, причиняв тілесні ушкодження руками та ногами, коли не пускав до туалету та сараю, спускав на неї собаку та висказував погрози про те, що вб'є. З цих підстав [PERSON] жодного разу не зверталася до правоохоронних органів і у відношенні нього не застосовувались дисциплінарні чи адміністративні покарання. 3. Недостовірність заяв [PERSON] також підтверджується письмовими поясненнями сусідів [PERSON] і [PERSON], які зазначали, що ніяких сварок між ним та [PERSON] вони не чули і не бачили та охарактеризували його лише з хорошої сторони. Також позитивною є характеристика голови квартального комітету за місцем проживання. Натомість [PERSON], який проживає за вказаною адресою більш як 20 років, пояснював, що [PERSON] зарекомендувала себе «проблемною жінкою». 4. [PERSON] у своїх заявах навмисне посилається на те, що нібито конфлікт у неї виник з ним, як на її думку, не як з фізичною особою [PERSON], а як з посадовою особою - співробітником міліції [PERSON] 5. Не зважаючи на те, що [PERSON] неодноразово давала пояснення керівництву ЛВ на ст. Котовськ та Котовському МВ, вона жодного разу не вказала на свідка подій. Внаслідок безпідставних заяв [PERSON] від 19.08.10 р. та 05.05.11 р. йому була спричинена моральна шкода яка виразилася у тому, що він, не роблячи нічого протизаконного, не маючи ніяких стосунків з [PERSON], був обвинувачений у скоєнні протиправних дій. З цього приводу терпів та терпить душевні страждання. Оскільки вимушений виправдовуватися перед керівництвом відділу та управління, а також перед співробітниками з якими несе службу, за дії які не скоював та не мав наміру ніколи скоювати. Він є офіцером міліції, державним службовцем, та представником влади і йому зараз вкрай неприємно доводити своїм товаришам та керівництву свою непричетність до подій викладених у заявах. Моральну шкоду він оцінив в 5000 гривень. Просив ухвалити рішення суду, яким: 1. Визнати відомості викладені в заяві від 19.08.10 р. на адресу начальника ЛВ на ст. Котовськ наступного змісту: « Прошу Вас помочь мне разобраться с вашим работником милиции [PERSON]. У нас дома в общем дворе, где три хозяина. Но он захотел быть одним хозяином по [ADDRESS] закрыл калитки пустил собаку и не пускает в сарай и туалет. Ище обзывает тянет руки. Я подхожу к воротам чтобы пройти в сарай он бет ногами. Не говоря руками что делает. Он говорит что, они с женой при власти в этом городе, и плевать хотели на все. Небудут приняты меры я дойду до Киева и вызову журналистов. Чтобы все в Котовске видели кто такой человек в форме» недостовірними та такими що не відповідають дійсності та порочать його - [PERSON] честь, гідність та ділову репутацію. 2. Визнати відомості викладені в заяві від 05.05.11 р. на адресу начальника Управління залізничної міліції Одеської залізниці наступного змісту: «Прошу Вас помочь мне, так как [PERSON] работает в милиции железнодорожной г. Котовска. У меня есть часть дома по [ADDRESS] где проживает [PERSON] У нас общий двор, во дворе мой сарай туалет. Но [PERSON] решил что все его, и не пускает меня во двор. Тенет ко мне руки, посылает меня матом, дает дули. Пускает собаку и угрожает что меня убъет. И ему ничего не будет так как он майор, а жена работник исполкома. Я обращалась в милицию, где он работает. Мне обіщали дать ответ. Но никакого ответа нет. Если не будут приняты меры, я знаю дорогу в министерство в Киев к журналистам. У нас одел форму и можно все. 5.05.11 р.» недостовірними та такими що не відповідають дійсності та порочать його - [PERSON] честь, гідність та ділову репутацію. 3. Зобов'язати [PERSON] з дня набрання чинності рішення суду по справі спростувати цю недостовірну інформацію. 4. Стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду у розмірі 5000 гривень та понесені судові витрати у справі. Заочним рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17.10.2011 року позов було задоволено частково (а.с.88-90). Визнано інформацію викладену в листах [PERSON] недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію позивача, зобов'язано відповідачку спростувати цю інформацію та стягнуто моральну шкоду в розмірі 2000 грн.. В іншому відмовлено. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.12.2012 року вказане заочне рішення у справі було скасовано та призначено справу до нового розгляду в загальному порядку (а.с.190). В ході нового розгляду справи позивач 09.01.2013 року доповнив та збільшив вимоги позову (а.