Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання недійсним договору оренди землі укладеного між [PERSON] та [PERSON] 01.05.2009 року та зобовязання повернути земельну ділянку площею 13,58 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новохристофорівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, що перебуває в користуванні відповідача згідно вищезазначеного спірного договору оренди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у своєму позові та уточнень до нього зазначив, що 15.06.2009 року помер його батько [PERSON], у власності якого перебувала вищезазначена земельна ділянка, яку він заповів йому. Успадкувавши вказану земельну ділянку після смерті батька та оформивши свої спадкові права на неї (отримав державний акт на право власності на землю від 18.05.2010 року серії 1-ФП № 099511) він знав, що вказана земельна ділянка, разом з іншою частиною земельної ділянки загальною площею 27,16 га, перебуває в користуванні [PERSON], батька відповідача, згідно договору оренди землі, укладеного між його батьком [PERSON] та [PERSON] 01.09.2006 року термін дії якого закінчувався 12.12.2011 року. Тому, заздалегідь, 20.07.2011 року, рекомендованим листом попередив орендаря [PERSON] про відсутність намірів продовжувати дію вказаного договору, оскільки волів обробляти землю самостійно. Однак [PERSON] проігнорував його вимоги і засіяв без його згоди спірну земельну ділянку, пояснивши йому про наявність укладеного 01.05.2009 року між його батьком [PERSON] та відповідачем [PERSON] договору оренди землі зазначеної земельної ділянки терміном на 10 років, копію якого надавати йому відмовився. Отримавши згодом у відділі Держкомзему Новобузького району копію спірного договору, він виявив, що підпис у вказаному договорі виконаний не його покійним батьком, а сторонньою людиною. Крім цього, в спірному договорі відсутні істотні умови передбачені ст. 15 Закону України Про оренду землі, зокрема, не вказане місце розташування земельної ділянки (обєкту оренди), не вказаний кадастровий номер земельної ділянки, не зазначено умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. При цьому, приймання-передача земельної ділянки відбувалася за відповідним актом, складеним ще під час підписання договору оренди землі, а не після його державної реєстрації. Сам же спірний договір оренди землі зареєстровано після смерті орендодавця - його батька [PERSON], що є грубим порушенням Закону і тягне за собою його недійсність. При судовому розгляді справи позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити, доповнивши свої посилання зазначені в позові та уточнень до нього тим, що в день укладення спірного договору, що мало місце 01 травня 2009 року, було свято (1 травня - День міжнародної солідарності трудящих) і він зі своєю дружиною та дочкою в цей святковий день знаходилися разом з батьком [PERSON] і перебували в нього на протязі всього дня, за цей час ні відповідач ні його представник до його батька з метою підписання договору не приїжджали. Сам батько був тяжко хворий, після останньої операції майже не ходив, за межі подвіря не виходив, а тому самостійно прийти цього дня в інше місце для підписання спірного договору він за станом здоровя був не спроможний. Крім цього, надана відділом Держкомзему у Новобузькому районі на його прохання копія договору оренди землі від 01.05.2009 року та акту приймання-передачі не відповідає оригіналу, який надано зазначеним відділом для ознайомлення в судовому засіданні на вимогу суду, оскільки, в копії договору наданого йому відділом Держкомзему чітко вирізняються відтиски скріплення договору за допомогою степлера, і не містить слідів характерних для зшивання листків, в той час як оригінал договору та додатки до нього, що надані на вимогу суду, вже прошиті та містять додаток №1 до договору, датований 01.05.2009 року, яким вже передбачено істотні умови на відсутність яких він наголошував на одному з попередніх судових засіданнях. При цьому копія такого додатку до договору йому не видавалася при зверненні до відділу Держкомзему, в той час як копію договору та акту приймання-передачі до нього йому надано. Відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача не визнав, надав суду свої письмові заперечення та уточнення до них, в яких зазначив, що договір оренди землі був підписаний 01.05.2009 року між ним та [PERSON] за взаємною згодою сторін. Останній, наприкінці квітня 2009 року, в знак погодження вказаних орендних відносин, отримав від нього наперед орендну плату в розмірі 2000 грн., при цьому дружина орендодавця [PERSON] в день підписання її чоловіком спірного договору оренди отримала також наперед в рахунок орендної плати за вказаним договором оренди 1600 грн., які їй були потрібні на лікування свого чоловіка, а впродовж 2009-2011 років отримувала замість чоловіка оренду плату, як в грошовій так і в натуральних формах, що підтверджується відповідними відомостями та видатковими касовими ордерами, тобто теж була обізнана про наявність нових договірних правовідносин між її чоловіком та ним проти яких не заперечувала, оскільки приймала відповідну орендну плату. Доповнив, що відомості (істотні умови) щодо місця розташування земельної ділянки містяться в акті приймання-передачі земельної ділянки, підписаного сторонами, а істотні умови щодо передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, передбачені у додатку до спірного договору за № 1 від 01.05.2009 року, що також підписаний за взаємною згодою сторонами. Наголосив, що жодних підроблень та фальсифікацій з підписанням додатку № 1 до спірного договору та приєднанням (прошиванням) не відбувалось. При цьому, не заперечував, що дійсно мала місце реєстрація договору оренди після смерті орендодавця, яка була викликана виключно тим, що реєстрація договорів оренди здійснювалася відповідним реєстраційним органом, який розташований в м. Миколаєві, на що потрібен був певний час, при цьому, він ще 12.05.2009 року, тобто до смерті орендодавця, подав до відділу Держкомзему Новобузького району зазначений договір оренди землі для його реєстрації, яка, однак, була проведена лише 26.10.2009 року. Посилаючись на вказані обставини, відповідач просив предявлений до нього позов залишити без задоволення. При судовому розгляді справи [PERSON], як представник третьої особи без самостійних вимог відділу Держкомзему у Новобузькому районі Миколаївської області, залученого за ухвалою суду від 05.12.2012 року для участі у розгляді справи, своєї позиції щодо позову [PERSON] не висловила, встановлення відповідності спірного договору вимогам закону залишила на розсуд суду, при цьому пояснила, що якщо б спеціалістам відділу Держкомзему було відомо про смерть орендодавця, вони б не допустили вказаний договір до реєстрації. Суд, вислухавши доводи сторін та представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходе наступного висновку. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 044790, виданого 11.05.2001 року, громадянин [PERSON], являвся власником земельної ділянки площею 13,58 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новохристофорівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. 01.05.2009 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір оренди вищевказаної земельної ділянки терміном на 10 років і з цього часу спірна земельна ділянка вибула у користування відповідача. Відповідно до ст.13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно вимог ст.17 вказаного Закону передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. В силу вимог ст.ст.18, 20 Закону України Про оренду землі, укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації і набирає чинності лише після його державної реєстрації. Згідно ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. З контексту зазначеної статті слідує, що правочин, який підлягає державній реєстрації, вважається вчиненим лише з моменту його державної реєстрації. Вимоги вищезазначеної ст.210 ЦК України можуть бути дотримані шляхом вчинення дій по реєстрації правочину сторонами. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії 1-ФП № 099511, виданого виконавчим комітетом Новохристофорівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області 16.06.2009 року громадянин [PERSON] помер 15 червня 2009 року у віці 58 років в с. Новохристофорівка Новобузького району Миколаївської області. Приписами ч. 4 ст. 25 ЦК України наголошено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Разом з цим, як вбачається зі змісту договору оренди від 01.05.2009 року, реєстрація вказаного правочину була проведена після смерті вищезазначеного землевласника, а саме 26.10.2009 року, що не заперечував в судовому засіданні і сам відповідач. Більш того, як передбачено пунктом 20 спірного договору, передача земельних ділянок орендарю здійснюється на протязі трьох днів після державної реєстрації договору, в той час, як видно з акту приймання-передачі цієї земельної ділянки, останню передано в оренду відповідача в день підписання договору оренди, тобто 01.05.2009 року, а не після його державної реєстрації, що мала місце лише 26.10.2009 року. Стаття 215 ЦК України встановлює, що правочин є недійсним у звязку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Разом з цим, доводи відповідача щодо відповідності спірного договору вимогам закону підтвердження в судовому засіданні не знайшли. Отримання [PERSON] та його дружиною орендної плати за землю не може бути достатнім доказом законності укладеного договору, а є лише платою за користування землею. Водночас, суд вважає необґрунтованими доводи позивача [PERSON] та його представника з приводу підписання спірного договору не орендодавцем [PERSON], а зовсім іншою особою, з тих міркувань, що останній 01.05.2009 року в святковий день (День міжнародної солідарності трудящих) знаходився за місцем свого проживання в [INFO], перебував у тяжкому хворому стані і не міг виконати підпис на договорі та додатку до нього. Оскільки, позивач відмовився від проведення судово-почеркознавчої експертизи, а інших належних доказів, що ставлять під сумнів наявність підпису [PERSON] у спірному договорі та додатку до нього не надано, тому такі твердження позивача та його представника позивача є лише припущенням. Після смерті [PERSON], належну йому земельну ділянку площею 13,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новохристофорівської сільської ради Новобузького району, успадкував в порядку спадкування за заповітом, позивач у справі [PERSON], який одержав на своє імя відповідний державний акт серії ЯИ № 701984 від 19.05.2010 року. Зважаючи, що відповідач користується вищезазначеною земельною ділянкою на умовах договору оренди, який укладено з порушенням закону, тому право позивача, як власника цієї земельної ділянки, в силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України, підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання недійсним договору оренди землі від 01.05.2009 року та зобовязання повернути вказану земельну ділянку її нинішньому законному власнику знайшли своє підтвердження при судовому розгляді справи, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати (судовий збір), понесені позивачем у звязку з розглядом вказаної справи та документально підтверджені у розмірі 107,30 коп. підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved