Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-12 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розподіл майна. В позовній заяві позивач зазначає, що 17 квітня 1999 року вона уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований відділом РАГС Заводської райадміністрації м.Запоріжжя, актовий запис №73. Від шлюбу мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. За час шлюбу подружжям було набуте майно, а саме квартира № 103 в будинку № 5 «а» по вул. Правди в м. Запоріжжя, яка належить відповідачу на підставі договору купівлі продажу від 06.08.1999 року зареєстрованого на Запорізькій Товарній біржі «Капітал-Центр»реєстраційний №Н-1462[ADDRESS] в будинку № 5 «а» по вул. Правди в м. Запоріжжя, яка належить позивачу на підставі договору купівлі продажу від 06.08.1999 року зареєстрованого на Запорізькій Товарній біржі «Капітал-Центр»реєстраційний №Н-1463, автомобіль Honda Pilot, державний номер [NUMBER], який належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АРС 103855 від 02.10.2008 року виданого Запорізьким ВРЕР №1 УДАЇ УМВС України в Запорізькій області. Крім набутого майна за час шлюбу також надано майнове зобовязання у вигляді укладеного відповідачем договору поруки №5039-117/1П від 01.11.2007 року, згідно з яким відповідач зобовязався перед кредитором відповідати по зобовязанням боржника по кредитному договору №5039-117К від 01.11.2007 року. Позивач вказує, що квартири № 103 та №104 в будинку № 5 «а» по вул. Правди в м. Запоріжжя були придбані за її особисті кошти, які надали їй її батьки для придбання житла. Таким чином, вищенаведене нерухоме майно є її особистою приватною власністю, та не підлягає розподілу. Також спільною сумісною власністю є автомобіль Honda Pilot та майнове зобовязання у вигляді договору поруки №5039-117/1П від 01.11.2007 року. У звязку з тим, що відповідач не бажає проводити розподіл автомобіля шляхом розподілу коштів від його реалізації, позивач вважає що майнове зобовязання у вигляді договору поруки №5039-117/1П від 01.11.2007 року при розподілі спільної сумісної власності повинно залишитись за відповідачем. Позивач просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно[ADDRESS] в будинку № 5 «а» [ADDRESS] в будинку № 5 «а» по вул. Правди в м. Запоріжжя. Визнати за [PERSON] право власності на автомобіль Honda Pilot, державний номер [NUMBER], а також всі зобовязання, що є в наявності, або виникнуть в майбутньому в результаті володіння та користування даним автомобілем, та майнове зобовязання у вигляді зобовязань за договором поруки №5039-117/1П від 01.11.2007 року. У судове засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі доручення, не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач та представник відповідача до судового засідіння не зявились, надали суду заяву про розгляд справи у відсутність, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечують. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, у звязку з наступним. Конституцією України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1), визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обовязком держави (стаття 3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21). Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 17 квітня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований відділом РАГС Заводської райадміністрації м.Запоріжжя, актовий запис №73, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЖС № 043207. Від шлюбу подружжя мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС № 005953, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції 04 квітня 2001 року, [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС № 005952, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції 04 квітня 2001 року. За час шлюбу подружжям було набуте майно[ADDRESS] в будинку № 5 «а» по вул. Правди в м. Запоріжжя, яка належить відповідачу, що підтверджується договором купівлі продажу від 06.08.1999 року, зареєстрованого Запорізькою Товарною біржою «Капітал-Центр»реєстраційний №Н-1462[ADDRESS] в будинку № 5 «а» по вул. Правди в м. Запоріжжя, яка належить позивачу, що підтверджується договором купівлі продажу від 06.08.1999 року, зареєстрованого Запорізькою Товарною біржою «Капітал-Центр»реєстраційний №Н-1463, автомобіль Honda Pilot, державний номер [NUMBER], який належить відповідачу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу АРС 103855 від 02.10.2008 року, виданого Запорізьким ВРЕР №1 УДАЇ УМВС України в Запорізькій області. Крім набутого майна за час шлюбу, надано майнове зобовязання у вигляді укладеного відповідачем договору поруки №5039-117/1П від 01.11.2007 року, згідно з яким відповідач зобовязався перед кредитором відповідати по зобовязанням боржника по кредитному договору №5039-117К від 01.11.2007 року. Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст. 71 СК України та 372 ЦК України, способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя", до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Не належить до спільної сумісної власності майно одного із подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або у порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному із подружжя особисто, речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Відповідач позов визнає повністю. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки як встановлено судом воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 Про судове рішення у цивільній справі , у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. На підставі викладеного, оцінюючи наведені у відповідності зі ст. 57 ЦПК України докази у їх сукупності, суд вважає що необхідним визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно[ADDRESS] в будинку № 5 «а» [ADDRESS] в будинку № 5 «а» по вул. Правди в м. Запоріжжя, \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Визнати за [PERSON] право власності на автомобіль Honda Pilot, державний номер [NUMBER], а також всі зобовязання, що є в наявності, або виникнуть в майбутньому в результаті володіння та користування даним автомобілем, та майнове зобовязання у вигляді зобовязань за договором поруки №5039-117/1П від 01.11.2007 року. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб , поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. Оскільки позивачем не було заявлено позовних вимог щодо відшкодування їй судових витрат, тому суд на підставі ст. 11 ЦПК України не розглядає це питання.

Outcome: approved