Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-12 00:00:00

Заступник прокурора міста Одеси, який діє в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] [PERSON] Державного комітету України з земельних ресурсів в місті Одесі та просить ухвалити рішення, яким визнати недійсним та скасувати Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 662425, площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Рибальська, 45/1, належну [PERSON]; скасувати державну реєстрацію вказаного Державного акту на право - власності на земельну ділянку шляхом виключення з Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; витребувати у [PERSON] земельну ділянку, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Рибальська, 45/1, кадастровий номер 511036900:41:008:0007, шляхом повернення у власність територіальній громаді м. Одеси. У судовому засіданні представник прокуратури позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі, ухваливши рішення у відсутності відповідачів (заочне). Відповідач [PERSON], представник Одеської міської ради, [PERSON] Державного комітету України з земельних ресурсів в місті Одесі в судове засідання не з'явилися, сповіщалися належним чином про час та місце слухання справи, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи за їх відсутністю до суду не надходило. Представник відповідача - [PERSON] Державного комітету України з земельних ресурсів в місті Одесі в наступному судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що у січні 2007 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, Одеської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" з вимогами визнати право власності на земельну ділянку загальною площею 1000 кв. м., яка знаходиться в м. Одесі по вул. Рибачья, 45/1, посилаючись на те, що відповідно до рішення ВК Київської районної ради народних депутатів м. Одеси № 82 від 04 березня 1992 року затверджено акт прийому в експлуатацію домоволодіння № 45/1 по вул. Рибачья в м. Одесі, яке складається з трьох кімнат жилою площею 29,7 кв.м., з оформленням права приватної власності за [PERSON], та за ним закріплена земельна ділянка площею 1000,19 кв.м. Бажаючи реалізувати своє право на безкоштовне отримання у власність вищезазначену земельну ділянку він звернувся до Одеського міського управління земельних ресурсів з приводу приватизації вказаної земельної ділянки, але отримав відмову та у зв'язку з цим [PERSON] вимушений звернутися до суду. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2007 року по справі № 2-2310/07 за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, площею 1000 кв.м., розташовану за адресою м. Одеса, вул. Рибачья, 45/1. 08 травня 2007 року [PERSON] земельних ресурсів у м. Одесі видало [PERSON] державний акт серії ЯЕ № 111823 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га га, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Рибальська, 45/1 та зареєструвало його в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010750500607. Підставою видачі державного акту на право власності на земельну ділянку було рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2007 року по справі № 2-2310/07. 29 травня 2007 року [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться в місті Одесі по вулиці Рибальська, 45/1, що підтверджено договором дарування земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]І, реєстровий номер 5999. На підставі вищезазначеного договору дарування 04 липня 2007 року [PERSON] земельних ресурсів у м. Одесі видало [PERSON] державний акт серії ЯЕ № 655936 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Рибальська, 45/1 та зареєструвало державний акт в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010750500977. 11 липня 2008 року [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться в м. Одесі по вул. Рибальська, 45/1, що підтверджено договором дарування земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 2278. На підставі вищезазначеного договору дарування 02 жовтня 2007 року [PERSON] земельних ресурсів у м. Одесі видало [PERSON] державний акт серії ЯЕ № 662425 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Рибальська, 45/1 та зареєструвало державний акт в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010750501576. З того часу зміна власників земельної ділянки не відбувалась, на цей час її власником є [PERSON] В подальшому, 14 листопада 2008 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси було задоволено заяву Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2007 року по справі № 2-2310/07 за ново виявленими обставинами та рішення, за яким за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, площею 1000 кв.м., розташовану за адресою м. Одеса, вул. Рибачья, 45/1 скасовано. 19 грудня 2008 року Київським районним судом м. Одеси в порядку п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України постановлена ухвала, відповідно до якої, позовну заяву [PERSON] до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Одеської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах»про визнання права власності на земельну ділянку залишено без розгляду. Таким чином, на момент розгляду даної цивільної справи Київським районним судом м. Одеси рішення Київського районного суду м. Одеси, яке стала підставою для видачі державного акту та визнання права власності на земельну ділянку № 45/1 по вулиці Рибальська в місті Одесі за [PERSON] - скасоване. Частина 3 статті 61 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою ст. 203 Цивільного Кодексу України. Недійсний правочин - це правочин, що не відповідає вимогам Закону, отже, умови чинності правочину одночасно є умовами його дійсності. Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства. Щоб правочин вважався чинним, а відповідно і правомірним, при його вчиненні мають бути дотримані умови законності змісту правочину. Зміст правочинів, відповідно до п. 1 ст. 203 ЦК України, не повинен порушувати положень як законів, так і інших нормативно-правових актів, прийнятих на основі Конституції України. Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. Виходячи з наведеного, договіру дарування земельної ділянки посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 29 травня 2007 року № 5999, та 11 липня 2007 має бути визнані недійсними. Згідно приписів ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Також слід зазначити, що записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації та посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку. Згідно п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, технічна документація з користування земельною ділянкою включає виписку з рішення відповідної ради або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу. дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Окрім того, відповідно до вимог ч. 1. ст.153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. При цьому, відповідно до вимог ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. Разом із тим, суд приходить до висновку, що дії [PERSON] не свідчать про самовільне та незаконне зайняття земельної ділянки, оскільки на спірній земельній ділянці розташовано домоволодіння, які знаходяться в приватній власності, а з виникненням права власності на будівлю чи споруду до власника переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташована належна йому будівля чи споруда. Тобто у даному випадку можливо лише стверджувати про землекористування без належно оформлених документів, а повернення земельної ділянки призведе до порушення положень ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України. Крім того, суд зазначає, що оскільки державний акт від 08 травня 2007 року на право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ № 111823 було видано [PERSON] земельних ресурсів у м. Одеса [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2007 року по справі № 2-2310/07, яке на даний час скасоване та не є чинним, зазначений державний акт слід скасувати, що автоматично приводить до визнання вказаних договорів дарування не дійсним та скасування державного акту серії ЯЕ № 662425 від 02 жовтня 2007 року виданого на ім'я [PERSON] на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Рибальська, 45/1 та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010750501576. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 373 ЦК України, що регламентує право власності на земельну ділянку, містить аналогічну по суті норму, згідно якої право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють міські ради. Таким чином, власником земельної ділянки до моменту її відчуження на підставі рішення суду, була Одеська міська рада як орган, що уповноважений по закону розпоряджатися землями комунальної власності, чиї інтереси в даному випадку порушені. Отже, передачею земельної ділянки у власність відповідачів порушено права та інтереси держави в особі Одеської міської ради, яка встановлює єдиний порядок для громадян та юридичних осіб по реєстрації, перереєстрації земельних ділянок, зміні їх цільового призначення, нерухомого майна, а також отримання у власність земельних ділянок і отримання державних актів на них. Згідно статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 121 Конституції України представництво інтересів держави у суді покладається на органи прокуратури України. Згідно ч. 5 ст. 36-1 Закону України підставою для представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних політичних та інших інтересів внаслідок протиправних дій фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Таким чином прокурор самостійно визначає підстави для представництва в судах, форму його здійснення. Державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі державних інтересів є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на охорону землі як національного багатства. Статтею 1 Земельного кодексу України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно рішення Конституційного Суду України № 1-1/99 від 8 квітня 1999 року державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі державних інтересів є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на охорону землі, як національного багатства. Наведені вище обставини та законодавчі положення свідчать про необхідність задоволення позовних вимог в частині скасування Державного акту серії ЯЕ № 662425 від 02 жовтня 2007 року виданого на ім'я [PERSON] на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Рибальська, 45/1 та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010750501576. Разом із тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині скасування державної реєстрації вказаного державного акту на право власності на земельну ділянку, оскільки суд не є тим органом, який відповідно до закону здійснює державну реєстрацію державних актів та їх скасування, а тому суд не може ні зареєструвати державний акт, ні скасувати його реєстрацію. Суд має право зобовязати орган державної влади чи місцевого самоврядування (в даному випадку відповідача [PERSON] Держкомзему у м. Одеса) здійснити скасування державної реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку. Однак такі позовні вимоги не були заявлені, а навіть якби позов і містив такі вимоги їх слід було б розглядати в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства і лише після відмови [PERSON] Держкомзему у м. Одеса здійснити скасування державної реєстрації державного акту. Згідно ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Таким чином, рішення суду по справі про визнання недійсним державного акту є підставою для [PERSON] Держкомзему у м. Одеса для скасування його державної реєстрації. Окрім викладеного, суд вважає за необхідне відмовити й у задоволенні позовних вимог в частині повернення земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Одеса, вулиця Рибальська, 45/1 територіальній громаді м. Одеси. На переконання суду повернення земельної ділянки, на якій розташований належний [PERSON] на праві приватної власності домоволодіння, що призведе до порушення положень ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України.

Outcome: partial