Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-04 00:00:00

Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», в особі Харківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (Банк) звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, під час розгляду справи надано уточнений позов від 27.10.2010 року, який є предметом розгляду, в обґрунтування уточнених вимог зазначено, що 17.11.2005 року між Банком та [PERSON] (Позичальник) був укладений Договір кредиту №120/670-ПК/604 (Кредитний договір), відповідно до умов якого, Позичальник отримав кредитні кошти, в іноземній валюті, у розмірі 65 000,00 дол. США, строком користування до 16.11.2012 року, під 12,5% річних. Згідно п.1.1. Кредитного договору Позичальник зобовязаний щомісяця сплачувати частку кредиту, рівними частинами по 774,00 дол. США, у відповідності до порядку погашення кредиту, та сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Крім того, п.4.2. вищезазначеного договору, передбачена відповідальність за порушення строків повернення кредиту, визначених п.1.1. Кредитного договору, а саме, сплата пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми, за кожний день прострочення. Пунктом 4.2. передбачена сплата штрафу у розмірі 3% від суми фактичної заборгованості (тіло, відсотки), за кожний випадок порушень п.п.3.3.2.-3.3.16. 25.06.2009 року між тими самими сторонами було укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до Кредитного договору, відповідно до п.1. якої, з 20.10.2008 року збільшено відсоткову ставку до 15% річних. 01.07.2009 року між сторонами у справі було укладено Додаткову угоду №2 про внесення змін до Кредитного договору, відповідно до п.1.1. якої змінилися: - максимальний ліміт заборгованості за Кредитним договором збільшено до 67 245,90 дол.США; - кінцевий термін повернення заборгованості подовжено до 16.11.2017 рок; - розмір щомісячного платежу зменшено до 380,07 дол.США. Однак, Позичальник, зобовязання за Кредитним договором з 17.01.2007 року не виконує, кредит та проценти за його користування не сплачує. Заборгованість за Кредитним договором, станом на 21.10.2010 року, складає: 398 527,55 грн., з яких: - поточна заборгованість за кредитом 32 305,84 дол.США; - прострочена заборгованість за кредитом 6 081,12 дол.США; - поточна заборгованість за відсотками 335,88 дол.США; - прострочена заборгованість за відсотками 6 136,53 дол.США; Всього: 44 859,37 дол.США (32 305,84 + 6 081,12 + 335,88 + 6 136,53), що по курсу НБУ, станом на 21.10.2010 року є еквівалентом 354 909,39 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків 11 696,83 грн.; - штраф 31 921,33 грн.; Разом: 398 527,55 (354 909 39 + 11 696,83 + 31 921,33). Позивач просить суд стягнути з Позичальника заборгованість за Кредитним договором та витрати у справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги Банку, наполягав на їх задоволенні. Вимоги зустрічного уточненого позову не визнав повністю. Під час розгляду справи Позичальник [PERSON] первісні уточнені позовні вимоги не визнав, просив суд у їх задоволенні відмовити, оскільки Банк порушуючи норми чинного законодавства здійснив нарахування штрафних санкцій у розмірі більшому, ніж це передбачено. Представник [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, своїм правом присутності у судовому засіданні не скористувався. Крім того, 06.09.2010 року [PERSON] поданий зустрічний уточнений позов до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору та додаткових угод та іпотечного договору та додаткової угоди, недійсними, які ґрунтуються на порушенні банком вимог валютного законодавства, зокрема, Декрету КМУ №15-93 від 19.02.1993 року. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити первісний уточнений позов у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного уточненого позову - відмовити, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, 17.11.2005 року між сторонами у справі був укладений Договір кредиту №120/670-ПК/604, відповідно до умов якого, Позичальник отримав кредитні кошти, в іноземній валюті, у розмірі 65 000,00 дол. США, строком користування до 16.11.2012 року, під 12,5% річних, що підтверджується копією укладеного договору (а.с.7-8), та не заперечується самими сторонами. Згідно п.1.1. Кредитного договору Позичальник зобовязаний щомісяця сплачувати частку кредиту, рівними частинами по 774,00 дол. США, у відповідності до порядку погашення кредиту, та сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Крім того, п.4.2. вищезазначеного договору, передбачена відповідальність за порушення строків повернення кредиту, визначених п.1.1.Кредитного договору, а саме, сплата пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми, за кожний день прострочення. Пунктом 4.2. передбачена сплата штрафу у розмірі 3% від суми фактичної заборгованості (тіло, відсотки), за кожний випадок порушень п.п.3.3.2.-3.3.16. 25.06.2009 року між тими самими сторонами було укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до Кредитного договору, відповідно до п.1. якої, з 20.10.2008 року збільшено відсоткову ставку до 15% річних. 01.07.2009 року між сторонами у справі було укладено Додаткову угоду №2 про внесення змін до Кредитного договору, відповідно до п.1.1. якої змінилися: - максимальний ліміт заборгованості за Кредитним договором збільшено до 67 245,90 дол.США; - кінцевий термін повернення заборгованості подовжено до 16.11.2017 рок; - розмір щомісячного платежу зменшено до 380,07 дол.США. Одночасно, тобто 17.11.2005 року, з метою забезпечення своєчасного виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, між Банком та [PERSON] (Майновий поручитель) було укладено Іпотечний договір №120/465-ПЗ-120/603, згідно умов якого Майновий поручитель передала в іпотеку Банку нерухоме майно, домоволодіння та земельну ділянку, розташовані за адресою: м. Кривий Ріг, пр. К.Маркса, 36 «Б» (а.с.71-73). В подальшому між Банком та Майновим поручителем були укладені Додаткова угода від 28.11.2005 року до Іпотечного договору №120/465-ПЗ-120/603 від 17.11.2005 року та Додаткова угода №2 про внесення змін від 01.07.2009 року до Іпотечного договору №120/465-ПЗ-120/603 від 17.11.2005 року. [PERSON] зобовязання за кредитним договором своєчасно не виконує, у строки, обумовлені в кредитному договорі, кредит та проценти за його користування не сплачує. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобовязань, йому була надіслана вимога про негайне погашення простроченої заборгованості, однак, кредитні кошти Банку не повернуті. Як убачається з розрахунку заборгованості, станом на 21.10.2010 року, борг за Кредитним договором, складає: 398 527,55 грн., з яких: - поточна заборгованість за кредитом 32 305,84 дол.США; - прострочена заборгованість за кредитом 6 081,12 дол.США; - поточна заборгованість за відсотками 335,88 дол.США; - прострочена заборгованість за відсотками 6 136,53 дол.США; Всього: 44 859,37 дол.США (32 305,84 + 6 081,12 + 335,88 + 6 136,53), що по курсу НБУ, станом на 21.10.2010 року є еквівалентом 354 909,39 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків 11 696,83 грн.; - штраф 31 921,33 грн.; Разом: 398 527,55 (354 909 39 + 11 696,83 + 31 921,33). У відповідності до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Оскільки, Позичальником прострочено повернення чергової частини позики, Банк вправі вимагати дострокового повернення частини позики що залишилась. Зустрічні уточнені вимоги стосовно визнання недійсними: - Кредитного договору та додаткових угод до нього, яким визначено грошове зобовязання в іноземній валюті доларі США; - Іпотечного договору та Додаткової угода №2 про внесення змін від 01.07. 2009 року до Іпотечного договору №120/465-ПЗ-120/603 від 17.11.2005 року, укладених між Банком та Майновим поручителем [PERSON], як такі, що укладені у забезпечення недійсного зобовязання; на думку суду, є необґрунтованими, оскільки відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в України у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до вимог ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - гроші у національній або іноземній валюті, чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету Міністрів України «Про систему регулювання і валютного контролю». Як убачається з доданої до матеріалів справи банківської ліцензії №5 від 29.12.2001р., виданої Національним банком України Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», Відповідач за зустрічним позовом має право здійснювати банківські операції, в тому числі кредитування юридичних і фізичних осіб (а.с.86). Письмовий Дозвіл №5-1 від 29 грудня 2001р. надає Відповідачу за зустрічним позовом, право здійснювати операції з валютними цінностями. Отже, у судовому засіданні доведено, що Відповідач за зустрічним позовом, має право здійснювати операції з іноземною валютою, у тому числі операції з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, а тому вираження в іноземній валюті грошового зобовязання за Кредитним договором, відповідає вимогам законодавства. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Слід також зазначити, що є безпідставною є думка [PERSON] про обовязковість отримання Банком або позичальником індивідуальних ліцензій Національного банку України для здійснення валютних операцій, хоча підпункт «в» пункту 4 ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» і передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, однак, на теперішній час законодавцем не визначено межі термінів та сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті, тобто, операція з надання кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Слід також зазначити, що іпотека носить похідний характер від забезпеченого нею зобовязання, оскільки відсутні правові підстави для визнання основного зобовязання (Кредитного договору та додаткових угод), слід дійти висновку про відмову у задоволенні зустрічних уточнених позовних вимог в частині визнання Іпотечного договору та додаткової угоди, як таких, що укладені у забезпечення недійсного зобовязання. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з Позичальника на користь Банку у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, борг, який станом на 21.11.2010 року, дорівнює 398 527,55 грн. Крім того, доводи Позичальника щодо застосування вимог ч.3 ст.551 ЦК України, є безпідставними, оскільки зазначена норма застосовується у випадках, коли належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора. Заявлений до стягнення загальний розмір штрафних санкцій 43 618,16 грн., при сумі неповернутого кредиту 354 909,39 грн., є співрозмірним до співвідношення предявлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобовязань. У відповідності до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому сума понесених витрат у розмірі 1 700,00 грн. судового збору, та 120 грн. ІТЗ, також підлягає стягненню з [PERSON] на користь Банку у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved