Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Харківський вагонобудівний завод (далі ТОВ „Харківський вагонобудівний завод) про відшкодування шкоди у звязку з пошкодженням здоровя, завданої джерелом підвищеної небезпеки, в якому просить стягнути з відповідача недоплачену суму відшкодування шкоди за період з 01.10.2010 року по 01.04.2012 року одноразово 4567,77 грн. та починаючи з 01.04.2012 р. втрачений заробіток по 2516 грн. 46 коп. на місяць та витрати на сторонній та побутовий догляд по 804 грн. 75 коп. на місяць, а всього по 3321 грн. 21 коп., просить також стягнути на її користь вартість санаторно-курортного лікування за 2010-2011 роки одноразово 22944,00 грн. В судовому засіданні позивачка уточнила та доповнила свої позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на її користь недоплачену суму відшкодування шкоди за період з 01.10.2010 року по 01.10.2012 року одноразово - 3934,35 грн. та починаючи з 01 жовтня 2012 року і довічно втрачений заробіток по 2621 грн. 99 коп. щомісячно, витрати на постійний сторонній та побутовий догляд по 838 грн. 50 коп., а разом по 3460 грн. 49 коп. на місяць грн. з наступним перерахуванням у відповідності із діючим законодавством. В обґрунтування позовних вимог позивач та його представник [PERSON] посилаються на те, що [PERSON] працювала слюсарем на Харківському заводі „Еталон і за сумісництвом тренером по велоспорту Харківської обласної ради „Спартак. 24 квітня 1976 року при виконанні тренувальної гонки на велосипеді вона була збита автомобілем, який належав відповідачу. Згідно висновків МСЕК від 22 травня 1995 року вона булав визнана інвалідом першої групи безстроково з втратою професійної працездатності 100% та визнана особою, що потребує постійного стороннього догляду, побутової допомоги, санаторно-курортного лікування з супроводжуючою особою, стаціонарного лікування. Рішеннями Ленінського районного суду м. Харкова від 19 березня 1986 року, 11 червня 1998 р., 6 листопада 2011 року, 07 жовтня 2003 року, 09 жовтня 2008 року, 22 жовтня 2010 року відповідач визнаний винним в ушкодженні здоровя і з нього стягнуто на користь [PERSON] відповідні суми у відшкодування завданої шкоди. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2010 року з відповідача стягнуто втрачений заробіток щомісячно 2082 грн. 59 коп. починаючи з 1 вересня 2010 року і довічно та витрати на сторонній і побутовий догляд у сумі 666 грн. щомісячно з подальшим підвищенням цих сум відповідно до підвищення мінімальної заробітної плати. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 25.01.2011 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2001 р. відповідача зобовязано забезпечувати позивачку путівкою на санаторно-курортне лікування згідно висновків рекомендацій лікаря, а також компенсувати вартість проїзду і добових супроводжуючій особі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 25.02.2009 р. розяснено, що інваліду першої групи путівка на санаторно-курортне лікування повинна надаватися щорічно. Розмір витрат на сторонній та побутовий догляд складає відповідно: сторонній догляд 0,5 розміру мінімальної заробітної плати, побутовий 0,25 розміру мінімальної заробітної плати. Згідно зі ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданого каліцтвом, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. На момент прийняття рішення Ленінським районним судом м. Харкова від 22.10.2010 року розмір мінімальної заробітної плати в Україні складав 888 грн. (з 01.09.2010 р.). Законами України „Про державний бюджет