Jurisdiction: civil
Date: 2012-10-16 00:00:00

Позивач звернувлася до суду із позовом, в якому вказала, що вона наказом начальника Київського квартирно-експлуатаційного управління № 176/к від 29.08.2005 року була прийнята на посаду головного бухгалтера Будинкоуправління № 10. Наказом начальника Київського квартирно-експлуатаційного управління № 60-к від 14.03.2012 року її було звільнено з роботи з 19 березня 2012 року у звязку з ліквідацією установи за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Будинкоуправління № 10 перебуває у підпорядкуванні ККЕУ МОУ, яке здійснювало виплату заробітної плати працівникам БУ № 10. На день звільнення з роботи відповідач по справі не виплатив позивачу заробітну плату за лютий-березень 2012 року та індексацію заробітної плати за 2010-2011 роки на загальну суму 12 810,49 грн. Позивач зазначає, що 22.03.2012 року вона звернулася до Соломянського районного суду м. Києва з заявою в порядку наказного провадження про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати. 23.03.2012 року Соломянськи й районний суд м. Києва по справі № 2-н-2609/276/12 виніс судовий наказ про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 12 810,49 грн. Однак, 17.04.2012 року Відповідач подав до суду заяву про скасування судового наказу. Ухвалою суду від 18.05.2012 року заяву задоволено та скасовано судовий наказ від 23.03.2012 року, так як наявний спір про право. Вважає дії відповідача незаконними, та такими, що порушують її трудові права, які підлягають захисту в судовому порядку. Крім того, згідно табелю обліку використання робочого часу за березень 2012 року вона працювала у день звільнення - 19.03.2012 року, а тому розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи підлягає стягненню з відповідача з 20.03.2012 року по день постановления рішення у справі. На день пред'явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний був сплатити на її користь за час затримки розрахунку становить 8 756,64 грн. Крім того, вважає, що такими діями відповідач завдав їй моральної шкоди, яку вона оцінює в 10\~000,00 грн. Так, Відповідач по справі своїми діями, які виразились у невиплаті їй заробітної плати поставив її та її сімю у скрутне матеріальне становище, що призвело до душевних страждань і позивачу необхідно багато часу для організації свого життя. В звязку з вище викладеним, просила стягнути з Відповідача на її користь нараховану, але не виплачену їй заробітну плату за лютий-березень 2012 року та індексацію заробітної плати за 2010-2011 роки на загальну суму 12\~810,49 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.03.2012 року по 05.07.2012 року у розмірі 8\~756,64 грн. та моральну шкоду у розмірі 10\~000,00 грн. Позивач у судове засідання зявилася, позов підтримала в повному обсязі, просила його задоволити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання зявився, позов не визнав в повному обсязі, заперечував протий його задоволення. Суду пояснив, що Будинкоуправління № 10 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України є самостійною юридичною особою і відповідно до Наказу Мінстерства оборони СРСР № 75 від 22.02.1977, чинною на момент розгляду справи фінансується за рахунок самоокупності. Вважає, що підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі позивачу з Київського квартирно-експлуатаційного управління немає. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що позивач по справі, наказом начальника Київського квартирно-експлуатаційного управління № 176/к від 29.08.2005 року була прийнята на посаду головного бухгалтера Будинкоуправління № 10. Наведена обставина стверджується витягом з наказу (а.с.7). Наказом начальника Київського квартирно-експлуатаційного управління № 60-к від 14.03.2012 року її було звільнено з роботи з 19 березня 2012 року у звязку з ліквідацією установи за п.1 ст. 40 КЗпП України, що стверджується витягом з наказу (а.с.8). Будинкоуправління № 10 перебуває у підпорядкуванні ККЕУ МОУ, яке здійснювало виплату заробітної плати працівникам БУ № 10. На день звільнення з роботи відповідач по справі не виплатив позивачу заробітну плату за лютий-березень 2012 року та індексацію заробітної плати за 2010-2011 роки на загальну суму 12 810,49 грн. Наведена обставина стверджується довідкою БУ № 10 ККЕУ МОУ № 7 від 19.03.2012 року, з відомостями нарахування індексації на заробітну плату за 2010-2011 року (а.с. 10). Крім того, судом встановлено, що 22.03.2012 року позивач звернулася до Соломянського районного суду м. Києва з заявою в порядку наказного провадження про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (а.с.11-12). 23 березня 2012 року Соломянський районний суд м. Києва по справі № 2-н-2609/276/12 виніс судовий наказ про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 12 810,49 грн. (а.с.13). Однак, 17.04.2012 року ККЕУ МОУ подало до суду заяву про скасування судового наказу (а.с.14-15). Ухвалою суду від 18.05.2012 року заяву задоволено та скасовано судовий наказ від 23.03.2012 року, так як наявний спір про право (а.с.19) Крім того, в судовому засіданні встановлено, що згідно табелю обліку використання робочого часу за березень 2012 року позивач працювала у день звільнення - 19.03.2012 року (а.с.21), а тому розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи підлягає стягненню з відповідача з 20.03.2012 року по день постановления рішення у справі. На день пред'явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний був сплатити на користь Позивача за час затримки розрахунку становить 8 756,64 грн. Оскільки трудовий договір було укладено з ККЕУ МОУ, тому суд приходить до висновку, що належним відповідачем по справі є Київське квартирно-експлуатаційне Управління Міністерства оборони України. Відповідно до положень частини 7 статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається Законом. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата працівникові виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двух разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У судовому засіданні встановлено, що позивачу відповідачем на день розгляду справи було нараховану, але не виплачено заробітну плату за лютий-березень 2012 року, індексацію заробітної плати за 2010-2011 роки в розмірі 12\~810,49 грн. Оскільки відповідачем не здійснено до цього часу розрахунку з позивачем по заробітній платі, тому суд задовольняє вимоги позивача, та стягує заборгованість з заробітної плати з врахуванням індексації за час затримки в сумі 12\~810,49 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.03.2012 року по 05.07.2012 року у розмірі 8\~756,64 грн. Однак, суд відмовляє в задоволені позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди позивачу, виходячи з наступного. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно із ст. 237-1 КЗпП України відшкодування моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя Однак, суд критично ставиться до позовних вимог позивача про стягнення з Київського квартирно-експлуатаційного Управління Міністерства оборони України моральної шкоди в сумі 10\~000,00 грн., оскільки позивачем не надано доказів наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням Відповідача та вини останнього в її заподіянні. На підставі ст. ст. 115-117, 237-1 КЗпП України, п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди,

Outcome: approved