Jurisdiction: civil
Date: 2013-05-13 00:00:00

Позивач в позові зазначає, що 05.03.2007 року між ним та Акціонерним комерційним банком «Східно-Європейський банк» було укладено кредитний договір №031/2007, згідно якого Відповідач надав Позивачу кредит на суму 12 500 доларів США зі сплатою 15,5% річних за час фактичного користування грошовими коштами. 02.06.2008 року між Відповідачем та Позивачем було укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору, відповідно до якого вносились зміни в п.1.1. Кредитного договору, а саме: збільшувалась відсоткова ставка за користуванням кредитом до 16,5%. 08.08.2008 року між Відповідачем та Позивачем було укладено Додатковий договір №2 до кредитного договору, відповідно до якого змінюється редакція п.п. 1.1. та 3.3.1. Відповідно до абз. 2 п. 3.3.1: «повернення кредиту здійснюється або у національній валюті (гривні), або у доларах США у сумі, яка дорівнює фактичного залишку по кредиту у доларах США помноженої на курс НБУ на дату підписання цього договору та поділену на поточний курс НБУ на дату погашення кредиту». Цим же Додатковим договором сума кредиту була зафіксована у гривнях, а саме - 63 125,00 грн. Проте, починаючи з грудня 2008 року Відповідачем регулярно порушувались норми п. 3.3.1 Кредитного договору і погашення кредиту зараховувалось по курсу НБУ на дату погашення залишку кредиту, а не по курсу зафіксованому в Додатковому договорі №2. Таким чином, Позивач регулярно сплачував більшу суму коштів, а Відповідач зараховував меншу суму. Дані порушення спричинили суттєве завищення розміру заборгованості по основному кредиту та по нарахованих процентах, що відображено у Додатку №1 до позовної заяви та копіях платіжних документів, які додаються до даного заперечення. 17.12.2012 року Калинівським районним судом було відкрито провадження за позовною заявою Акціонерного комерційного банку «Східно-Європейський банк» до [PERSON] про стягнення з позичальника заборгованості в сумі 62176,48 грн. З позовними вимогами не погоджується в частині розміру стягнення заборгованості, так як розмір стягнення необгрунтований та суттєво завищений що підтверджується наступним. 14 січня 2013 року Позивачем було подано до Калинівського районного суду заперечення на позовну заяву, в якій було викладено заперечення щодо порядку нарахування кредитної заборгованості та тлумачення пункту 3.3.1 Кредитного договору. Відповідно до позовних вимог Відповідача сума боргу становить 62 176,48 грн., проте, відповідно до математичних розрахунків та викладених у додатку №1 до заперечення сума боргу становить 22803,83 грн. Відповідач навмисно вводить суд в оману цим самим завищує суму стягнень. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору №031/2007 від 05.03.2007 року кредит був наданий позичальнику на споживчі цілі. Відповідно до п. 5 ст. 110 Цивільного процесуального кодексу України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Положеннями ст. 637 ЦК України встановлено, що тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. Частиною 2 ст. 213 ЦК України передбачено, що на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Відповідно до п.3 ст. 213 Цивільного кодексу України, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Кредитний договір №031/2007 від 05.03.2007 року передбачає обов'язок Відповідача надати кредит Позивачу у розмірі 12 500,00 доларів США на споживчі цілі, а Позивач зобов'язується повернути кредит у повному обсязі. Пункт 3.3.1 Кредитного договору передбачає умови та порядок сплати кредиту. Третє речення п. 3.3.1 Додаткового договору №2 до кредитного договору №031/2007 від 05.03.2007 року, укладеного 08.08.2008 року: «При цьому повернення кредиту здійснюється або у національній валюті (гривні), або у дол. США у сумі, яка дорівнює сумі фактичного залишку по кредиту у дол. США помноженої на курс НБУ на дату підписання цього договору та поділеною на поточний курс НБУ на дату погашення кредиту». Національний банк України встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют, міжнародних рахункових та тимчасових грошових одиниць, а також офіційний (обліковий) курс банківських металів (далі - офіційний курс гривні до іноземних валют та банківських металів), (п. 2 Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 р. №496). Курс гривні по відношенню до долара США на дату підписання кредитного договору становив 5, 05 гривень за 1,00 долар США (що зафіксовано в кредитному договорі). Якщо виразити третє речення п. 3.3.1 Кредитного договору у формулі для розрахунку заборгованості, то вона буде мати наступний вигляд: сума до сплати дорівнює сумі залишку боргу помноженої на курс НБУ на дату підписання договору (5,05) та поділеній на курс НБУ на дату погашення кредиту. Враховуючи вище викладене, можна зробити висновок, що Відповідачем при зарахуванні коштів було не вірно розтлумачено п. 3.3.1. Кредитного договору, чим значно завищено суму боргу Позивача.Тому звертається до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] до судового зазідання не з'явився, однак від його представника за довіреністю [PERSON] надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності в порядку письмового провадження.Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.Проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з'явився без поважних причин, хоч про день розгляду справи повідомлявся належним чином, однак, згідно поданої заяви, надав суду письмові роз'яснення представника за довіреністю Банку [PERSON] Проти заочного розгляду справи не заперечує. Згідно ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Так, матеріалами справи встановлено, що 05.03.2007 року між позивачем [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Східно-Європейський банк» було укладено кредитний договір №031/2007, згідно якого Відповідач надав Позивачу кредит на суму 12 500 доларів США зі сплатою 15,5% річних за час фактичного користування грошовими коштами. 02.06.2008 року між Відповідачем та Позивачем було укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору, відповідно до якого вносились зміни в п.1.1. Кредитного договору, а саме: збільшувалась відсоткова ставка за користуванням кредитом до 16,5%. 08.08.2008 року між Відповідачем та Позивачем було укладено Додатковий договір №2 до кредитного договору, відповідно до якого змінюється редакція п.п. 1.1. та 3.3.1. Відповідно до абз. 2 п. 3.3.1: «повернення кредиту здійснюється або у національній валюті (гривні), або у доларах США у сумі, яка дорівнює фактичного залишку по кредиту у доларах США помноженої на курс НБУ на дату підписання цього договору та поділену на поточний курс НБУ на дату погашення кредиту». Цим же Додатковим договором сума кредиту була зафіксована у гривнях, а саме - 63 125,00 грн. Позивач вважає, що, починаючи з грудня 2008 року Відповідачем регулярно порушувались норми п. 3.3.1 Кредитного договору і погашення кредиту зараховувалось по курсу НБУ на дату погашення залишку кредиту, а не по курсу зафіксованому в Додатковому договорі №2, в зв'язку з чим він регулярно сплачував більшу суму коштів, а Відповідач зараховував меншу суму. Тому позивач вважає, що необхідно розтлумачити п.3.3.1 Кредитного договору. Однак, з таким висновком позивача погодитись не можна, виходячи з наступного. Так, відповідно до п. 3.3.1. Додаткового договору № 2 від 08.08.2008 року позивач зобов'язався повернути кредит Банку згідно умов кредитного договору, не пізніше остаточної дати 05.03.2012 року. При цьому позивач зобов'язався, що у випадку якщо курс НБУ дол. США/ гривня на час повернення кредиту буде не перевищувати курсу НБУ дол. США/ гривня на дату надання кредиту, зафіксованого у п. 1.1. цього договору, [PERSON] поверне кредит у сумі, еквівалентній сумі фактичної заборгованості у доларах США по курсу на дату підписання цього договору, або у національній валюті (гривні), або у дол. США у сумі, яка дорівнює сумі фактичного залишку по кредиту у дол. США помноженої на курс НБУ на дату підписання цього договору та поділеною на поточний курс НБУ на дату погашення кредиту. Визначення «курс НБУ дол. США/ гривня на час повернення кредиту буде не перевищувати курсу НБУ дол. США/ гривня на дату надання кредиту» фактично означає, що курс НБУ дол. США/гривня на дату повернення кредиту або дорівнює курсу на дату надання кредиту, або менший за курс на дату надання кредиту. Тобто, підписанням Додаткового договору № 2 від 08.08.2008 року [PERSON] погодився на те, що у випадку падіння офіційного курсу Національного банку України дол.США/гривня нижче курсу 5,05 грн., він буде здійснювати погашення заборгованості по кредиту по курсу на дату отримання кредиту, тобто по курсу 5,05 гривень за 1 дол.США, а не по меншому поточному курсу. Станом на дату подання позовної заяви по справі 208/5235/12 (суддя Попик Ю.П.) та станом на дату розрахунку заборгованості за кредитом (на 07.12.2012) офіційний курс Національного банку України дол. США/гривня становив 7,993 гривень за 1 дол. США, що перевищує офіційний курс Національного банку України дол. США/ гривня на дату надання кредиту -5,05 гривень за 1 дол. США, тому умови другого абзацу п. 3.3.1. Додаткового договору № 2 від 08.08.2008 року до розрахунку заборгованості [PERSON] по кредиту не застосовуються. Також суд звертає увагу на те, що при підрахуванні пені Банком використовувалась відсоткова ставка по курсу НБУ на дату написання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості (справа 208/5235/12), тобто по курсу НБУ 7,993 грн. за 1 дол. США. Відповідно до ст. 258 ЦК України та розрахунку заборгованості від 07.12.2012 року пеня на прострочений кредит та пеня на прострочені відсотки нарахована за один рік, починаючи з 07.12.2011 року по 06.12.2012 року включно. Відповідно до п. 6.10. Кредитного договору сторони домовляються про встановлення строку позовної давності за цим договором - 5 (п'ять) років. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідачем правомірно зараховано грошові кошти за Кредитним договором по курсу НБУ дол. США на дату погашення залишку кредиту, також правомірно нарахована пеня за останній рік прострочки невиконання зобов'язань за кредитним договором. Положеннями ст. 637 ЦК України встановлено, що тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. Відповідно до положень ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін, суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При цьому, відповідно до змісту зазначеної норми тлумачення правочину може бути здійснене судом з метою встановлення точної волі сторін такого правочину та може мати місце тоді, коли правочин носить суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. Положення п.3.3.1 кредитного договору не носять суперечливого характеру та не потребує уточнення його змісту. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed