Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-22 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси в листопаді 2010р. звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], за участю третьої особи: ПАТ «Імексбанк», про визнання за нею права приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що з 2001р. проживала однією сім'єю, але не перебувала у зареєстрованому шлюбі, з [PERSON] Враховуючи, що за час спільного проживання у 2006р. ними було придбано квартира [ADDRESS], яку було оформлено на [PERSON] і враховуючи, що відповідач не визнає за нею право власності на 1/2 частину цієї квартири, вона звернулася до суду з відповідним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2012р. провадження по справі по справі було зупинено у звязку з знаходженням відповідача у рейсі. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2012р. провадження по справі було поновлено. У судовому засіданні, що відбулося 23.01.2013р. третю особу ПАТ «Імексбанк», було виключено з кола осіб, які беруть участь у справі. Позивачка та її представник, [PERSON], який діяв на підставі ордеру (а.с. 16), у судовому засіданні, підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити з підстав викладених у позові. При цьому позивачка пояснила, що всі ці роки (з 2000р. по листопад 2009р.) сторони жили однією сімєю ,вели спільний побут, вона працювала на двох роботах, згодом вони вселилися в спірну квартиру, сплачувала за комунальні послуги, брала кредит на придбання побутової техніки в квартиру, здійснювала за свої кошти ремонт, купувала облицьовану плитку, сантехніку. Однак відповідач потім викрав у неї всі квитанції. Також позивачкою було зазначено, що вона бажає повернути свої 14 000 грн., які вона за 9,5 років уклала в квартиру, після чого вона буде згодна відмовитися від позовних вимог. У судовому засіданні відповідач та його представник, [PERSON], який діяв на підставі ордеру (а.с.169-171), заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості, оскільки сторони ніколи не проживали однією сімєю, не вели спільне господарство, не мали спільного побуту, а з позивачкою він був у дружніх стосунках починаючи з 2000р. яка приходила до відповідача як його знайома і вони пили разом чай, отже як наслідок спільного майна не нажили, оскільки квартира, на яку позивачка просить визнати право власності на 1/2 частину, є особистою приватною власністю відповідача. Також представник відповідача заперечував проти стягнення 14000грн., з тих підстав, що позивачка не витрачала таких коштів та з того, вказані вимоги не виступали предметами спору. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, пояснення відповідача та його представника,свідків, вивчивши матеріали справи дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.01.2006р. між ТОВ «Еридан»та [PERSON] було укладеного Договір про дольову участь в будуванні ( в частині квартири) по вул. Пантелеймонівській в м.Одесі, (а.с.40-42). 15 січня 2007р. між [PERSON] та ПАТ «ІМЕКСБАНК»було укладено Договір кредиту №6 (а.с.44-50) для фінансування будівництва (інвестування) житла відповідно до Договору про дольову участь в будівництві від 04.01.2006р. Відповідно до квитанцій (а.с.76-86, 136-140) вбачається, що на виконання умов Договору про дольову участь в будуванні від 04.01.2006р. та Договору кредиту №6 від 15 січня 2007р. оплату здійснював [PERSON] 26 лютого 2007р. на користь [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. Згідно технічного паспорту від 22.01.200р. спірна квартира складається з однієї житлової кімнати пл.. 16,7 кв.м. та загальної площі 44,2 кв.м.(а.с.6-61). 27.06.2007р. між АКБ «ІМЕКСБАНК»та [PERSON] укладений іпотечний договір, за яким в якості забезпечення кредитного договору №6 від 15.01.2005р. в іпотеку надана спірна квартира (а.с.53-54). Також в матеріалах справи знаходиться копія Договору №П-88-68 про підключення домофону від 01.06.2010р. (а.с.182-183), замовником якого виступає [PERSON] В період розгляду справи відповідач повністю сплатив кредит та згідно запису на іпотечному договору знята заборона відчуження квартири у звязку з припиненням дії договору(а.с.215). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що знають сторони по роботі з 2003р-2005р., так всі вони працювали в ресторані, що [PERSON] та [PERSON] проживали як подружжя однією сімєю, що вони брали кредит на квартиру, і згодом там проживали, разом сплачували кредит, робили ремонт та купували меблі в квартирі на іншу технік, але згодом мати відповідача вигнала її з квартири. Згідно довідки ГУ МВС України в Одеській області від 06.07.2010р. (а.с.181) вбачається, що позивач зверталась до правоохоронних органів з питання відсутності грошей та платіжних чеків. Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Зі змісту п. 20 Постанови Пленум Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вбачається, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Поняття сімї міститься в ст. 3 СК України, де зазначається, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З урахуванням доказів наявних в матеріалах справи, суд доходить висновку, що позивачка не довела що у неї з відповідачем склалися відносини, притаманні сімейним, оскільки нею не доведено факт постійно проживання разом, наявність спільних справ та побуту або наявність прав та обовязків, які виникають між дружиною та чоловіком у шлюбі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд не приймає, як доказ перебування у сімейних відносинах посилання позивачки на Договір кредиту №ФФФ71934925 від 10 червня 2008р. (а.с.180) та Довідку від 06.07.2010р., оскільки зазначені докази не підтверджують достовірно відносин, наявність яких регламентована положенням ст. 3 та 74 СК України., інших доказів позивачкою надано не було. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно (постанова Верховного Суду України від 20 лютого 2012 р. у справі N 6-97цс11). З огляду на те, що відповідач, не заперечуючи факту інтимних стосунків з позивачкою, факт проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства з останньою не визнавав; докази на підтвердження факту перебування з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, зокрема, відповідне судове рішення, в матеріалах справи відсутні, а в межах даної справи позовна вимога про встановлення факту перебування з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах позивачем не заявлялась, правових підстав для визнання за позивачем права власності на Ѕ частину квартири у суду не має. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed