Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в яких просить визнати недійсним кредитний договір № 0501/0808/71-184 року та договір іпотеки № 685614 від 18.08.2008 року, укладений між сторонами. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 18.08.2008 року між нею та відповідачем укладено кредитний договір № 0501/0808/71-184, відповідно до якого вона отримала кредит в сумі 62 000 доларів США на строк з 18.08.2008 року по 17.08.2038 року включно. Того ж дня між нею та банком укладено договір Іпотеки № 685614, за яким вона передала в якості забезпечення зобов»язання квартири [ADDRESS]. Крім того, відповідач в день укладення кредитного договору уклав договір поруки з [PERSON] Просить визнати вказані договори недійсними, оскільки при укладенні договорів була відсутня генеральна та індивідуальна ліцензії НБУ, які б дозволяли використовувати іноземну валюту, як засіб платежу при виконанні кредитного договору та при здійсненні платежів. Позивач та його представник в судовому засіданні 04,10.2012 року позов підтримали повністю, просили його задовольнити. При цьому представник зазначила, що строку позовної давності не пропущено, бо оскаржується також і договір від 29.07.2009 року в новій редакції і просить звернути увагу, що представлені суду копії документів, в тому числі і ліцензії, завірені представником банку і не завірені печаткою банку. Представники відповідачів в судове засідання не з»явились, повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими рекомендованими повідомленнями (а.с. 123-125). Представник ПАТ «Сведбанк» надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог та відмови у позові. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено обставини, викладені вище, що підтверджуються письмовими доказами. На виконання Закону України "Про акціонерні товариства" від 17.09.2008 № 514-УІ Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», яке виступає правонаступником всіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» (а.с. 67-69). 14.08.2012 року у судовому засіданні змінено відповідачів на Житомирське відділення ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Сведбанк» (а.с. 120). В судовому засіданні 28.05.2012 року ПАТ «Дельта Банк» було залучено в якості співвідповідача та 14.08.2012 року його замінено на ПАТ «Альфа Банк» (а.с. 49, 120). Частиною 1 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що сторони мають рівні процесуальні права та обов'язки. Відповідно до частини 1 статті 128 ЦПК України після одержання копій ухвали про відкриття провадження у справі і позовної заяви відповідач має право подати суду письмове заперечення проти позову. Згідно з п. З ч. 1 от. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банки па підставі банківської ліцензії мають право на розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Відповідно ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» розмішепн банком залучених коштів від свого імені, на власний ризик, власних умовах с: кредитної операцією. Основним документом, що регулює режим здійснення валютних операцій на теригор України є Декрет Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валюиіог контролю». Статтею 5 Декрету встановлено, що операції з валютними цінностями здійснюються н підставі генеральних та індивідуальних ліцензій, що видаються Національним банком України. І Таким чином, законодавство України чітко та однозначно визначає правомочність банкі на підставі відповідних ліцензій надавати кредити в іноземній валюті та бути суб'єктом кредшни зобов'язань (правовідносин) в іноземній валюті. Більш того, спеціальне законодавство в сфері банківської діяльності не містить ііор\\ якими забороняється банкам надавати кредити в іноземній валюті. Що стосується валютного законодавства, то відповідно до вимог ст. 1 Декрету, наланн кредитів в іноземній валюті відноситься до валютних операцій. Здійснення валютних операцій може мати місце на підставі генеральних чи індивідуальнії ліцензій Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Декрету, індивідуальні та генеральні ліцензії на здіисненн валютних операцій видає Національний банк України. Згідно ч.4 ст. 5 Декрету, індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам н здійснення разової валютної операції, на період, необхідних для здійснення такої операції. Перелік валютних операцій, для здійснення яких необхідна індивідуальна ліцензія НБ'У визначений в ч. 4 ст. 5 Декрету. До таких, операцій зокрема відносяться: а) вивезення, переказування і пересилання за межі України валютних цінностей: б) ввезення, переказування, пересилання в Україну валюти України; в) надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і сум таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; г) використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або я застави; д) розміщення валютних цінностей на рахунках і у вкладах за межами України: е) здійснення інвестицій за кордон, у тому числі шляхом придбання цінних паперів. І винятком цінних паперів або інших корпоративних прав, отриманих фізичними особами резидентами як дарунок або у спадщину. Генеральні ліцензії надаються на здійснення валютних операцій що не потребую* індивідуальної ліцензії на весь період дії режиму валютного регулювання. Пункт «в» ч.4 ст. 5 Декрету передбачає вимогу щодо отримання індивідуальної ліцензії НЬУ п здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, тільки з умов, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. З огляду на вищезазначене, індивідуальна ліцензія на проведення вказаних шіераці необхідна лише у тому випадку, якщо терміни І суми кредитів перевищують встанішеї-законодавством межі. Однак, па сьогоднішній день законодавством не встановлено термінів і сум кредитів іноземний валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму Індивідуального ліцензування. Ця обставина, з огляду на відсилочний характер норми Декрету, не дозволяє поширит режим індивідуального ліцензування на валютні операції, пов'язані з паданням резидентам (банками або іншими фінансовими організаціями) кредитів в Іноземній валюті іншим резиденті. Слід також зазначити, що відповідно до ст. 44 Закону України «Про Національний бан України. Національний банк України діє як уповноважена державна установа при застосовані законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. До компетенції Національного банку України у сфері валютного регулювання та контролі належить видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій. У відповідності до пункту 8.12. «Правил використання готівкової іноземної валюти ь території України», затверджених постановою Правління Національного банку України в. 30.05.2007 р. №200 визначено, що фінансові