Jurisdiction: civil
Date: 2013-01-20 00:00:00

05 листопада 2012 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований міським відділом цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області 05 липня 2008 року. В обґрунтування позову вказувала, що сімейне життя між сторонами не склалося, одруження виявилось невдалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу вона вважає неможливим. Вказала, що спору щодо місця проживання спільних дітей не має, шлюбні відносини між сторонами припинені з 2010 року. Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2012 року провадження у справі зупинено та надано сторонам строк для примирення. 14 січня 2013 року провадження у справі відновлено. В судове засідання позивач не з`явилась, надіслала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила справу розглянути за її відсутності та присвоїти їй прізвище, яке вона мала до реєстрації шлюбу, що розривається, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі статті 224 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 05 липня 2008 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований міським відділом цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, про що зроблено актовий запис № 458 (а.с.6). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Зі змісту позовної заяви вбачається, що спору щодо місця проживання дитини та розподілу сумісного майна подружжя сторони не мають. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно приписів статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне з`ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивачем надано заяву про присвоєння їй прізвища, яке вона мала до реєстрації шлюбу, що розривається, а тому відповідно до статті 113 СК України, позивачу слід відновити її дошлюбне прізвище.

Outcome: approved