Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-10 00:00:00

В січні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до КП Чернігівський обласний навчально-курсовий комбінат, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по виплаті надбавки за вислугу років за період з 02.08.2001 року по 31.12.2009 року в розмірі 22456 грн. 12 коп., заборгованість по виплаті допомоги на оздоровлення за період з 02.08.2001 року по 31.12.2009 року в розмірі 7670 грн. 66 коп., моральну шкоду в розмірі 2000 грн., стягнути компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, стягнути індексацію за весь період невиплати втрачених доходів у вигляді надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона працювала у відповідача на посаді викладача з спеціальних дисциплін. При звільненні з нею було проведено розрахунок без врахування виплат відповідно до ст.57 Закону України „Про освіту щомісячної надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення. Оскільки виплати не було вчасно здійсненно то останні підлягають індексації. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав зазначених в позові. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник відповідача позовні вимоги не визнав, пояснив , що підприємство, згідно статуту є комерційним і госпрозрахунковим і не отримує бюджетного фінансування. Здійснення виплат, передбачених ст.57 Закону України „Про освіту та встановлення їх у колективному договорі є правом, а не обовязком підприємства., оскільки підприємство не є навчальним закладом. Крім того зазначив, що позов подано з порушенням трьохмісячного строку позовної давності. Просив у задоволенні позову відмовити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] 12 травня 1986 року була прийнята на посаду викладача спеціальних дисциплін по Прилуцькому навчальному пункту Чернігівського навчально-курсового комбінату. Після декількох перереєстрацій з 01.03.2006 назву закладу змінено на Комунальне підприємство Чернігівський обласний навчально-курсовий комбінат Чернігівської обласної ради (а.с.10-11) . 13.05.2011 року наказом № 59-к від 13.05.2011 року [PERSON] звільнено з посади на підставі ст.38 КЗПП України, за власним бажанням (а.с.11) Відповідно до розрахунків зроблених відповідачем за період з серпня 2001 року по грудень 2009 року надбавка за вислугу років [PERSON] становить після відрахувань 18 121,05 гривень, компенсація надбавки 10502,95 гривень, матеріальна допомога на оздоровлення 3191,57 гривень та компенсація за несвоєчасну виплату допомоги на оздоровлення - 1430,61 гривень (а.с.77-80). Згідно з вимогами ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» учасниками навчально-виховного процесу у вищих навчальних закладах є педагогічні і науково-педагогічні працівники. Перелік посад всіх педагогічних та науково-педагогічних працівників затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963. Згідно із ст. 57 Закону України «Про освіту» держава забезпечує виплату педагогічним та науково-педагогічним працівникам, зокрема, надбавок за вислугу років щомісячно у відсотках до посадового окладу (ставки заробітної плати) залежно від стажу педагогічної роботи у таких розмірах: понад 3 роки - 10 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків; та допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. Порядок виплати надбавки за вислугу років педагогічним і науково-педагогічним працівникам, який розроблено на виконання норм вказаної статті Закону України «Про освіту» затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року № 78. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. Із мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про оплату праці» суб"єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз"яснено, що індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону «Про індексацію грошових доходів населення» підприємством, яке виплачує заробітну плату, під час її нарахування, починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив поріг індексації; компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці» підприємствами усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої, якщо є потрібні для цього умови) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Згідно із ст. 2 Закону України « Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, які не мають разового характеру. Оскільки надбавка за вислугу років та матеріальна допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки входять до складу заробітної плати, у разі їх затримки роботодавець згідно з положеннями ст. 34 Закону України «Про оплату праці» повинен виплатити працівнику компенсацію. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Вказана норма набрала чинності з 02 серпня 2001 року, тобто з дня опублікування змін до ч.2 ст.233 КЗпП України. Доводи представника відповідача про те, що зазначені виплати не передбачені на підприємстві, не можуть бути взяті до уваги, оскільки гарантовані чинним законодавством виплати не можуть залежати від фінансової спроможності відповідача і обсяг права позивача за наявності законодавчих гарантій на оплату праці не може бути обмежений роботодавцем, Статутом КП та колективним договором. Також суд не приймає до уваги позицію відповідача, що КП Чернігівський обласний навчально-курсовий комбінат не є навчальним закладом і тому на нього не поширюється дія ст.57 Закону України „Про освіту, оскільки відповідно до Статуту підприємства, останнє створене з метою надання платних послуг по навчанню робітничих кадрів та перепідготовці інженерно-технічних працівників, а стаття 4 Закону України „Про професійно технічну освіту передбачено, що до система професійно-технічної освіти складається з професійно-технічних навчальних закладів незалежно від форм власності та підпорядкування, що проводять діяльність у галузі професійно-технічної освіти, навчально-методичних, науково-методичних, наукових, навчально-виробничих, навчально-комерційних, видавничо-поліграфічних, культурно-освітніх, фізкультурно-оздоровчих, обчислювальних та інших підприємств, установ, організацій та органів управління ними, що здійснюють або забезпечують підготовку кваліфікованих робітників. Щодо сум з заборгованості по виплаті надбавки за вислугу років, допомоги на оздоровлення, компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів виплати та індексації цих виплат, суд виходить з того, що представник позивача не заперечував проти розрахунків наданих суду представником відповідача і погоджується з вище наведеними розрахунками, оскільки вони зроблені бухгалтером, тобто особою, яка має відповідні знання та без урахування обовязкових платежів, які підлягають стягнення з нарахованих сум. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач повинен був здійснити виплату належних позивачу надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення, виплата яких передбачена законодавством, незалежно від наявності коштів на такі виплати, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню невиплачена надбавка за вислугу років за період з 02.08.2001 р. по 31.12.2009 р. в сумі 18121,05 грн., допомога на оздоровлення за період з 02.08.2001 р. по 31.12.2009 р. в сумі 3191,57 грн., індексація заборгованості з виплати надбавки вислуги років в сумі 10502,95 грн. та компенсація втрати у зв'язку з порушенням строків виплати допомоги на оздоровлення в сумі 1430,61 грн. У ст. 237-1 КЗпП України зазначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно встановлювати винні дії відповідача. Суд вважає, що вимога про сплату моральної шкоди за порушення трудових прав у розмірі 2000 грн., визначена позивачем довільно, підлягає частковому задоволенню. Визначаючи розмір грошового відшкодування суд виходить з того, що порушення його законних прав на отримання належних виплат призвели до моральних страждань позивача і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 500 грн. На думку суду такий розмір відшкодування буде адекватним нанесеній моральній шкоді.

Outcome: partial