с.194-199), мотивуючи це тим, що відповідачка безпідставно продовжує писати заяви на нього. Тому додатково просив ухвалити рішення суду, яким ввизнати відомості викладені в заяві громадянки [PERSON] на ім'я Міністра ВС України наступного змісту: «Прошу помоч мне так как [PERSON] работник милиции в линейном отделе на станции Котовск. Уже год надомной издевается тянет руки обзывает угрожает собаку на меня спускает. Причина в том что он у меня забрал мою часть земли на которой находится сарай, туалет. Он мне сказал что они с женой при власти, а жена депутат, и будет так как он захочет. Получается он может делать что хочет. Обращалась к начальнику милиции [PERSON] но мне даже ответа недал. А у [PERSON] есть друг пососедству который отсидел в тюрьме 15 лет. Помогает ему надомной издеваться. [PERSON] издевается надомной но [PERSON] отказался взять у них объяснения», недостовірними та такими що не відповідають дійсності та порочать його - [PERSON] честь, гідність та ділову репутацію; - Визнати відомості викладені в заяві громадянки [PERSON] на ім'я Президента України [PERSON] наступного змісту: «Прошу Вас помоч мне так как Котовские и Одеские власти помоч мне не могут. А проблема вот такая у меня есть домик по ул. Урицкого 9, в общем дворе, нас три хозяина на этом участке: я [PERSON]. [PERSON], а третий хозяин умер. А [PERSON] захватил всю землю в том числе мой сарай и туалет. Я немогу попасть в свой двор, не в сарай, не в туалет. Он заварил калитку. Я попыталась пройти водвор несколько раз, но [PERSON] тенет комне руки, обзывает последними словами, угрожает что убьет и ему ничего не будет потому что он при власти и жена у него депутат, а он майор милиции железнодорожной. И если я не закрою рот он меня убьет или посадит. У него рядом живет друг [PERSON] котрый отсидел в терме около 15 лет они в двоем делают что хотят они прикровоют друг друга. Я обращалась в Исполком, в милицию городскую и железнодорожную где он работает. К начальнику милиции ж.д. я попасть на прием не могла . Попала на прием только через Одесу. Тога начальник железнодорожной милиции меня принять. Начальник милиции [PERSON] мне объяснил: Я ему вимогу ничего зделать, потому что он подает на меня в суд. У него жена [PERSON] работает в исполкоме и депутат. Это тянется уже около года. На этом и кончилось все. Мне просто сказали [PERSON] делится нехочет. Прошу провести службову перевирку дияльности та правомирности дий, займаний посади працивника милиции [PERSON].», недостовірними та такими, що не відповідають дійсності та порочать його - [PERSON] честь, гідність та ділову репутацію; - Зобов'язати [PERSON] з дня набрання чинності рішення суду по справі спростувати недостовірну інформацію викладену в цих заявах. В ході судового розгляду справи позивач на вимогах позову наполягав у повному обсязі. Відповідачка позов не визнала у повному обсязі. Підтвердила викладені у заявах обставини справи стосовно неправомірних дій позивача щодо неї у спорі за право користування спільним подвір'ям, сараєм та туалетом, на які вона має законне право, як співвласник цього домоволодіння. Пояснювала, що аналогічні випадки мали неодноразово. Зверталась за допомогою у вирішенні цього спору до міськвиконкому, однак реального зрушення не відбулось. Тому для власного захисту від позивача, діючого працівника міліції, змушена була звертатись з вказаними заявами в інші органи. Вибачити позивача за вчинене вона не може, оскільки за віком він годиться їй у сини. Однак, не зважаючи на це та те, що вони є кумами, він вів себе зухвало та ображав її людську гідність. Відповідно вона, а не позивач, має право на відшкодування завданої моральної шкоди за наслідками цих конфліктів. Свідками зазначених подій були випадкові прохожі. Деяких з них вона змогла розшукати та взяти у них письмові пояснення про такі події. Ці пояснення вона долучила до справи. Тому просила відмовити у позові у повному обсязі. Вислухавши сторони, покази свідків та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про відмову у позові в повному обсязі. Згідно ст. 227 ч. 1 ЦК України фізична особа,особисті немайнові права якої порушено внаслідок порушення про неї та членів її сім'ї недостовірної інформації має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутись до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутись до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Судом встановлено, що сторони у справі були співвласниками домоволодіння по [ADDRESS] (а.с.183). Свою 1/10 частину цього домоволодіння відповідачка подарувала [PERSON] 27.12.2011 року (а.с.231). Доводи позивача про те, що він насправді ніколи особисто не мав з відповідачкою ніяких конфліктів з приводу добросусідства та користування спільним подвір'ям і господарськими будівлями, спростовуються письмовими доказами справи, зокрема: - листом Заступника міського голови з питань роботи виконавчих органів ради [PERSON] від 21.01.2010 року №15-П-2, в якому зазначається, що «комісійне було встановлено перекриття співвласниками проходу між будинками для [PERSON], чим утворено їй перешкоду у користуванні спільним двором та письмово запропоновано [PERSON] демонтувати огорожу між будинками та не чинити перешкод [PERSON] у користуванні загальним двором та господарськими будівлями» (а.с.20); - листом Комунального господарства та будівництва Котовської міськради від 21.09.2010 року №325, де зазначається, що «комісійне було заяву [PERSON] з приводу порушення гр.[PERSON] норм добросусідства та поживання у загальному дворі ([ADDRESS]). Проведено з [PERSON] роз'яснювальну роботу та взято у нього письмову розписку в якій він зобов'язується не чинити перешкод та утримувати собаку у вольєрі» (а.с.111); - письмовою розпискою [PERSON] від 09.09.2010 року (а.