встановлено розмір мінімальної заробітної плати: з 01 жовтня 2010 року 907 грн.; з 01 грудня 2010 року 922 грн.; з 01 січня 2011 року 941 грн.; з 01 квітня 2011 року 960 грн.; з 01 вересня 2011 року 985 грн.; з 01 грудня 2011 року 1004 грн.; з 01 січня 2012 року - 1083 грн.; з 01 квітня 2012 року 1094 грн.; з 01 липня 2012 року 1102 грн.; з 01 жовтня 2012 року 1118 грн. Таким чином, з урахуванням підвищення мінімального розміру заробітної плати підлягає перерахуванню розмір втраченого заробітку позивачки та складає: з 01 жовтня 2010 року 2127,15 грн.; з 01 грудня 2010 року 2162,33 грн.; з 01 січня 2011 року 2206,89 грн.; з 01 квітня 2011 року 2251,45 грн.; з 01 вересня 2011 року 2310,08 грн.; з 01 грудня 2011 року 2354 грн.; з 01 грудня 2011 року 2354,64 грн.; з 01 січня 2012 року 2516,46 грн.; з 01 квітня 2012 року 2565,71 грн.; з 01 липня 2012 року 2584,47 грн.; з 01 жовтня 2012 року 2621,99 грн. Відповідно підлягають підвищенню витрати на сторонній і побутовий догляд (загалом 0,75 мінімальної заробітної плати) та складають: з 01 жовтня 2010 р. 680,25 грн.; з 01 грудня 2010 р. 691,50 грн.; з 01 січня 2011 р. 705,75 грн.; з 01 квітня 2011 р. 720 грн.; з 01 серпня 2011 р. 738 грн.; з 01 грудня 2011 р. 753 грн.; з 01 січня 2012 р. 804,75 грн.; з 01 квітня 2012 р. 820,50 грн.; з 01 липня 2012 р. 826,50 грн.; з 01 жовтня 2012 р. 838,50 грн. Всього за період з 01 жовтня 2010 року по 01 жовтня 2012 р. відповідач повинен був виплатити позивачці втрачений заробіток та витрати на догляд 74670,85 грн., фактично виплатив 70736,50 грн. Протягом 2010-2012 років відповідач не надав позивачці жодної путівки на санаторно-курортне лікування та не виплатив витрати супроводжуючій особі. Позивачка надавала відповідачу лікарняні довідки за встановленою формою №070/0 для одержання путівки на санаторно-курортне лікування. Згідно Розрахунку-фактурі від 11 січня 2012 року ДП „Клінічний санаторій „Роща вартість путівки на 24 днів складає 5640,00 грн., для супроводжуючій особи 3920,00 грн., разом 9560,00 грн., з ПДВ 11472,00 грн. Представник відповідача проти позову заперечує, суду надані письмові заперечення, в яких посилається на те, що за період з 01.10.2010 року по 01.04.12 р. позивачці перераховані суми відшкодування шкоди (втрачений заробіток та витрати на догляд) загальною сумою 52142,93 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №2395 від 18.10.10 р., №2624 від 15.11.10 р., №2811 від 08.12.10 р., №15 від 06.01.11 р., №201 від 25.02.11 р., №227 від 04.03.11 р., №27 від 08.04.11 р., №517 від 22.04.11 р., №751 від 20.05.11 р., №875 від 10.06.11 р., №892 від 21.06.11 р., №981 від 06.07.11 р., №1164 від 05.08.11 р., №1465 від 19.09.11 р., №1644 від 14.10.11 р., №1842 від 11.11.11 р., №2106 від 21.12.11 р., №61 від 20.01.12 р., №121 від 07.02.12 р., №233 від 06.03.12 р. Крім того, представник відповідача заперечує проти стягнення на санаторно-курортне лікування, вважає, що вартість путівки у 2010 році була менше ніж вказано в Розрахунку-фактурі від 11.01.2012 р. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивачка [PERSON] працювала слюсарем на Харківському заводі „Еталон та за сумісництвом тренером з велоспорту Харківської обласної ради „Спартак, 24 квітня 1976 року при виконанні тренувальної гонки на велосипеді вона була збита автомобілем, який належав відповідачу. Згідно висновків МСЕК від 22 травня 1995 року вона булав визнана інвалідом першої групи безстроково з втратою професійної працездатності 100% та визнана особою, що потребує постійного стороннього догляду, побутової допомоги, санаторно-курортного лікування з супроводжуючою особою, стаціонарного лікування. Рішеннями Ленінського районного суду м. Харкова від 19 березня 1986 року, 11 червня 1998 р., 6 листопада 2011 року, 07 жовтня 2003 року, 09 жовтня 2008 року, 22 жовтня 2010 року відповідач визнаний винним в ушкодженні здоровя позивачки і з нього стягнуто відповідні суми у відшкодування завданої шкоди. