Jurisdiction: civil
Date: 2013-02-24 00:00:00

У лютому 2013 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно. В обгрутування своїх вимог позивач зазанчив, що його матері на праві приватної власності належала [ADDRESS]. Після смерті матері він, як єдиний спадкоємець за законом, звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. Тому позивач просить визнати за ним право власності квартиру в порядку спадкування за законом після померлої матері. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву у якій просить суд про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що [INFO] року помела [PERSON], яка позивачу доводився рідною матір'ю , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та про смерть /а.с.6,7/. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч.2 ст.19-1 Закону України «Про кооперацію», у разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.11 своєї постанови №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз'яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Судом встановлено, що [PERSON] була членом Житлово-будівельного кооперативу «Волна». Відповідно до довідки голови ЖБК «Волна» від 09 листопада 2012 року пайові внески за [ADDRESS] був сплачений останньою в повному обсязі /а.с. 12,13/. Відповідно до ч.3 ст.384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Оскільки [PERSON] повністю сплачено пайові внески за квартиру, вона стала її власником. Позивач звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлої матері, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на [ADDRESS], що підтверджується відповіддю нотаріуса від 05.11.2012 року /а.с.8/. Згідно ч.1 ст. 529 ЦК Української РСР, який діяв на момент відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. З копії паспорту позивача вбачається, що він зареєстрований у спірній квартирі з 14.07.1979 року /а.с.5/. Зазначене свідчить про те, що позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном Оскільки позивач є спадкоємцем першої черги, спадкодавцю належало спірне майно на праві приватної власності, спадкоємець прийняв спадщину, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved