Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-02 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати заповіт [PERSON], посвідчений 16.10.2006 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 4407; визнати за позивачами право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 05.01.2009; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 20000,00 грн. В обґрунтування свої позовних вимог позивачі зазначили, що 05.01.2009 помер [PERSON], після смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно. Спадкоємцями першої черги є його діти - позивачі у справі [PERSON] та [PERSON], а також відповідач [PERSON] Позивачі звернулись до нотаріальної контори для прийняття спадщини та дізнались про наявність заповіту [PERSON], в якому останній заповів усе своє майно відповідачу [PERSON] Позивачі вважають, що волевиявлення батька при складанні заповіту не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Позивачі вважають, що на той проміжок часу, на який припадає складання заповіту, батько не міг його скласти та оформити, оскільки перебував у такому стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що в свою чергу є підставою для визнання правочину недійсним. Підставами вважати такий стан батька позивачі вказують перенесення повторного інсульту у 2006 році, його стан погіршився, він плутав імена рідних, не міг писати та читати, погіршився слух та мова, відповідач скористалась його станом здоровя. Своїми діями відповідач спричинила також моральну шкоду позивачам, оскільки приховала факт наявності заповіту, принизила почуття позивачів, розмір моральної шкоди позивачі оцінюють у 20000,00 грн. У судовому засіданні [PERSON], яка також діє по довіреності від імені [PERSON], підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечувала проти заявлених позовних вимог, зазначаючи, що батько [PERSON] не страждав будь-яким психічним захворюванням, заповіт на її імя був посвідчений приватним нотаріусом, у якого не було сумнівів у дієздатності спадкодавця, тому вважати заповіт недійсним підстав не має. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 05.01.2009 помер [PERSON]. За життя [PERSON] склав заповіт 16.10.2006, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 4407, яким дав розпорядження: на випадок його смерті все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповідає своїй дочці, [PERSON]. Свою дочку - [PERSON] він позбавив права спадкувати його майно. [PERSON], маючи сумніви у вільному волевиявленні свого батька, вказуючи, що він за станом здоровя не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, звернулась до суду з позовом щодо визнання заповіту недійсним з цих підстав та в ході судового розгляду завила клопотання про призначення судово-психіатричної (посмертної) експертизи, проведення якої доручено експертам 18 відділення Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3, експертам надані медичні картки [PERSON] за період з 1999 року по 2006 рік. Відповідно до висновку акту № 263 посмертної судово-психіатричної експертизи від 06.03.2012 на підставі наданих даних [PERSON], , померлий 05.01.2009, за життя, в тому числі і 16.10.2006 ознак будь-якого хронічного стійкого психічного розладу, недоумства та інших психічних розладів не виявляв, за своїм психічним станом під час підписання заповіту 16.10.2006 [PERSON] був здатен розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, а саме зміст правочину не може суперечити положенням ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Стаття 225 ЦК України передбачає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) керувати ними, а саме, що такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачі посилались на свої припущення щодо недієздатності свого батька [PERSON], однак жодних доказів суду не надали, бажали призначення експертизи, яка спростувала їх твердження. За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] заявлені необґрунтовано, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed