Jurisdiction: civil
Date: 2012-05-23 00:00:00

У листопаді 2011 року позивач [PERSON] звернувся із зазначеними позовом до суду. Свої вимоги мотивував тим, з 23 червня 2010 року, було укладено угоду з ТОВ «Авто Просто» з метою придбання легкового автомобіля на суму 100720,00грн. Згідно ст..5 угоди, та додатку №2, позивач повинен одноразово сплатити вступний внесок, який визначається у відсотках від поточної ціни автомобіля у тому ж розмірі для покриття витрат відповідачу, повязаних з видачею автомобіля учаснику системи, а також щомісячно сплачувати цілі чисті внеси, за рахунок яких відповідач оплачує автомобіль та формує фонд для повернення коштів, що разом втановлять повні внески, частиною яких, є щомісячний внесок в оплату послуг відповідачу та щомісячний внесок в оплату страхового платежу. На виконання угоди позивачем було зроблено оплату в розмірі 3625,92грн., в якості вступного внеску та 18,13грн., комісійний збір банку. Позивач спирається на те, що з угоди вбачається явно не вигідні одній стороні, споживачу, договірні умови, які протилежна сторона правочину, тобто відповідач сформулював в односторонньому порядку, тим самим створив істотний дисбаланс між правами і обовязками сторін за угодою на свою користь і не врахував при цьому інтересів споживача. [PERSON], як учасник системи повинен за угодою сплачувати щомісячні повні внески, а також заповнювати та направляти на адресу відповідача пропозицію авансових внесків для надання права на отримання автомобіля. Загальна сума сплачених щомісячних платежів складає 83\~705,40грн. За таких обставин позивач вважає, що умови угоди є не справедливими відносно нього як споживача послуг, що є підставою для визнання угоди недійсною. Просив суд, визнати недійсною угоду № 0321205 від 23.06.2010 року, укладену між [PERSON] та ТОВ «Авто Просто» внаслідок здійснення останнім нечесної підприємницької практики та як таку, що містить несправедливі умови, стягнути з ТОВ «Авто Просто» на користь [PERSON] 87349,45грн., сплачених за угодою., стягнути з ТОВ «Авто Просто» на корить [PERSON] 4000,00грн., в якості відшкодування спричиненої відповідачем моральної шкоди та судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. [PERSON] задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача з*явився, позовні вимоги не визнав, просив позовні вимоги залишити без задоволення. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про залишення позовних вимог без задоволення. При розгляді справи судом встановлено, що 23 червня 2010 року, було укладено угоду з ТОВ «Авто Просто» з метою придбання легкового автомобіля на суму 100720,00грн. Згідно умов спірної Угоди, а також п.п. 3,17,19,22 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" відповідач виступає виконавцем певних послуг, зазначених у ст.1 Угоди, а позивач є їх споживачем. При цьому умови Угоди порушують права Позивача як споживача. Згідно ст.5 угоди, та додатку №2, позивач повинен одноразово сплатити вступний внесок, який визначається у відсотках від поточної ціни автомобіля у тому ж розмірі для покриття витрат відповідачу, повязаних з видачею автомобіля учаснику системи, а також щомісячно сплачувати цілі чисті внеси, за рахунок яких відповідач оплачує автомобіль та формує фонд для повернення коштів, що разом втановлять повні внески, частиною яких, є щомісячний внесок в оплату послуг відповідачу та щомісячний внесок в оплату страхового платежу. На виконання угоди позивачем було зроблено оплату в розмірі 3625,92грн., в якості вступного внеску та 18,13грн., комісійний збір банку. Позивач спирається на те, що з угоди вбачається явно не вигідні одній стороні, споживачу, договірні умови, які протилежна сторона правочину, тобто відповідач сформулював в односторонньому порядку, тим самим створив істотний дисбаланс між правами і обовязками сторін за угодою на свою користь і не врахував при цьому інтересів споживача. [PERSON], як учасник системи повинен за угодою сплачувати щомісячні повні внески, а також заповнювати та направляти на адресу відповідача пропозицію авансових внесків для надання права на отримання автомобіля. Загальна сума сплачених щомісячних платежів складає 83\~705,40грн. За таких обставин позивач вважає, що умови угоди є не справедливими відносно нього як споживача послуг, що є підставою для визнання угоди недійсною. Згідно до ст..60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.. 10 Угоди підписання цієї угоди та додатків до неї, є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди та додатків до неї. З моменту підписання цієї угоди громадянин набуває статус учасника системи. Угода та додаток № 2 до неї підписані сторонами, містять опис послуг, що надаються ТОВ «[PERSON] просто». Відповідно до п. 13.8. ст.. 13 додатку № 2 до угоди, якщо учасник виявить бажання розірвати угоду та відмовитись від подальшої участі в системі [PERSON] протягом семи календарних днів від дати підписання угоди, такому учаснику повертається вся сума коштів, внесена ним на рахунок [PERSON] просто. Позивач не надсилав такої заяви протягом семи днів з дня підписання угоди, а отже він усвідомлював умови угоди. Підпис позивача на угоді та додатках до неї є доказом того, що позивачу були повністю зрозумілі умови та зміст угоди та додатків до неї. Факт виконання позивачем зобовязань за угодою з червня 2010 року по листопад 2011 року свідчить про те, що умови угоди влаштували позивача та відповідали його дійсним намірам. Посилання позивача на порушення відповідачем ч.2 та п.3 ч.3 ст.18 ЗК «Про захист прав споживачів» є безпідставними виходячи із наступного, вказані норми передбачають, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, та встановлення жорстоких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Відповідно до п.1.4 ст.1 дадатку №2 до угоди передбачено, якщо протягом 90 календарних днів, починаючи з дати підписання угоди її не буде включено до групи, АВТО повертає вступний внесок протягом 15 днів з дня отримання відповідної заяви від учасника з баківськими реквізитами. Крім того, жодного положення в угоді, яким би відповідач звільнявся від відповідальності в разі невиконання або неналежного виконання зобовязань за угодою не існує. Доказів про звільнення виконавця від відповідальності позивачем не надано. Доводи позивача, що угода є недійсною, посилаючись на ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якою встановлено, що забороняється, як таке, що вводить в оману утворення, експлуатації або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучень інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції, суд вважає безпідставними з огляду на наступне. Відповідно до Розділу 1 Додатку № 2 до Угоди, система придбання в групах або система АвтоТак це система, яка полягає у створенні груп покупців (учасників), метою яких є придбання автомобілів у порядку та на умовах, передбачених угодою. АвтоТак це торговельна марка, що зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг [PERSON] з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Пунктом 1.2. Додатку № 2 до Угоди визначено, що учасник уповноважує [PERSON] на організацію та адміністрування системи. Система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можливо придбати за рахунок чистого фонду групи. Учаснику, який сплатив повну вартість автомобіля та виконав усі зобовязання щодо сплати внесків в оплату послуг та страхових платежів, буде надано право на отримання автомобіля на найближчому асигнаційному акті, який буде проводитись у місяці, наступному за місяцем, в якому учасник повністю виконав усі зобовязання за угодою. Таким чином, вивчивши детально умови Угоди, суд приходить до висновку, що відповідач отримує оплату саме за рахунок продажу продукції (надання послуг), а не за рахунок залучення інших споживачів, а тому вимоги позивача визнати Угоду № 0321205 як таку, що покладена в основу пірамідальної схеми, відповідно до п.7 ст. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними. Статтею 13 додатку № 2 до угоди сторони чітко визначили порядок і наслідки розірвання угоди. Відповідно до п.13.9 статті 13 додатку № 2 до угоди, якщо учасник виявить бажання розірвати угоду після терміну, встановленого п. 13.8, але до того, як його угода буде включена до певної групи, він повинен повідомити про це [PERSON]. У такому випадку угода буде розірвана, але йому не повертається сплачена ним плата за послуги, повязані зі вступом до системи. Отже, порядок і строк повернення внесків, сплачених учасниками системи, які розірвали угоду, чітко визначений в угоді. Таким чином, у позивача відсутні підстави для повернення вступного внеску в розмірі 83705,40 грн., оскільки Угода була укладена 23 червня 2010 року, а звернувся [PERSON] з вимогою про розірвання Угоди та повернення вступного внеску листопад 2011 року, тобто з пропущенням семиденного терміну. Відповідно до п.13.4.2 додатку № 2 Угоди повернення сплачених чистих внесків відбувається в порядку черговості за якими пріоритет надається тому учаснику системи, який перший звернувся до [PERSON] з заявою про розірвання угоди, у розмірі, визначеному в п. 13.4.3. Не встановлено судом в судовому засіданні обставин, які б підтверджували факт спричинення позивачу моральної шкоди з боку відповідача. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до розяснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров*я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди у розмірі 4000,00грн., на думку суду не підлягає задоволенню, виходячи з положень п.5 ч.1 ст.4 ЗК «Про захист прав споживачів», згідно з якою споживач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяною небезпечною для життя і здоров*я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Таким чином, законодавством чітко визначені обставини, при наявності яких споживач має право вимагати відшкодування завданої йому моральної шкоди. В даному випадку вимога позивача про відшкодування моральної шкоди предявлена за відсутності таких підстав.

Outcome: dismissed