Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-04 00:00:00

В серпні 2011 року позивач - [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки - [PERSON], в якому просив провести розподіл спільного сумісного майна подружжя, визнавши за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (цивільна справа № 2/2076/2011). В обґрунтування свого позову позивач вказав, що він перебував у шлюбі з відповідачкою з 1999 по 2008 роки, і в цьому шлюбі вони придбали трикімнатну квартиру за вищевказаною адресою, яка була зареєстрована за відповідачкою. В звязку із тим, що відповідачка не бажає добровільно поділити дане майно позивач звернувся до суду із даним позовом. В лютому 2011 року позивач - [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача - [PERSON], в якому просила провести розподіл спільного сумісного майна подружжя, виділивши ЇЙ у власність житловий будинок No 6/1 по вул. Ходарева в м. Миколаєві, а відповідачу виділити у власність квартиру № 2 по вул., Ходарева 12 в м. Миколаєві (цивільна справа № 2-1201/2011). В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що з 1999 по 2008 роки вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, і в шлюбі ними було придбано вищевказане нерухоме майно. Право власності на спірну квартиру було зареєстровано за позивачкою, а житловий будинок був зареєстрований на праві спільної часткової власності за позивачкою, відповідачем та їхнім спільним сином, по 1 / 3 частині за кожним. Посилаючись на неможливість в добровільному порядку поділити набуте в шлюбі майно, позивач звернулася до суду із даним позовом. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.10.2011 року вищевказані цивільні справи були обєднанні в одне провадження, в цивільну справу за № 2-2076/11. В процесі розгляду даної справи сторони змінювали свої позовні вимоги, і остаточно визначили їх у наступній редакції: [PERSON] просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та стягнути на його користь із відповідачки - [PERSON]А 50% доходу від заняття нею підприємницькою діяльністю, станом на кінець 2008 року. [PERSON] просила провести розподіл майна подружжя наступним чином: визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку № 6/1 по вул. Ходарева в м. Миколаєві, та на 1/2 частину земельної ділянки по вул. Лісна ЗО в м. Нова Одеса Миколаївської області, площею 0,06 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а відповідачу надати у власність квартиру [ADDRESS]. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані ними письмові докази по справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовів виходячи із наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1999 по 2008 роки, від шлюбу у них є спільний син - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом зі своєю матірю - [PERSON]А В період перебування в шлюбі сторони придбали наступне майно: -квартиру [ADDRESS], яка на підставі Договору купівлі-продажу від 19.03.2007 року була зареєстрована за [PERSON]; -житловий будинок №6/1 по вул. Ходарева в м. Миколаєві, який на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2004 року був зареєстрований за [PERSON], [PERSON] та їхнім неповнолітнім сином - [PERSON], по 1/3 частині за кожним. Відповідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд розяснював сторонам їх право на проведення відповідної експертизи для визначення вартості спірного майна, однак сторони дим правом не скористалися, через що суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів. Із довідок, виданих Миколаївським МЕТІ від 15.08.12 та від 27.08.12, вбачається, що дійсна вартість спірної квартири становить - 43 690 грн., а вартість житлового будинку - 136 044 грн. Виходячи із цього вартість 1/2 частини квартири становить - 21 845 грн., а вартість 1/3 частини будинку становить - 45 348 грн. Разом із дим, із копії технічного паспорту на цей будинок від 27.08.2012 року вбачається, що після розірвання шлюбу між сторонами, протягом 2009 - 2011 років в житловому будинку були проведені покращення житлових умов, зокрема, збудована нежитлова прибудова, за рахунок якої була збільшена загальна площа житлового будинку; перебудована літня кухня та збудована вбиральня душ. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести розподіл майна подружжя, виділивши у власність [PERSON] 1/3 частину будинку, а у власність [PERSON] надати спірну квартиру. Обираючи саме такий варіант розподілу майна подружжя, суд виходив із того, що між сторонами по справі фактично була досягнута домовленість про такий варіант розподілу, і після розірвання шлюбу в 2008 році, [PERSON] одноособово користується спірною квартирою, а [PERSON] разом із сином користуються спірним будинком, та несуть відповідні витрати на утримання та благоустрій цього майна. Крім цього, суд враховує, що між сторонами склалися вкрай неприязні відносини, і обирає такий варіант, який не передбачає спільної власності сторін, для того, щоб уникнути в подальшому конфліктів між ними. Вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на 1/2 частину земельної ділянки по вул. Лісна ЗО в м. Нова Одеса Миколаївської області, площею 0,06 га, суд знаходить необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню через наступне. Із копії витягу із рішення Новоодеської міськради Новоодеського району Миколаївської області ХХУ сесії 5 скликання від 19.11.2008 р. № 21 вбачається, що [PERSON] була передана у власність земельна ділянка, площею 0,0600 га, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: м. Нова Одеса, вул. Лісна ЗО. На підставі цього рішення [PERSON] 03.06.2009 року отримав Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, серії ЯЖ № 861634. Враховуючи те, що спірна земельна ділянка була передана [PERSON] в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, вона є його особистою приватною власністю і не є спільною сумісною власністю подружжя. В задоволенні вимог [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] 1/2 частини доходу від зайняття нею підприємницькою діяльністю суд вважає необхідним відмовити виходячи із наступного. Пункт 29 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. Зазначає, що відповідно до положень статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. В обгрунтування своїх позовних вимог [PERSON] не обгрунтував їх належним чином, зокрема, не вказав, за який саме період він просить стягнути частину від доходу ФОП [PERSON], з яких міркувань він виходить, та не підтвердив їх відповідними доказами. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати, сплачені сторонами при подачі позову підлягають взаємозарахуванню між ними через часткове задоволення їх позовів.

Outcome: partial