Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, про стягнення аліментів, посилаючись на те, що від шлюбу сторін народилися дитина, які після розірвання шлюбу залишилися проживати разом із позивачем, знаходиться на її утриманні, відповідач в свою чергу, надавав матеріальну дорогу, але несвоєчасно і у незначному розмірі, а в подальшому припинив приймати участь в утриманні дитини. В судовому засіданні позивач та представник останньої позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що матеріальну допомогу припинив надавати, оскільки позивач особисто повідомила, що не бажає її отримувати. Крім того, розмір аліментів, який просить стягувати позивач 1000 грн. є завеликим, зазначає, що аліменти може сплачувати в розмірі 350 грн., оскільки не працює, має на утриманні непрацездатних батьків та дитину від другого шлюбу, яка також потребує утримання. Вислухавши пояснення сторін, представника позивача дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі судового рішення, від якого у них народилися донька [PERSON], [INFO] і яка після розірвання шлюбу проживає разом із позивачем /а.с. 6-9/. Відповідач не працює, що не оспорювалось у судовому засіданні. Згідно ст. 12 Закону України «Про Державний бюджет України», розмір прожиткового мінімуму з 01.01.2013 року на доньку сторін становить 972 грн. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенція), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обовязок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зважаючи на зазначені норми закону, суд вважає, що аілменти підлягають визначенню у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн., що є половиною від встановленого прожиткового мінімуму на утримання доньки і такий розмір забезпечуватиме принцип однакової відповідальності обох батьків за виховання, розвиток та утримання дітей визначений Конвенцією. Крім того, в судовому засіданні не встановлено, що відповідач має незадовільний стан здоровя, не може працювати на інших роботах, для отримання належного заробітнку, який дасть можливість приймати рівноцінну участь в утриманні дитини сторін. Оскільки відповідач є повнолітньою працездатною особо і згідно закону зобовязаний утримувати дитиною, його не можна повною мірою або частково звільнити від відповідальності приймати участь в утриманні дітей, виходячи з принципу рівності батьків у такому утриманні. Суд вважає неспрможними доводи відповдіача про те, що останній має непрацездатних батьків, які знаходяться на його утриманні, а також про те, що отанній має іншу власну дитину, яка також знаходиться на його утриманні, оскільки згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, відповідач не надав доказів на їх підтвердження. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial