Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-03 00:00:00

06.11.2012 року позивач [PERSON], уточнивши свої первинні позовні вимоги, (а.с.15) звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона в період з 10.10.1985 року по 01.04.2011 року працювала на посаді акушерки в КУ «Красно донський пологовий будинок» та була звільнена у зв»язку з виходом на пенсію. Позивач зазначає, що при звільнені з нею не в повному обсязі був проведений остаточний розрахунок, а саме - не були виплачені витрати на відрядження, в яке позивач направлялась в 2009 році, в сумі 480 грн. Позивач зазначає, що вказану суму їй було виплачено лише після її звернення до суду. Зазначене позивач вважає порушенням ст.. 116 КЗпП України, на підставі чого просила стягнути з відповідачів на свою користь середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку в сумі 15313,83 грн, поклавши на відповідачів судові витрати. Під час судового розгляду справи позивач уточнила заявлені вимоги, просила суд стягнути з КУ «Красно донський пологовий будинок» середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку в сумі 6937,20 грн. На підтвердження суми, пред»явленої до стягнення, надала розрахунки, зроблені нею власноручно. В обґрунтування позову суду пояснила, що вона тривалий час працювала в КУ «Красно донський пологовий будинок», в 2009 році її направляли у відрядження з метою підвищення кваліфікації, але витрати на відрядження в сумі 480,00 грн. їй не компенсували. При звільненні 01.04.2011 року також витрати на відрядження їй не були сплачені. Вона зверталась до установи з вимогою виплатити їй витрати на відрядження, але отримала відмову. Вона була змушена звернутися до суду, судом її вимоги були задоволені і в листопаді 2012 року вона отримала суму витрат на відрядження. Вказала, що затримка повного розрахунку є порушенням її трудових прав, тому вона просить стягнути з КУ «Красно донський пологовий будинок» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.04.2011 року (дата звільнення) по березень 2012 року (коли судом було постановлено рішення про стягнення на її користь витрат на відрядження). Також пояснила, що фактично кошти за рішенням суду від 23.03.2012 року вона отримала 06 листопада 2012 року. Представник відповідача КУ «Красно донський пологовий будинок» в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що дійсно позивач працювала в КУ «Красно донський пологовий будинок» та була звільнена 01.04.2011 року за ст.. 38 КЗпП України. При звільненні їй були виплачені всі суми крім витрат на відрядження за 2009 рік в розмірі 480,00 грн. у зв»язку з тим, що дані витрати не були належним чином оформлені в бухгалтерських документах. Потім через канцелярію суду надав письмові пояснення (а.с.31), в яких послався на те, що за рішенням суду витрати на відрядження, які підлягали стягненню на користь [PERSON] в примусовому порядку, були перераховані на її рахунок 26.07.2012 року. Представник відповідача вказує на те, що позивачем пропущений строк звернення до суду, встановлений ст.. 233 КЗпП України, просить застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позову. Також просив суд закінчити розгляд справи за його відсутності. Представник співвідповідача Фінансового управління виконкому Краснодонської міської ради в судове засідання не з»явився, через канцелярію суду надав письмові заперечення (а.с.29). Зазначив, що позов не визнає, оскільки позивач не перебувала у трудових відносинах з фінансовим управлінням виконкому Краснодонської міської ради. Вказав на пропуск позивачем тримісячного строку для звернення до суду з позовом про захист трудових прав. Визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Просив застосувати наслідки пропуску позивачем строку звернення до суду та відмовити позивачу у позові. Також просив розглянути справу за його відсутності. Суд вирішив можливим закінчити розгляд справи за відсутності нез»явившихся осіб.. Вислухавши пояснення позивача, представника КУ «Красно донський пологовий будинок», дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст.15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Із записів в трудовій книжці позивача вбачається, що з 10.10.1985 року вона була прийнята на посаду акушерки КУ «Красно донський пологовий будинок» та була звільнена 01.04.2011 року за власним бажанням у зв»язку з виходом на пенсію (а.с.5-6). Факт звільнення підтверджується витягом з наказу № 13 від 28.03.2011 року по КУ «Красно донський пологовий будинок» (а.с.33) Відповідно до ст.. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов"язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст.. 116 КЗпП України. Згідно зі ст.. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з довідкою КУ «Красно донський пологовий будинок» №6 від 08.01.2013 року з позивачем остаточний розрахунок було проведено 21.04.2011 року (а.