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2010 року з відповідача стягнуто втрачений заробіток щомісячно 2082 грн. 59 коп. починаючи з 1 вересня 2010 року і довічно та витрати на сторонній і побутовий догляд у сумі 666 грн. щомісячно з подальшим підвищенням цих сум відповідно до підвищення мінімальної заробітної плати. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 25.01.2011 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2001 р. відповідача зобовязано забезпечувати позивачку путівкою на санаторно-курортне лікування згідно висновків рекомендацій лікаря, а також компенсувати вартість проїзду і добових супроводжуючій особі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 25.02.2009 р. розяснено, що інваліду першої групи путівка на санаторно-курортне лікування повинна надаватися щорічно. Розмір витрат на сторонній та побутовий догляд складає відповідно: сторонній догляд 0,5 розміру мінімальної заробітної плати, побутовий 0,25 розміру мінімальної заробітної плати. Згідно зі ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданого каліцтвом, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. На момент прийняття рішення Ленінським районним судом м. Харкова від 22.10.2010 року розмір мінімальної заробітної плати в Україні складав 888 грн. (з 01.09.2010 р.). Законами України „Про державний бюджет встановлено розмір мінімальної заробітної плати: з 01 жовтня 2010 року 907 грн.; з 01 грудня 2010 року 922 грн.; з 01 січня 2011 року 941 грн.; з 01 квітня 2011 року 960 грн.; з 01 вересня 2011 року 985 грн.; з 01 грудня 2011 року 1004 грн.; з 01 січня 2012 року - 1083 грн.; з 01 квітня 2012 року 1094 грн.; з 01 липня 2012 року 1102 грн.; з 01 жовтня 2012 року 1118 грн. Таким чином, з урахуванням підвищення мінімального розміру заробітної плати підлягає перерахуванню розмір втраченого заробітку позивачки та складає: з 01.10.10 р. 2082,59 грн. х 907 грн. : 888 грн. = 2127,15 грн. 01.12.10 р. 2127,15 грн. х 922 грн. : 907 грн. = 2162,33 грн. 01.01.11 р. 2162,33 грн. х 941 грн. : 941 грн. : 922 грн. = 2206,94 грн. 01.04.11 р. 2206,89 грн. х 960 грн. : 941 грн. = 2251,45 грн. 01.09.11 р. 2251,45 грн. х 985 грн. : 960 грн. = 2310,08 грн. 01.12.11 р. 2310,08 грн. х 1004 грн. : 985 грн. = 2354,64 грн. 01.01.12 р. 2354,64 грн. х 1073 грн. : 1004 грн. = 2516,46 грн. 01.04.12 р. 2516,46 грн. х 1094 грн. : 1073 грн. = 2565,71 грн. 01.07.12 р. 2565,71 грн. х 1102 грн. : 1094 грн. = 2584,47 грн. 01.10.12 р. 2584,47 грн. х 1118 грн. : 1102 грн. = 2621,99 грн. Крім того, відповідач повинен нести витрати на сторонній та побутовий догляд у розмірі 0,75 розміру мінімальної заробітної плати, що складає: з 01.10.10 р. 907 грн. х 0,75 = 680,25 грн. 01.12.10 р. 922 грн. х 0,75 = 691,50 грн. 01.01.11 р. 941 грн. х 0,75 = 705,75 грн. 01.04.11 р. 960 грн. х 0,75 = 720,00 грн. 01.09.11 р. 985 грн. х 0,75 = 738,00 грн. 01.12.11 р. 1004грн. х 0,75 = 753,00 грн. 01.01.12 р. 1073грн. х 0,75 = 804,75 грн. 01.04.12 р. 1094грн. х 0,75 = 820,50 грн. 01.07.12 р. 1102 грн. х 0,75 = 826,50 грн. 01.10.12 р. - 1118 грн. х 0,75 = 838,50 грн. Таким чином, відповідач - ТОВ „Харківський вагонобудівний завод повинен виплатити [PERSON] втрачений заробіток разом з витратами на догляд: з 01.10.10 р. по 2807,40 грн. на місяць; з 01.12.10 р. по 2853,83 грн.; з 01.01.11 р. по 2912,64 грн., з 01.04.11 р. по 2971,45 грн.; з 01.09.11 р. по 3048,08 грн.; з 01.12.11 р. по 3107,64 грн.; з 01.01.12 р. по 3321,21 грн.; з 01.04.12 р. по 3386,21 грн.; з 01.07.12 р. по 3410,97 грн.; з 01.10.12 р. по 3460,49 грн. Та всього за період з 01 жовтня 2010 року по 01 жовтня 2012 року відповідач повинен виплатити 74670 грн. 85 коп. Фактично згідно за платіжними дорученнями, доданими відповідачем до матеріалів справи, позивачці було перераховано: платіжне доручення №2624 1711,21 грн.; №2811 1711.21 грн.; №15 1711,21 грн.; №201 1711,21 грн.; №227 2788,17 грн.; №27 5308,35 грн.; №517 2788,17 грн.; №751 2885,61 грн.; №875 2788,17 грн.; №892 97,44 грн.; №981 2885,61 грн.; №1164 2885,61 грн.; №1465 2885,61 грн.; №1644 2960,73 грн.; №1842 2885,61 грн.; №2106 2960,73 грн.; №61 3017,84 грн.; №121 3017,84 грн.; №233 3432,05 грн. Щодо платіжного доручення №2395 грн., то сума 8556,05 грн. виплачена за рішенням суду від 21.10.2010 р. та сума 1711,21 грн. за вересень 2010 року. Крім того, відповідач виплатив за період з 01.04.2012 р. по 01.10.2012 р. 20303,52 грн. Всього [PERSON] виплачено за період з 01 жовтня 2010 року по 01 жовтня 2012 року 70736 грн. 50 коп. Суд стягує недоплачену суму втраченого заробітку і витрат на сторонній та побутовий догляд за період з 01 жовтня 2010 року по 01 жовтня 2012 року одноразово 3934,35 грн. та зобовязує відповідача ВАТ „Харківський вагонобудівний завод здійснювати виплати починаючи з 01 жовтня 2012 року і довічно втрачений заробіток по 2621 грн. 00 коп., витрати на сторонній і побутовий догляд по 838 грн. 50 коп., загалом по 3460 грн. 49 коп. на місяць з подальшим перерахуванням. Відповідно до вимог ст. 1195 ЦК України юридична або фізична особа, яка завдала шкоду каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. зі змінами „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди пункт 19-д встановлено, що стягнення додаткових витрат потерпілому може бути проведене і на майбутній час в межах строків, зазначених у висновку МСЕК або судово-медичної експертизи. В той же час відповідач неналежно виконує свої обовязки та рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2001 року щодо забезпечення [PERSON] щорічно путівками на санаторно-курортне лікування і компенсації витрат супроводжуючої особи, що виключає можливість інваліда першої групи [PERSON] проходити щорічно санаторно-курортне лікування. Згідно з довідкою №17/2 від 04.01.2012 р. Комунального закладу охорони здоровя „Харківська міська клінічна лікарня №1 [PERSON] потребує санаторно-курортного лікування опорно-рухового апарату в санаторіях „Славянськ, „Роща. Згідно Рахунку-фактурі №250/01 від 11 січня 2012 року ДП „Клінічний санаторій „Роща вартість санаторної путівки на 24 дня складає 5640,00 грн., витрати супроводжуючій особи 3920,00 грн., разом 9560,00 грн., з врахуванням ПДВ 11472,00 грн. Суд стягує вартість санаторно-курортного лікування за 2010, 2011, 2012 роки, що складає 34416,00 грн. В силу ч. 3 ст. 1166 ЦК України Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до змісту ст.ст. 10, 11, 27-31, 57-61 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд вважає, що позиція позивачки є обґрунтованою та доведеною, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові втрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved