Jurisdiction: civil
Date: 2012-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. 25.02.2002 року позивач уклав договір на довічне утримання з її батьком [PERSON] згідно якого отримала у власність жилий будинок, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. 23 Партзїзду, 22, це підтверджується нотаріально посвідченим договором від 25.02.2002 року за № 572 та реєстраційним написом КП Абрис№ 6924 від 26.02.2002 року. Вищевказаним договором на довічне утримання щодо отримання позивачем у власність земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок № 22 по вул. 23 Партзїзду, м. Токмак, передбачено не було. На час укладення договору про довічне утримання та реєстрації права власності на житловий будинок, позивачу не було відомо про придбання у приватну власність її батьком земельної ділянки для обслуговування жилого будинку і господарських споруд відповідно до рішення виконавчого комітету Токмацької міської ради №192\\10 від 28.08.2000 року. Зазначена земельна ділянка належала її батькові [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 13.09.2000 року № 069485, який помер 19.06.2003 року. Відповідно до вказаного державного акту, земельна ділянка площею 0,0626 гектарів, що розташована по вул. 23 Партзїзду, № 22, м. Токмак, передана для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Починаючи з 2000 року [PERSON] проживала у вищезазначеному будинку разом з батьками, як зазначено вище, батько помер 19.06.2003 року, мати померла 20.07.2004 року. Після смерті батька залишилося двоє спадкоємців позивач [PERSON]В та її рідний брат [PERSON], але на сьогоднішній день позивачу не відомо його місце реєстрації та місце знаходження. У встановленому законом порядку [PERSON] спадщину не прийняв, до нотаріальної контори не звертався, права на обовязкову долю не має. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України , через оголошення в газеті Запорізька правда. За заявою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 11.08.2011 року, брат позивача [PERSON], [INFO] визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: будинком № 22 по вул. 23 Партзїзду у м. Токмак, оскільки не проживав там з 1999 року. Визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, на якій розташований належний їй на праві власності жилий будинок, повністю узгоджується з приписами ст. 121 ЗК України, якою визначено норми розділу земельних ділянок, що передаються у власність. Розмір спірної земельної ділянки не перебільшує норми передбачені п. г ч. 1 та ч. 3 цієї статті, а саме, не є більшим, а ніж 0,10 га. Згідно з ч. 3 ст. 120 ЗК України, у разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання\~право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу). Окрім того, ч. 1 ст. 377 ЦК України встановлено, що \~до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить\~право власності,\~право користування\~на\~земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). В пункті 18 (г) постанови пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справтакож зазначається, що при переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходить право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. Відповідно до листа Верховного Суду України від 29.10.2008 року № 19-3767/0/8-08, при вирішенні питання про передачу у власність земельної ділянки особам, які придбали житловий будинок, будівлю або споруду, у разі, коли розмір земельної ділянки договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди не визначено, необхідно дотримуватися\~ст. 120 ЗК України\~та\~ст. 377 Цивільного кодексу України, відповідно до яких до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, і не може за рішенням суду переходити у розмірах, що перевищують необхідні для їх обслуговування. Причому право власності на таку земельну ділянку переходить без зміни цільового призначення. Статтею 14 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності на землю. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені\~актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором\~або законом.

Outcome: approved