Jurisdiction: civil
Date: 2012-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Заводу про стягнення заборгованості по заробітної платні у розмірі 4 116 грн. , 2 488,20 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні та моральної шкоди у сумі 1 000 грн. Позивач надав суду заяву , в якій просить справу розглядати у його відсутність, вимоги позову підтримала. Представник відповідача надав суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність та письмові заперечення, в яких вимоги позову визнав частково у частині заборгованості по заробітної платні. В зв’язку з тим, що підприємство знаходиться на стадії ліквідації в зв’язку з банкрутством, то його вини в затримки виплати заробітної зарплати не має. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] працював на посаді сторожа в цех № 5 Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара»з 17 жовтня 2011 року по 29 січня 2012 року , звідки звільнений за власним бажанням в зв’язку з невиплатою заробітної плати за ст.. 38 КЗпП України. Згідно довідки № 23 від 29 лютого 2012 р., заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі на час звільнення з урахуванням компенсації за невикористану відпустку складає: 4 116 грн. В вересні 2009 року порушена процедура ліквідації Заводу в зв’язку з банкрутством. Арешт на банківські рахунки Заводу накладений Постановою ДВС про арешт коштів боржника від 17 серпня 2012 року. На підставі викладеного, згідно зі ст. ст. 116, 117 КЗпП України , суд вважає пред’явлені вимоги у частині стягнення заборгованості по заробітної платі обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. З відповідача слід стягнути на користь позивача суму у розмірі 4116 грн., зобов`язав при її виплаті стягнути належні збори і податки. Статтею 117 Кодексу встановлено обов’язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові у разі затримки розрахунку при звільненні його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а статтею 2371 –відшкодувати працівникові завдану моральну шкоду. Що стосується вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати повного розрахунку, то суд вважає, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню. Враховуючи положення п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Суд вважає, що відповідач не довів відсутність своєї вини у затримки виплати заробітної плати, виходячи з наступного. По-перше, вже знаходячись у стадії банкрутства, Завод прийняв на роботу позивача, що вже само по собі свідчить про те, що відповідач повинен був розраховувати на оплату праці найманого в цей період працівника з огляду на своє банкрутство. По-друге за період виникнення заборгованості позивача, Завод здійснював виплату заробітної плати іншим працівникам, що свідчить про наявність певних коштів. При цьому суд враховує, що з арешт на кошти Заводу накладений в 17 серпня 2012 року, отже з цього часу відсутня вина підприємства у невиплаті заборгованості. При частковому задоволенні позову в межах заявлених вимог працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням суми невиплаченої заробітної плати, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Відповідно до п.21 цієї Постанови, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Таким, чином, суд вважає за доцільне, враховуючи межі заявлених позовних вимог та вимоги співмірності частки заробітної плати, що не виплачена позивачу порівняно із середнім заробітком та тривалістю невиплати заборгованості, стягнути на користь позивача на підставі ст.. 117 КЗпП України 2 488, 20 грн. середнього заробітку за час затримки виплати повного розрахунку при звільненні. У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у статті 2371 Кодексу, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв’язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Звільнений працівник, якому з вини власника або уповноваженого ним органу несвоєчасно виплатили належні при звільненні суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди. Враховуючи тривалість і ступінь душевних страждань позивача спричинених затримкою виплати заробітної плати, необхідністю докладати додаткових зусиль для знаходження коштів на лікування, суд вважає достатньою компенсацію моральної шкоди у розмірі 750 грн. Таким чином, позов слід задовольнити частково. В силу ст. ст. 81, 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 214 грн. 60 коп.

Outcome: partial