установи, які одержали генеральну ліцензі Національного банку України на здійснення валютних операцій, і національний оператс поштового зв'язку можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютні операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій Національного банку на здійснені валютних операцій. При цьому, згідно п. 5.3. Положення «Про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 р. N 275. письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.93 заN 15-93. ВАТ «Сведбанк» на момент укладення Кредитного договору № 0501/0808/71-184 від 18 серпня 2008 року володіло: Банківською ліцензією, № 38, виданою йому Національним банком України від 07.12.2007р., яка свідчить, що ВАТ «Сведбанк» має право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність»; Дозволом Національного банку України № 38-2 від 07.12.2007 р. Додатком до Дозволу №38-2 від 07.12.2007 р., пункт 1 якого до переліку операцій, які має право здійснювати ВАТ «Сведбанк» відносить операції з валютними цінностями, зокрема неторговельні операції з валютними цінностями, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, ведення рахунків клієнті Нерезидентів і нерезидентів) в іноземній валюті. Отже, вищезазначене свідчить про те, що вищезазначені дозволи є генеральними ліцензіями на здійснення валютних операцій. Окрім цього, що стосується необхідності отримання сторонами індивідуальні ліцензії на використання Іноземної валюти як засобу платежу на території України, то згідно з вимогами пункту «г» ч.4 ст. 5 Декрету, порядок і терміни видачі ліцензій, перелік документів, необхідних для одержання ліцензій, а також підстави для відмови у видачі ліцензій визначаються Національним банком України (ч.б ст. 5 Декрету). Згідно зі ст. 1 1 Декрету, Національний банк України видає в межах, передбачених цим Декретом обов'язкові для виконання нормативні акти щодо здійснення операцій на валютному ринку України. Відповідно до п. 1.5. Положення «Про порядок видачі Національним банком України Індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу», затверджене постановою правління Національного банку України від 14.10.2004 №483 (далі - Положення), використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без отримання індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями). Отже, враховуючи те, що АТ «Сведбанк» (публічне) володіє усіма передбаченими законодавством України дозволами на здійснення кредитування в іноземній валюті, у відповідності до п. 1.5. вищезазначеного Положення, надання АТ «Сведбанк» (публічне) та одержання АТ «Сведбанк» (публічне) кредиту в Іноземній валюті та сплата АТ «Сведбанк» (публічне) процентів та інших платежів за таким кредитом не потребує наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу на території України жодною із сторін кредитного договору в іноземній валюті. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних вище операцій (операцій з кредитування, придбання Іноземної валюти, повернення кредитів в іноземній валюті), єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету є наявність у банка генеральної ліцензії та відповідного письмового дозволу на здійснення валютних операцій, отриманих у встановленому порядку. В узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 рр.) від 07.10.2010 року Верховним судом України зазначено, що при вирішенні спорів, пов'язаних з укладенням договору та виконанням договірних зобов'язань в іноземній валюті за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Тому при розгляді спорів про визнання недійсними договорів про надання кредиту в іноземній валюті судам слід враховувати, що у випадку наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України. Зміни до Кредитного договору (в т.ч. збільшення процентної ставки по Кредитному договору здійснювались не «неправомірними діями Відповідача», як стверджує Позивач в позові, а на підставі підписаних Позивачем та Відповідачем правочиніві а саме договорів про внесення змін та доповнень №№ 1,2,3,4, на яких стоїть особистий підпис Позивача. Кредитний договір підписаний обома сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з його умовами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. \\ Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- -відповідно до звичаїв ділового обороту абоЧ інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.І ст.628 ЦК України). Укладаючи оспорюваний кредитні договори, сторони діяли вільно, на власний рочсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.І ст.638 ЦК України). Пунктом 10.9, Кредитного договору Позивач і Відповідач погодили, що з укладенням Кредитного договору, Сторони досягли згоди з усіх Його істотних умов та не існує будь-яких яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом Кредитного договору. В пункті 3 ч.І ст.З, ст.6 ЦК України закріплено принцип свободи договору який передбачає, право суб'єкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства . Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на свій розсуд. Згідно ч. 1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до статті 627 ІДК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином Позивач і Відповідач в Кредитних договорах врегулювати свої відносини на свій розсуд, а тому жодний пункт Кредитних договорів не суперечить вимогам чинного законодавства. Безпідставність вимог підтверджено наданими суду копіями Банківської ліцензії № 38, дозволом № 38-2 від 07.12.2007 року, додатком до дозволу № 38-2 (а.с. 62-66). Доводи представника позивача про те, що представлені суду [PERSON] документи вказані в додатках до заперечення не завірені печаткою банку не є безумовною підставою для визнання оспорюваних договорів недійсними у з зв»язку з відсутністю у відповідача генеральної та індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій. В свою чергу позивачем суду не надано доказів відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, що такі ліцензії відсутні. До того ж позивач суду не представив сам оригіналів оспорюваних договорів. Окрім цього, позивач та його представник не заперечували в судовому засіданні 04.10.2012 року після оголошення заяви представника банку від 04.10.2012 року про застосування позовної давності той факт, що позивач дізнався про порушення свого права 18.08.2008 року. Тому відповідно до ст.ст. 256, 261, 267 ЦК України, позивач при зверненні до суду 31.10.2011 року пропустив ще й строк позовної давності утри роки, який сплив 18.08.201 1 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що договір кредиту та іпотечний договір, які укладені з позивачем, в повній мірі відповідають нормам Цивільного кодексу України, а тому відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed