Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-02 00:00:00

В серпні 2011 р. позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив встановити факт правомірності його вимог та покладення обов’язку на відповідні служби скласти реальний план земельної ділянки № 127 по вул. Зарічній в м. Миколаєві з можливістю доступу з власної території до будь-якої точки , визначеної на плані. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, просив зобов’язати відповідача [PERSON] замурувати два вікна в стіні їх будинку № 129 по вул. Зарічній, які виходять в його двір, для того, щоб родина останнього не проглядала його двір. Просив зобов’язати відповідача [PERSON] знести навіс над козлятником на 80 см. та поновити статус-кво на всій межі, оскільки огорожа їх домоволодіння має недоглянутий належним чином зовнішній вигляд. Також просив зобов’язати БТІ встановити координати точки перетину центральних ліній меж будь-якої пари суміжних землекористувачів. Після неодноразового і розширеного роз’яснення судом права на уточнення позовних вимог, права на зміну предмета і підстав позовних вимог, заявлення клопотання про призначення судової експертизи, [PERSON] надав суду уточнену позовну заяву про поновлення межі , в якій просив зобов’язати відповідача [PERSON]П, усунути йому перешкоди в користуванні приватною власністю (споруди літер Г та Д за техпаспортом) шляхом знесення самовільно встановленої огорожі –сітки-рабиці на межі домоволодінь № 127-129 по вул. Зарічній для забезпечення можливості обслуговування належних йому споруд літер Г та Д в домоволодіння № 127 по вул. Зарічній в м. Миколаєві. Ухвалою суду від 24 січня 2012 року до участі у справі притягнуто у якості співвідповідача [PERSON] та проведено заміну неналежного відповідача [PERSON] на [PERSON] Ухвалою суду від 24 лютого 2012 року у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача допущено Адміністрацію Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради. Сторонам неодноразово за їх клопотанням надавався строк на ухвалення мирової угоди або для вирішення спору в позасудовому порядку, але сторони згоди не дійшли. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на порушення його прав і як власника сусіднього житлового будинку, і як користувача земельної ділянки, просив про задоволення позову. При цьому він підтримав усі заявлені ним позовні вимоги, обґрунтовуючи необхідність встановлення точки перетину меж суміжних землекористувачів, оскільки інакше він не зможе мати можливість бачити задню стіну своїх споруд Г і Д з території саме свого домоволодіння. На пропозицію відповідачки [PERSON] перенести огорожу на 35 см від цих стін в бік її земельної ділянки, поділивши тим самим відстань між їх господарськими спорудами навпіл, [PERSON] відмовився, оскільки не встановлена вищезазначена точка, з якої і потрібно рахувати цю відстань і кут нахилу межі. Суду пояснив, що він купив це домоволодіння в 1998 році і ця спірна сітка-рабиця так і стояла вже тоді, тобто лише до стін споруд Г і Д, а далі ці стіни і є межею між ним та сусіднім домоволодінням. Але на теперішній час його така ситуація не влаштовує, він хоче мати вільний доступ до цих стін на власний розсуд і у любий час. Відповідач [PERSON] П в судове засідання не зявився за станом здровя, повідомлений судом належним чином. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала частково –вчастині не чинити перешкод [PERSON] в обслуговуванні господарських споруд, інші позовні вимоги не визнала, оскільки не розуміла їх зміст. Суду пояснила, що між їх з позивачем домоволодіннями огорожа існує незмінною з 1988 року , позивач купував це домоволодіння з такою межею. В огорожі існує хвіртка, через яку позива може вільно пройти у їх двір і обслуговувати споруди свої у зручний для нього час, але попередньо попередевши її, оскільки завчасно потрібно закрити собаку у волєр та домашню птицю. Відповідачка [PERSON] у першому судовому засіданні вимоги позову не визнала, суду пояснила, що такий стан домоволодінь та огорож існує вже 24 роки, а сам порядок користування суміжними земельними ділянками склався з середени 1960 років, і раніше ніяких спорів не виникало. Перебудовувати свою стару огрожу і робити новий навіс з тих підстав, що позивачу не подобається їх зовнішній вигляд не згодна. В подальшому просила слухати справу у її відстуність в звязку з станом здоровя. Представник третьої особи Адміністрації Центрального району Миколаївської міськради та Миколаївської міськради [PERSON] віднесла вирішення справи на розсуд суду. Суду пояснила, що позивач до компетентних органів місцевого самоврядування за надання йому у власність земельної ділянки або щодо визначення її меж в натурі чи розмежування межі між суміжними землекористувачами не звертався. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, власником житлового будинку № 127 по вул. Зарічній в м. Миколаєві є [PERSON] На підставі Договору довічного утримання від 26.11.2007 року [PERSON] є набувачем житлового будинку № 129 по вул. Зарічна в м. Миколаєві , відчужувачем якого є [PERSON] На підставі Договору купівлі-продажу від 24.01.1989 року [PERSON] є власником житлового будинку № 131 по вул. Зарічна в м. Миколаєві. З відповідей КП ММБТІ на звернення позивача від 04.07.2011 року та від 29.05.2012 року вбачається, що йому було роз’яснено, що до компетенції БТІ не відноситься встановлення меж земельних ділянок , а щодо помилок в технічному паспорті, то в разі їх виявлення МБТІ зобов’язується безкоштовно їх усунути або можливо провести поточну технічну інвентаризацію. З відповіді від 26.03.2012 року Адміністрації Центрального району на звернення [PERSON] стосовно проведення обстеження межі між домоволодіннями № 127 та 129 по вул. Зарічній вбачається, що виходом на місце встановлена наявність умовної межі між цими домоволодіннями. При цьому власник домоволодіння № 129 заявив, що не заперечує в забезпеченні доступу [PERSON] у обслуговуванні належних йому будівель, які розташовані на межі. Встановлено розходження у позначенні господарських будівель літ. Г та Д у технічному паспорті на імя позивача та їх фактичним місцем розташування , для чого роз’яснено право на звернення до КП ММБТІ. Як вбачається з технічного плану, домоволодіння № 127 по вул. Зарічній складається з житлового будинку літ. А та багатьох господарських будівель та споруд , в тому числі літня кухня літ. Г та сарай літ. Д , які знаходяться не межі з сусіднім домоволодінням № 129, при цьому огорожа між цими домоволодіннями дійсно прилягає до верхнього правого кута споруди літ. Д. Як встановлено в судовому засіданні, такий порядок суміжного землекористування склався щонайменше з 1998 року , ніхто зі сторін у справі не є власниками землі , приватизацію не здійснювали, за вирішенням будь-яких земельних спорів ніхто до компетентних органів і суду всі ці роки не звертався. Але, враховуючи пояснення сторін, наявність між ними складних відносин, неможливість дійти згоди в позасудовому порядку, на що судом надавався час не одноразово, суд вважає встановленим, що порушено права позивача на користування своє власністю у вигляді господарських споруд літер Г та Д, тому вимоги позову в цій частині обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Отже, необхідно зобовязати сусідів позивача з боку домоволодіння № 129 [PERSON] та [PERSON] не чинити йому перешкоди у обслуговуванні побутових споруд літ. Г та літ. Д у належному йому домоволодінні № 127 шляхом забезпечення вільного проходу до прилеглої стіни цих споруд з території домоволодіння № 129. При цьому суд вважає за необхідне зобовязати сторони кожного разу при виниклій необхідності у доступі до зазначених стін [PERSON] дійти попередньої домовленості щодо часу та дати таких робіт для надання можливості власникам домоволодіння № 129 по вул. Зарічній закрити собаку та домашню птицю. Що стосується часткового задоволення позовних вимог, то самовільність встановлення спірної огрожі у вигляді сітки-рабиці між суміжними домоволодіннями позивачем не доведено, більш того споростовується поясненнями сторін щодо встановлення такого порядку фактичного користування земельними ділянками між сусідами протягом більше 20 років –з моменту вселення позивачем в домоволодіння № 127 такий порядок користування і таке місце розташування спірної огорожі вже існувало. В разі передання у власність позивачу земельної ділянки і встановлення її меж у натурі компетентними землевпорядними організаціями та органами місцевого самоврядування він має право звернутися до суду з відповідним позовом або про захист права власності, або про встановлення земельного сервітуту. Відносно інших позовних вимог, то суд вважає що вони не підлягають задоволенню за безпідставністю та недоведеністю (стосується вимог про зобов'язання відповідачів замурувати два вікна в стіні їх будинку № 129 по вул. Зарічній; знести навіс над козлятником на 80 см. , привести огорожу на межі з домоволодінням № 131 у доглянутий належним чином зовнішній вигляд), а також обранням позивачем неналежного способу захисту порушеного права (останнє стосується встановлення «факту правомірності його вимог, поновлення статусу-кво» та покладення обов’язку на відповідні служби скласти реальний план земельної ділянки № 127 з встановленням точки перетину центральних ліній меж будь-якої пари суміжних землекористувачів ). До того ж сам позивач визначив процесуальне положення КП ММБТІ як третьої особи на стороні відповідача, що унеможливлює покладення будь-яких обов’язків рішенням суду на третіх осіб у справі. Позивач своїм правом клопотати про призначення судової експертизи, незважаючи на докладене роз’яснення такого права та наслідків не проведення експертизи судом, не скористався, як і не скористався правом змінити підстави та предмет позову та викласти позовні вимоги у відповідності до вимог ст.. 16 ЦК України. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 60 грн.

Outcome: partial