Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-13 00:00:00

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримали, просять суд їх задоволити та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду завдану злочином її неповнолітнім сином [PERSON] в розмірі 11785,00 грн., моральну шкоду в розмірі 170000,00 грн. та зобовязати відповідача сплачувати суму, заподіяної шкоди з урахуванням коефіцієнту інфляції у відповідності з чинним законодавством. Свої вимоги мотивують тим, що [PERSON] скоїв злочин в неповнолітньому віці, а відповідач по справі не здійснювала належним чином обовязків щодо виховання дитини, що і є підставою покладення на неї відповідальності по відшкодуванню шкоди. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнали та просять суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, мотивуючи свої заперечення тим, що позивач не вказує за якою саме нормою закону відповідач має відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду за дії свого сина, який досяг повноліття і з нього рішеннями Рівненського міського суду від 05 квітня 2011 року та апеляційного суду Рівненської області від 07 липня 2011 року стягнуто на користь позивача матеріальну та моральну шкоду. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що вироком Рівненського міського суду від 14 червня 2010 року [PERSON], сина відповідача по справі визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за те, що він 04 квітня 2008 року близько 22 години 30 хвилин, будучи в нетверезому стані, у сквері, неподалік памятника загиблим у Великій Вітчизняній війні, що на розі вулиць Коцюбинського, Дорошенка, [PERSON] у м.Рівне, під час сварки, яка виникла на грунті вживання спиртних напоїв, наніс [PERSON], з метою позбавлення його життя, удар ножем у ділянці серця. Від отриманих тілесних ушкоджень син позивача [PERSON] помер. [PERSON] призначено покарання дев'ять років позбавлення волі. Цивільний позов позивача в даній справі [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 9060,80 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 170 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. На час скоєння злочину [PERSON] був неповнолітньою особою, злочин скоїв в сімнадцятирічному віці, на час винесення вироку Рівненським міським судом набув повної цивільної дієздатності. Отже, вище зазначений вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає дану справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Рівненського міського суду від 05 квітня 2011 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, внаслідок, вчинення злочину позовні вимоги позивача задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного памятника 40660 грн. 08 коп.; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 04 липня 2011 року апеляційну скарга представника відповідача [PERSON] задоволено. Рішення Рівненського міського суду від 05 квітня 2011 року в частині задоволення позову [PERSON]М, про відшкодування витрат, понесених на поховання та спорудження надгробного памятника скасовано. Позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат на поховання та спорудження надгробного пам»ятника задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування витрат, понесених на поховання 9060 грн. 80 коп. В позові [PERSON] до [PERSON] про відшкодування витрат на спорудження надгробного памятника - відмовлено. В решті рішення залишено без змін. Відповідно до ч.1 ст.1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Відповідно до ч.1 ст. 1180 ЦК України шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. При постановленні вироку суду і ухваленні рішень по цивільним справам, судами враховувалось те, що на час скоєння злочину [PERSON]П був неповнолітньою особою, злочин скоїв в сімнадцятирічному віці, на час винесення вироку Рівненським міським судом набув повної цивільної дієздатності і саме неправомірними діями [PERSON] позивачу [PERSON]М було заподіяно матеріальну та моральну шкоду, тому на нього покладено обовязок по відшкодуванню шкоди позивачу. Обовязок батьків - у даному випадку відповідача по справі [PERSON], відшкодовувати шкоду припинився з досягненням [PERSON] (особою, яка завдала злочин) повноліття. Враховуючи що відносно позивачки [PERSON] вже були встановлені обставини вище зазначеними судовими рішеннями судів у цивільній справі, що набрало законної сили, тому не можуть доказуватись при розгляді даної справи. Крім того позивач в судовому засіданні не довела згідно якої правової норми закону відповідач має відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду за дії свого сина, який досяг повноліття, тому з цих підстав в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивачу слід відмовити. Вимоги позивачки про застосування до сум матеріальної та моральної школи індексу інфляції, задоволенню не підлягають, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на законі - положеннях глави 82 ЦК України, якими не передбачено застосування індексу інфляції для визначення розміру шкоди. Відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення від 3 липня 1991 року» №1282-Х11 індексації підлягають лише ті виплати, які не мають разового характеру (заробітна плата, стипендії, пенсії). Виплата відшкодування матеріальної і моральної шкоди має разовий характер, а тому індексації не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed