Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-30 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому вказала, що житловий будинок № 212, по вул. Суворова в м. Кілія Кілійського району Одеської області, належав колгоспному двору, членами якого були його батьки -[PERSON] та [PERSON]. [INFO] померла [PERSON] [INFO] помер [PERSON] Позивач, як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину після смерті батьків, оскільки вступив у володіння та управління спадковим майном, однак в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів та тим, що частина господарських будівель та надвірних споруд була самочинно збудованою, не має можливості в нотаріальній конторі отримати свідоцтво про право на спадщину. На підставі викладеного позивач просив суд встановити факт належності житлового будинку, розміщеного по [ADDRESS], його батькам та визнати за ним право власності на вказаний будинок в порядку спадкування. На призначену дату розгляду справи позивачем було надано клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача -Кілійської міської ради, [PERSON], в судове засідання не прибув, надав заяву в якій зазначив, що заперечень проти позову не має та просить розглянути справу за його відсутності. На підставі письмових заяв сторін суд ухвалює рішення за відсутності сторін без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним пристроєм, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: В свідоцтві про народження серії [NUMBER], виданого повторно 10 серпня 1970 року Кілійським районним бюро ЗАГС Одеської області, актовий запис № 254, батьками [PERSON], [INFO], записано [PERSON] та [PERSON]. Як вказано в свідоцтві про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 27 липня 1982 року Кілійським районним бюро ЗАГС Одеської області, актовий запис № 251, після укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON], дружині присвоєне прізвище «[PERSON]». Як вказано в свідоцтві про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 10 серпня 1991 року Кілійським районним відділом ЗАГС Одеської області, актовий запис № 109, після укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON], дружині присвоєне прізвище «[PERSON]-Чебан». Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 4 квітня 1979 року державним нотаріусом Кілійської районної державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за № 1105, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала 1/3 частину житлового будинку по [ADDRESS] Згідно довідки, виданої 18 січня 1999 року виконавчим комітетом Кілійської міської ради за № 4, на 16 квітня 1991 року двір за адресою: [ADDRESS] відносився до категорії колгоспних дворів. До складу двору входили: 1/ [PERSON], [INFO]; 2/ [PERSON], [INFO], померла 01.01.1998 р. Відповідно до технічного паспорту, складеного КП «Кілійське РБТІ та РОН», житловий будинок по [ADDRESS] в цілому складається з: житлового будинку -літ. А, 1948 року побудови; кухні -літ. Б; комори -літ. В; сараю -літ. Г; комори -літ. Е; навісу -літ. Ж; убиральні -літ. З; надвірних споруд - № 1-7, І. Рішенням виконавчого комітету Кілійської міської ради від 30 грудня 1998 року № 423, [PERSON], [PERSON] передана в приватну власність земельна ділянка [ADDRESS] площею 1409 кв.м. Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER], виданому відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського району Одеської області, актовий запис № 03, [PERSON] померла [INFO] Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER], виданому відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського району Одеської області, актовий запис № 53, [PERSON] помер [INFO]. Як вказано у висновку відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Кілійської районної державної адміністрації від 15.02.2012 року № 20, в домоволодінні по [ADDRESS], а саме: сарай -літ. Г; комор -літ. Е; навіс -літ. Ж; убиральня -літ. З, відповідають вимогам ДБН 76-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України». 15.03.2012 р. Кілійський районний відділ Головного управління Держтехногенбезпеки у Одеській області погодив оформлення права власності на господарські споруди в домоволодінні по [ADDRESS], а саме: сарай -літ. Г; комор -літ. Е; навіс -літ. Ж; убиральня -літ. З. 19.03.2012 . Кілійська районна санітарно-епідеміологічна станція надала висновок за № 414, згідно якого не заперечує проти оформлення права власності в домоволодінні по [ADDRESS], а саме: сарай -літ. Г; комор - літ. Е; навіс -літ. Ж; убиральня -літ. З, відповідають вимогам ДБН 76-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України». Згідно листа Кілійської районної державної нотаріальної контори № 625/01-16, після смерті [PERSON], яка померла, [INFO] та смерті [PERSON], який помер [INFO], спадкова справа не заводилась, в передбачений законом термін /6 місяців з дня відкриття спадщини/ до Кілійської районної державної нотаріальної контори ніхто не звертався. При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (в ред. 1963 року, що діяла до 15.04.1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності. Відповідно до ч. 1-2 ст. 123 ЦК УРСР доля члена колгоспного двору в майні двору визначається при виході його зі складу двору без утворення нового двору (виділ). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток всіх членів двору включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об'єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Згідно п.5 ч. 2 ст. 234, ст. 256 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Виходячи з наведеного суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо встановлення факту належності житлового будинку його батькам, як членам колгоспного двору. Стосовно заявлених вимог про визнання права власності, суд виходить з наступного: Оскільки на час проведення відкриття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] діяли положення ЦК УРСР, суд застосовує їх щодо відносин про спадкування: Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону Української РСР «Про власність»майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Норма, що передбачала можливість членів сім'ї та інших осіб, які спільно ведуть трудове господарство, мати у власності, зокрема, жилі будинки і господарські споруди, також містилася у ст. 8 Закону СРСР «Про власність в СРСР»1990 року. У зв'язку з цим Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності»роз'яснив, що правила ст. 563 ЦК України про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. В разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відповідно до ст. ст. 328, 392 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином цивільним законодавством встановлено положення про презумпцію правомірності набуття права власності, якщо не доведено інше. Згідно ст. 331 ЦК України право власності на нову річ виготовлену (створену) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором чи законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»- будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил. Згідно ст. 23 Закону України «Про планування і забудову територій», яка діяла на час проведення реконструкції належного позивачу нерухомого майна, - будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з законодавством,державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією. Згідно ст. 5 Закону України «Про основи містобудування»при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил. Відповідно до ст. 6 ЗК України /який діяв на час прийняття міською радою рішень про передачу земельних ділянок у власність батькам позивача/ - громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу; садівництва; дачного і гаражного будівництва. Системний аналіз норм цивільного законодавства, що регулюють порядок набуття права власності на новостворене нерухоме майно, дозволяє визначити умови, за яких право власності на новостворене нерухоме майно не може бути визнане за особою, яка здійснила відповідне будівництво: 1) якщо законний власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила будівництво на його земельній ділянці; 2) якщо будівництво порушує права інших осіб) 3) при істотному відхиленні від проекту забудови. Згідно ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»однією з підстав для реєстрації прав на нерухоме майно, є рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно. Таким чином, беручи до уваги встановлені обставини справи, наявність у позивача погоджувальних висновків уповноважених державних органів, те що він є єдиним спадкоємцем після смерті батьків який прийняв спадщину у встановленому законодавством порядку, вступивши у володіння спадковим майном, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач за відсутності правовстановлюючих документів не має можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі, в зв'язку з чим право позивача підлягає захисту згідно ст. 16 ЦК України, а позов задоволенню.

Outcome: approved