Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-29 00:00:00

У вересні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. Позивач вказував на те, що він є сином та спадкоємцем свого батька [PERSON], який помер 17 січня 2011 року. Батьку на праві власності належала квартира по пр.Жовтневому,12 у м.Миколаєві. У 2002 році його батько зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON], яка також є спадкоємицею померлого. Іншими спадкоємцями є також його бабуся та мати померлого [PERSON], яка 16 червня 2011 року відмовилася від спадкового майна на його користь. Він як спадкоємець померлого батька за законом звернувся до приватного нотаріуса за оформленням спадщини. Проте видати свідоцтво про право на спадщину нотаріус не має можливості у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру, який відповідачка відмовляється йому надати. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати за ним право власності на 2/3 частини квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON]. Відповідачка звернулася до суду із зустрічним позовом до позивача про встановлення факту проживання однією сімєю з [PERSON], визнання права власності на 3/4 частини квартири в порядку спадкування. Вказувала на те, що з березня 1993 року по 11 жовтня 2002 року проживала з [PERSON] однією сімєю без укладення шлюбу. 11 жовтня 2002 року шлюб було зареєстровано офіційно в органах РАГСу. До реєстрації шлюбу вони разом вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, підтримували сімейно-шлюбні стосунки. В період їх спільного проживання [PERSON] приватизував квартиру [ADDRESS], отримавши 17 листопада 1993 року свідоцтво про право власності на житло. Посилаючись на те, що квартира є спільним майном подружжя і вона має право на ? її частку на підставі положень ст.ст. 60, 61, 63, 74 СК України, позивачка просила суд встановити факт проживання з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу з березня 1993 року по 11.10.2002 року, визнати за нею право власності на ? квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні відповідачка уточнила свої вимоги, та просила суд визнати за нею право власност і на 2/3 частини спірної квартири. В судовому засіданні представники позивача підтримали позов [PERSON], просили про його задоволення. Заперечували щодо зустрічного позову [PERSON] Відповідачка підтримала вимоги зустрічного позову, посилаючись на те, що спадкуватися має ? частина квартири, оскільки вона має право на ? частину спірної квартири. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, його представника, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 17 листопада 1993 року [PERSON] було отримано свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS]., видане на підставі розпорядження органу приватизації від 16 листопада 1993 року № 3263/ф. 11 жовтня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. 17 січня 2011 року [PERSON] помер. Спадкоємцями померлого є його син [PERSON], його мати [PERSON] та дружина померлого [PERSON], з якою [PERSON] уклав шлюб 11 жовтня 2002 року. Як слідує із спадкової справи № 17/2011, заведеної приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 03 березня 2011 року, з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса звернулася його дружина [PERSON], син померлого [PERSON] та мати померлого [PERSON], яка відмовилася від прийняття спадщини після смерті свого сина на користь сина померлого [PERSON]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону України «Про власність», ст.22 КпШС), майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сімї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону України «Про власність»); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сімї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності під час надбання майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»). Оскільки, права і обовязки щодо спірного майна виникають в момент його придбання, правовий режим майна (квартири), право власності на яку набуте у 1993 році, і правовідносини між позивачкою і [PERSON] із приводу нього не можуть регулюватися нормами СК, який набув чинності з 1 січня 2004 року. Таким чином, оскільки право власності на квартиру було отримано в 1993 році в порядку приватизації на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» безкоштовно внаслідок реалізації особистого права громадянина України на приватизацію державного житлового фонду, це майно не може бути віднесено до спільного майна подружжя згідно з положеннями КпШС України. До того ж саме по собі встановлення юридичного факту спільного проживання чоловіка і жінки без укладення шлюбу до 1 січня 2004 року не має правових наслідків. Крім того приватизацію квартири [PERSON] відповідачка не оспорювала. Згідно з вимогами частин 1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За такого, враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] на підставі ст.ст. 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України підлягає задоволенню в повному обсязі, а саме за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за законом на 2/3 частини квартири №45 по пр..Жовтневому,12 у м.Миколаєві (2/3 = 1/3 + 1/3), а зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. За відповідачкою слід визнати право власності на 1/3 частину квартири № 45 по пр..Жовтневому,12 у м.Миколаєві в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 17 січня 2011 року. У відповідності до ст..88 ЦПК України між сторонами підлягають розподілу судові витрати.

Outcome: partial