Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-31 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про захист прав споживача, стягнення збитків і моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначає, що 06.09.2012 року вона за пропозицією відповідача [PERSON] купила в магазині Мірамакспо вул. Войкова, 23, за 2000 гривень холодильник німецького виробництва, який уже був в експлуатації. Жодних документів на даний холодильник і торгового чека відповідач не видала. Як виявилось після включення холодильника, він є непридатним до експлуатації, оскільки має суттєві недоліки та є неякісним. Виявивши такі недоліки, позивачка запропонувала відповідачу повернути непридатний, на її думку, до використання холодильник та отримати назад кошти в сумі 2000 грн., які вона за нього заплатила. Однак відповідач відмовилась повертати кошти та забирати холодильник, оскільки стверджувала, що позивача бачить перший раз і ніякого холодильника їй не продавала. Єдиним доказом, що даний холодильник був куплений позивачем у відповідача і що він є непридатним до використання - є пояснення свідків. За таких обставин, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, що окрім того, викликало у неї душевні страждання, як наслідок протиправної поведінки відповідача. Відтак, просить суд стягнути з відповідача на її користь вартість купленого у останньої холодильника в сумі 2000 гривень, як неякісного та відшкодувати за рахунок відповідача завдану їй моральну шкоду у розмірі 2000 гривень. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що будь-яких письмових документів, які б підтверджували отримання відповідачем у неї грошей, немає. Жодних договорів купівлі - продажу вона з відповідачем не укладала, квитанцій, товарних чеків та інших розрахункових документів від відповідача не отримувала. Єдиними доказами про отримання відповідачем холодильника а позивачем грошей за нього є свідки, в присутності яких вона передавала гроші відповідачці та виявила недоліки холодильника. У вересні 2012 року звернулась до правоохоронних органів та із заявою до голови Новоград-Волинської міської щодо надання допомоги у поверненні 2000 гривень сплачених за непридатний до використання холодильник шляхом обману зі сторони [PERSON]. По даному зверненні 13.09.2012 року було надано відповідь, з якої слідує, що з директором магазину Мірамаксбуло проведено співбесіду: підприємець [PERSON] відмовилась визнати себе продавцем товару і відповідно - від гарантійного ремонту чи обміну товару, без пояснення причин відмови; рекомендовано позивачці вирішувати даний спір у судовому порядку. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Пояснила суду, що дійсно являється фізичною особою-підприємцем та здійснює торгівлю технікою, яка вже була у використання, але не у магазині Мірамакса на базарі. А у зазначеному магазині, який знаходиться у її власності, здійснюється торгівля продовольчими та непродовольчими товарами. Вона особисто продажем цього товару не займається, продаж здійснює продавець. Стверджувала, що ніякого холодильника позивачу не продавала, грошей від останньої не отримувала, жодних договорів з нею не укладала і тому, повертати кошти у розмірі 2000 гривень позивачці не повинна і не буде цього робити. В судове засіданні прибув [PERSON], який виступив у якості свідка та пояснив суду, що 06.09.2012 року [PERSON] відповідач у справі доставила холодильник німецького виробництва, який уже був в експлуатації до дому позивачу [PERSON] яка є його матірю і він, проживаючи з нею і знаходячись на той момент вдома, допоміг занести холодильник до квартири. Після чого, [PERSON] передала [PERSON] кошти за холодильник в сумі 2000 гривень. Жодних документів на даний холодильник і торгового чека чи будь-яких розрахункових документів відповідач позивачу не видала. Як виявилось після включення холодильника, він є неякісним та непридатним до використання, оскільки має суттєві недоліки. Заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача, відповідача та свідка, дослідивши матеріали справи та надані докази, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України встановлено форму, у якій укладаються окремі види договорів купівлі продажу, зокрема, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Для інших видів договорів купівлі-продажу, в тому числі і для\~договорів роздрібної купівлі-продажу, Цивільним кодексом України не встановлено вимог щодо їх форми, тобто такі договори можуть укладатись як в усній, так і у письмовій формах, за домовленістю сторін. Відповідно до статті 698 ЦК України, за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця -\~фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Закон України Про захист прав споживачів № 1023-XII від 12 травня 1991 року регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. 7 ст. 1 цього Закону, договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Згідно з ч. 1 ст. 8. Закону України Про захист прав споживачів№ 1023-XII від 12 травня 1991 року, у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. Частиною ч. 11 ст. 8 зазначеного Закону встановлено, що вимоги споживача розглядаються після пред'явлення споживачем розрахункового документа, а щодо товарів, на які встановлено гарантійний строк, - технічного паспорта чи іншого документа, що його замінює, з позначкою про дату продажу. Під час продажу товару продавець зобов'язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів№ 5 від 12.04.1996 року, вирішуючи справи про захист прав споживачів у зв'язку з придбанням товарів неналежної якості, суди повинні мати на увазі, такі вимоги можуть заявляти споживачі, котрі мають на товари квитанції, товарні чи касові чеки або інші письмові документи, а щодо товарів, на які встановлено гарантійні строки, - технічні паспорти чи документи, що їх замінюють. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними№ 9 від 06.11.2009 року, зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). Таким чином, на підтвердження укладення усного договору купівлі-продажу та його умов може бути представлена квитанція, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інші документи, тобто відповідний розрахунковий документ. Недодержання письмової форми договору купівлі-продажу не має наслідком його недійсність, але позбавляє сторону права у випадку виникнення судового спору посилатися як на підтвердження факту купівлі-продажу - на свідчення свідків (ч. 1 ст. 218 ЦК України). За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч.1 ст. 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За таких обставин, судом не можуть братися до розгляду у якості допустимих доказів показання свідка [PERSON]М, оскільки підтвердження факту купівлі-продажу у даному випадку, тобто за відсутності відповідного розрахункового документу, не може ґрунтуватися на показаннях свідків. Як слідує з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивачкою був заявлений позов на підставі норм, що регулюють правовідносини купівлі-продажу та законодавства про захист прав споживачів. Жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу позивачкою суду надано не було, а відтак, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача вартості купленого у останньої холодильника в сумі 2000 гривень, як неякісного та відшкодування за рахунок відповідача завдану позивачу моральної шкоди у розмірі 2000 гривень. З огляду на викладене та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed