Jurisdiction: civil
Date: 2013-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому зазначив, що між ним та відповідачем було укладено договір поруки № SR-SME200/106/2008 від 11.03.2008 року. Цей договір укладався з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № CM-SME200/106/2008 від 11.03.2008 року, укладеним між ним та банком. За умовами кредитного договору [PERSON] був повинен сплачувати банку відсотки за кредит за плаваючою процентною ставкою, яка складалася з фіксований ставки 5% та FIDR. Протягом дії кредитного договору умови договору щодо порядку та розміру сплати відсотків періодично змінювалися. Відповідно до додаткового договору № 3 від 12.05.2009 року на період з 12.05.2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом встановлена фіксована процентна ставка у розмірі 7% річних + FIDR, на період з 12.10.2009 року 5,57% річних + FIDR. Згідно додаткового договору № 5 від 27.11.2009 року на період з 27.11.2009 року встановлена фіксована процентна ставка у розмірі 7,5% річних + FIDR, а з 12.04.2010 6% річних + FIDR. В результаті збільшення фіксованої процентної ставки за кредитним договором збільшився і обсяг відповідальності поручителя, однак новий розмір процентів з ним не погоджувався. Укладення додаткового договору № 3 до кредитного договору без згоди поручителя призвело до збільшення обсягу відповідальності останнього, що відповідно до ст.. 559 ЦК України є підставою для припинення поруки. Умовами договору поруки передбачено, що договір діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, така умова не може розглядатися як встановлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає чинному законодавству. За графіком повернення кредиту датою першого платежу є 10.04.2008 року. Позовна заява банка до позичальника та поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором надійшла до суду 02.02.2011 року. Боржник починаючи з 10.04.2008 року не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, а позовна заява подана до суду більше ніж через півтора роки після порушення боржником зобов'язань, тобто з порушенням шестимісячного строку встановлено ч. 4 ст. 559 ЦК України. Вимога про виконання зобов'язань боржника перед банком не була направлена на адресу поручителя. Тому позивач просить визнати припиненим договір поруки. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягає на підставах, викладених в ньому. В судовому засіданні представник відповідача з позовом не погодився, надав суду заперечення на позовну заяву, у яких вказав, що кінцевий строк припинення основного зобов'язання боржника за кредитним договором визначений пунктом 2 частини № 1 кредитного договору і становить - 10.03.2023 року. Тому обмеження строку звернення із вимогою та позовною заявою кредитора до поручителя у відповідний суд встановлено законом тільки для договорів поруки, які не містять строку дії і не може застосовуватися у даному випадку. Окрім цього, датою останнього платежу боржника [PERSON] за кредитним договором є 10.06.2010 року, а не 10.04.2008 року, що вбачається з розрахунку. Вимога про погашення заборгованості поручителем перед банком направлялася банком позивачу та отримана [PERSON] особисто. Для укладення додаткових угод до кредитного договору від поручителя [PERSON].27.11.2009 року отримано письмову згоду на укладення додаткового договору № 5 від 27.11.2009 року до кредитного договору, щодо реструктуризації боргових зобов'язань. У даній заяві зазначено, що позивач ознайомлена зі всіма змінами та доповнення до кредитного договору. Окрім цього згода поручителя на забезпечення виконання зобов'язання боржником у разі збільшення відсоткової ставки по кредиту передбачена умовами договору поруки. Тому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши доводи сторін, вивчивши матеріали справи, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 11.03.2008 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", та [PERSON] був укладений кредитний договір № CM-SME200/106/2008. Пунктом 2 ч. 1 кредитного договору передбачено, що датою остаточного повернення кредиту є 10.03.2023 року. Пунктом 3 ч. 1 кредитного договору передбачено, що [PERSON] був повинен сплачувати банку відсотки за кредит за плаваючою процентною ставкою, яка складалася з фіксований ставки 5% та FIDR. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між банком та [PERSON] 11.03.2008 року було укладено договір поруки № SR-SME200/106/2008. У пункті 2.1. ст.. 2 договору поруки міститься застереження, що цей договір також забезпечує належне виконання боржником боргових зобов'язань у випадку збільшення процентної ставки у розмірі і в порядку передбаченими в кредитному договорі. Відповідно до додаткового договору № 3 від 12.05.2009 року, укладеного між банком та [PERSON], на період з 12.05.2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом встановлена фіксована процентна ставка у розмірі 7% річних + FIDR, на період з 12.10.2009 року 5,57% річних + FIDR. Згідно додаткового договору № 5 від 27.11.2009 року на період з 27.11.2009 року встановлена фіксована процентна ставка у розмірі 7,5% річних + FIDR, а з 12.04.2010 6% річних + FIDR. З заяви [PERSON] Регіональному відділенню АТ "ОТП Банк" в м. Запоріжжі від 27.11.2009 року вбачається, що [PERSON] надає своєму чоловіку [PERSON] згоду на укладення з АТ "ОТП Банк" на умовах на його розсуд додаткового договору № 5 від 27.11.2009 року до кредитного договору, щодо реструктуризації боргових зобов'язань позичальника за вищевказаним кредитним договором. [PERSON] а даній заяві зазначає, що з умовами кредитного договору зі всіма змінами та доповненнями до нього ознайомлена. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином, позивач була ознайомлена з умовами кредитного договору зі всіма змінами і доповненнями, а умовами договору поруки передбачено забезпечення належного виконання боржником боргових зобов'язань у випадку збільшення процентної ставки. Тому суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed