Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будинковолодінням, земельною ділянкою та виселення. У обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що є власником будинку [ADDRESS], для обслуговування якого їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15га. Відповідач у 2008 році самовільно вселився у вказаний будинок, на прибудинковій територій веде підсобне господарство, чим чинить їй перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні зазначеним майном. На її вимогу звільнити будиноковолодіння відповідач не реагує, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення та земельною ділянкою площею 0,15 га, наданої для обслуговування житлового будинку за вказаною адресою, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач подав до суду заперечення, в якому зазначив, що у позивачки відсутні документи, що посвідчують право власності на вищевказаний будинок та земельну ділянку, а відтак у задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки позивачка не є власником даного нерухомого майна. У судове засідання відповідач, будучи належним чином повідомлений, не з`явився, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а тому суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 05.07.2012 року, яке було залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.11.2012 року за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З копії рішення № 1929 від 24.04.2008 року вбачається, що позивачці було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування вищевказаного будинку. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS], для обслуговування якого їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га. Окрім цього, встановлено, що відповідач, самовільно вселившись у вказаний житловий будинок, чинить позивачці перешкоди у користуванні належним їй майном та земельною ділянкою, що також вбачається з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 16.07.2010 року. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язанні з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідача слід зобов`язати не чинити позивачці перешкоди у користуванні житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення та земельною ділянкою площею 0,15 га, наданої для обслуговування житлового будинку за вказаною адресою, оскільки позивачка, котра є власником вказаного майна та користувачем земельної ділянки, вимагає усунення порушення свого права користування та розпоряджання своїм майном. У зв`язку із задоволенням позовних вимог також підлягає задоволенню вимога позивачки про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з сплатою судового збору.

Outcome: approved