с.110); - висновками по матеріалам службового розслідування від 13.05.2011 року та 05.08.2011 року по факт скарг [PERSON] де повторно запропоновано повести з помічником начальника відділу - оперативним черговим ЛВ на ст.Котовськ майором міліції [PERSON] щодо недопущення використання своєї професійної діяльності у вирішенні побутових спорів та вирішити питання з гр.[PERSON] щодо користування спільним подвір'ям, демонтувати огорожу між будинками, утримувати собаку у вольєрі (а.с.47-49, 67-68). Суд також не може взяти в основу доводів позивача, покази свідків з його боку - [PERSON], [PERSON] і [PERSON], про те, що вони ніколи не чули і не бачили конфлікту між [PERSON] і [PERSON], натомість знають позивача як порядну і спокійну людину не схильну до конфліктів, оскільки вони дійсно могли б і не бути очевидцями таких подій. Однак це не означає, що таких подій взагалі не могло трапитись. Натомість, покази свідка з боку відповідачки [PERSON], яка стверджувала, що була очевидцем такого конфлікту, доводять правдивість інформації відповідачки щодо неправомірної поведінки позивача стосовно [PERSON] Зокрема, цей свідок під страхом кримінальної відповідальності за дачу неправдивих показів, свідчила, що «до події, очевидцем якої вона стала, особисто не була знайома зі сторонами у цій справі. Приблизно років зо два з половиною назад, коли було вже тепло (кінець весни початок літа), точну дату вже не пам'ятає, вона випадково зі своїм чоловіком йшли по вул.Урицького та почули крики. Підійшовши поближче, побачили чоловіка і жінку які щось між собою виясняли. Її, свідка, чоловік сказав, що знає цю жінку, оскільки вони раніш разам працювали. Це була [PERSON]. Інший чоловік був одітий у міліцейську форму, зараз вона його бачить у суді в якості позивача. Цей чоловік між будинками штовхав у спину [PERSON], лаявся нецензурною лайкою, при цьому говорив «мені вся власть пофік» та показував образливий жест, змахуючи рукою в область полового органу. Одночасно біля них лаяла чорна велика собака, яка була відв'язана та намагалась вчепитись за [PERSON]. Після цього [PERSON] вийшла на вулицю і їй було дуже погано. З її слів дізнались, що спір йде за користування спільним двором. Вони з чоловіком запропонували їй викликати міліцію, однак остання відмовилась від цього, сказавши, що міліція йому нічого зробить, оскільки він сам міліціонер. Також вона відмовилась від виклику швидкої медичної допомоги, сказавши, що в неї зараз не має можливості лікуватись та й коштів для цього. Тому попросила зателефонувати її дочці і викликати їй на допомогу. Що вони й зробили. Про ці обставини вона, свідок, на власноручно давала письмові пояснення. Оригінальність яких підтвердила суду». Виходячи з наведеного, суд вважає, що інформація викладена в заявах (скаргах) [PERSON], стосовно неправомірної поведінки позивача щодо неї не може судом бути визнана недостовірною та такою, що підлягає спростуванню. Разом з цим у суді не найшли свого підтвердження інформація викладена в заявах (скаргах) позивачки щодо факту її побиття відповідачем та погроз вбити. Однак при цьому суд бере до уваги положення пункту 16 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи» від 27.02.2009 року №1, в якому судам при вирішенні таких спорів роз'яснюється, що «Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей)». Звернення відповідачки до правоохоронних органів за захистом уявно порушеного права з боку позивача, а також наступні дії правоохоронних органів по розслідуванню цих повідомлень на переконання суду не може бути розцінено, як поширення відомостей, які принижують честь та гідність позивача, оскільки це є Конституційним правом відповідачки. Це положення чітко визначено в рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003 року №8-рп/2003 згідно якого звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом посадовими особами. Тому суд рахує, що вказана інформація, хоча і не найшла свого підтвердження в суді, однак з урахуванням вищезазначеного, вона не носить характеру «поширення недостовірної інформації», що є обов'язкова умовою для її спростування. Виходячи з установлених судом обставин справи та правовідносин які їх регулюють, суд вважає, що позов у частині визнання інформації недостовірною, та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача, а також її спростуванню - задоволенню не підлягає. У зв'язку з відмовою суду в цьому, не підлягає задоволенню вимога позову в частині грошового відшкодування моральної шкоди, оскільки ця вимога є у причинно-наслідковому зв'язку з первісною вимогою позову. Одночасно з вирішенням цього позову, суд вирішує питання повороту виконаного за скасованим заочним рішення суду у цій справі від 17.10.2011 року згідно положень ч.2 ст.380 ЦПК України. Як вбачається з Повідомлення ВДВС Котовського МРУЮ Одеської області від 14.01.2013 року №333 при виконанні цього заочного рішення, з відповідачки було стягнуто на користь позивача 1275,14 грн. (а.с.238). На час розгляду справи ці кошти відповідачці не відшкодовано. Тому їх слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України судові витрати у справі суд покладає на позивача.

Outcome: approved