Jurisdiction: civil
Date: 2012-06-06 00:00:00

У квітні 2012 року лікар-психіатр Броварської центральної районної лікарні [PERSON] звернувся до суду із даною заявою, в якій просить надати амбулаторну психіатричну допомогу [PERSON], мотивуючи тим, що є достатні підстави для обгрунтованого припущення про наявність у неї тяжкого психічного розладу, та яке грунтується на інформації отриманій від її рідних, від Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області та консультативного висновку. 18 квітня 2012 року [PERSON] була направлена на стаціонерне обстеження в КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне обєднання», але від обстеження та лікування в умовах стаціонара відмовилась. У судовому засіданні лікар-психіатр [PERSON] доводи заяви підтримав та надав аналогічні пояснення. Прокурор щодо задоволення вказаної заяви не заперечував. Розгляд даної справи проведено без участі [PERSON], яка відмовилась від отримання судової повістки. Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Так, із заяви рідних [PERSON] на імя психіатра [PERSON], вбачається, що її поведінка є неадекватною, що виражається в асоціальній поведінці по віднощенню до оточуючих, в неспроможності піклуватися про свою матір, яка є інвалідом першої групи та потребує постійного стороннього догляду. Із матеріалів Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області відносно гр-ки [PERSON] вбачається, що остання потребує обстеження її психічного стану та вжиття що до неї заходів медичного впливу. 18 квітня 2012 року Броварською центральною лікарнею видане направлення на стаціонарне обстеження та лікування [PERSON] в КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне обєднання». Із консультативного висновку КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне обєднання» вбачається, що враховуючи категоричну відмову від обстеження і лікування в психлікарні, асоціальну поведінку, відмову від працевлаштування, неможливості за своїм психічним станом забезпечити свої основні життєві потреби та потреби своєї к дочки, повної відсутності критики до свого стану, неадекватної поведінки і соціально дезорієнтуванню, а також відсутності на момент огляду соціальних дій, рекомендовано просити суд про призначення хворій амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоровю у звязку із погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумції психічного здоровя особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Відповідно до вимог ст.ст. 279-282 ЦПК України суд розглядає справи про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку. На підставі викладеного та

Outcome: approved