с.32), але в судовому засіданні та письмових поясненнях представник КУ «Красно донський пологовий будинок» підтвердив, що при звільненні позивачу не були сплачені витрати на відрядження в розмірі 480 грн. Також представником відповідача визнаний факт звернення [PERSON] до суду з позовом про стягнення з КУ «Красно донський пологовий будинок» витрат на відрядження в розмірі 480 грн. та постановлення судом 23.03.2012 року рішення, яким вимоги [PERSON] були задоволені. За рішенням суду був виданий виконавчий лист, пред'явлений належним чином до виконання (а.с.7). В межах примусового виконання рішення суду державним виконавцем була направлена платіжна вимога 8-к від 18.07.2012 року (а.с.34), казначейством було проведено списання коштів в розмірі 480 грн 26 липня 2012 року (а.с.35), та розпорядженням державного виконавця № 8-809/12 від 25.07.2012 року сума в розмірі 480 грн. була перерахована на рахунок [PERSON] (а.с.35). Із наданої позивачем виписки з рахунку станом на 06.08.2012 року вбачається, що кошти в розмірі 480 грн. надійшли на рахунок позивача 27.07.2012 року та фактично отримані позивачем 06.08.2012 року. При цьому позивач пояснила, що ніяких перешкод для зняття коштів з рахунку не було. Тобто судом встановлено та сторонами не оспорюється той факт, що звільнена 01.04.2011 року [PERSON] фактично остаточний розрахунок отримала 27.07.2012 року, коли на її рахунок надійшли кошти, стягнуті за рішенням суду в якості компенсації понесених витрат на відрядження. Відповідно до ст.. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В суді доведений факт порушення відповідачем КУ «Красно донський пологовий будинок » при звільненні [PERSON] вимог ст.. 116 КЗпП України, тому суд дійшов до висновку про наявність у позивача права вимагати відповідно до ст.. 117 КЗпП України суму середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позивач мала право вимагати виплати середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку. Тобто за період з 01.04.2011 року по 27.07.2012 року, але вона вирішила зменшити цей строк, обмеживши його не днем фактичного розрахунку, а винесенням судом рішення про стягнення на її користь витрат на відрядження, тобто 23.03.2012 року. Враховуючи диспозитивність судового процесу, суд не має права виходити за межі заявлених позовних вимог. При розрахунку середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, на отримання якого позивач має право, суд враховує, що підприємством була надана довідка про середньомісячну заробітну плату позивача (а.с.32), з розміром якої позивач погодився. Також судом перевірені розрахунки, надані позивачем в обґрунтування уточненого позову. Враховуючи, що позивач останні два місяці перед звільненням працювала на 0,5 ставки, розмір її середньоденного заробітку становив 28,20 грн., тому, згідно з Постановою КМУ № 100 розрахунок середнього заробітку за затримання остаточного розрахунку складається з : 28,20 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 246 днів (кількість робочих днів за період з 01.04.2011 року по 23.03.2012 року включно )= 6937,20 грн. Згідно зі ст.. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджені; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності), які мають значення для вирішення справи… Встановивши обґрунтованість заявлених позивачем вимог суд встановив, що позов поданий позивачем до суду з пропуском строків, визначених в ч. 1 ст. 233 КЗпП України. В ч. 1 ст. 233 КЗпП України вказано, що працівник може звернутись із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. У рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 зазначено, що В аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. В судовому засіданні встановлено та підтверджено банківським документом, що фактично остаточний розрахунок позивач отримала 27.07.2012 року, коли кошти в розмірі 480 грн, які складали заборгованість КУ «Красно донський пологовий будинок» перед позивачем, Державною виконавчою службою були переведені на рахунок позивача та вона набула змогу їх отримати. Тобто саме з 27.07.2012 року почався перебіг тримісячного строку для звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з позивачем при звільненні. Вказаний строк сплив 28.10.2012 року, тоді як до суду з позовом позивач звернулась 06.11.2012 року. Про поновлення пропущеного строку звернення по суду позивач не просила; причин пропуску строку звернення до суду не зазначала. В письмових поясненнях представники відповідачів вказали на пропуск позивачем строку позовної давності , просили застосувати наслідки пропуску позовної давності. Згідно з положеннями ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторін у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Приймаючи до уваги, що позивачем не заявлялось клопотання про поновлення строків звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору, не наводились причини пропуску строку, представниками відповідачів заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, суд дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову - у зв»язку з пропуском строку для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, компенсація понесених позивачем судових витрат при відмові у задоволенні позову не передбачено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed