Jurisdiction: civil
Date: 2012-11-04 00:00:00

Позивач 14.06.2012 року звернулася до суду та просить зобовязати відповідача встановити межі суміжних земельних ділянок, які розташовані за адресами: м. Новоград-Волинський, вул. Лесі Українки, № 19/1 та № 21/2 шляхом забезпечення відстані від межі ділянки № 21/2, належної [PERSON], до стін цегляної будівлі гаража, не менше одного метра для забезпечення можливості здійснювати ремонт та технічне обслуговування даної будівлі [PERSON] за рахунок надлишку земельної ділянки площею 0,0065 га, якою користується [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що є власником житлового будинку та земельною ділянки з розташованими на ній будівлями по вул. Лесі Українки, 19/1 в м. Новограді-Волинському. На вказаній земельній ділянці її покійні матір з чоловіком побудували гараж та мали вільний доступ до нього зі сторони сусіднього будинку № 21 по вул. Лесі Українки. Однак колишній власник сусідської земельної ділянки переніс огорожу на двір позивача до самих стін гаража, чим зменшив земельну ділянку позивача в порушення Державних будівельних норм України, правил пожежної безпеки. Згідно державного акту від 31.07.1995 року площа належної позивачу земельної ділянки становить 0,0393 га, однак фактично у її користуванні перебуває земельна ділянка площею лише 0,0382 га. У [PERSON] же, навпаки, згідно Державного акту повинно бути 0,0484 га, однак у фактичному користуванні перебуває 0,0538 га. Позивач вважає, що за рахунок надлишку земельної ділянки у [PERSON] площею 0,0054 га можна забезпечити обслуговування стін її гаража та дотримання будівельних та протипожежних норм. Вищевказане підтверджується Технічним звітом про складання топографічного плату від 31.03.2012 року. Позивач зверталася до Новоград-Волинської міської ради з приводу надання дозволу на безоплатну приватизацію земельної ділянки площею 0,0054 га, якою незаконно користується [PERSON], на що отримала відмову. З метою захисту своїх прав змушена звернутись до суду. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві, просили його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що позов предявлено не до належного відповідача. [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечують проти задоволення позову. Вислухавши сторони, третю особу, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Позивач [PERSON] фактично користується на 0,0011 га меншою площею землі, ніж зазначено в Державному акті про право приватної власності на землю від 31.07.1995 року, а у користуванні третьої особи [PERSON] фактично перебуває земельна ділянка на 0,0054 га більше, ніж встановлено у її державному акті від 12.12.2001 року. Вказане підтверджується висновком технічного звіту складання топографічного плану за адресами: м. Новоград-Волинський, вул. Лесі Українки, 19/1 та 21/, копіями державних актів про право приватної власності № 1526 від 31.07.1995 року та № 5496 від 12.03.2001 року, а також не заперечувалось [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні. Позивач зверталася до голови Новоград-Волинської міської ради з заявою щодо безоплатної приватизації земельної ділянки площею 0,0054 га до житлового будинку на вул. Лесі Українки, 19, що підтверджується копією заяви від 11.12.2008 року та відповіддю Новоград-Волинської міської ради від 15.04.2011 року (а.с. ). У зазначеному листі Новоград-Волинської міської ради від 15.04.2011 року на адресу [PERSON] зазначено, що юридична межа, зафіксована в державних актах, між зазначеними ділянками відповідає фактичному землекористуванню і межі з моменту проведення приватизації не змінювались. Крім того, вільної території між сусідніми земельними ділянками на вул. Лесі Українки, 19 та 21 у відповідності до виданих державних актів немає (а.с. 10). Також позивачем надано копію звернення від 09.07.2012 року до міської ради та Головного управління держкомзему у Житомирській області (яке фактично вже було подано після подання вказаної позовної заяви до суду), де просить, зокрема, встановити межі суміжних земельних ділянок в м. Новоград-Волинський по вул. Лесі Українки, 19/1 та 21/2. Будь-якої відповіді (відмови) не долучено до матеріалів справи. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач просить у відповідності до ст.152, ч.3 ст.158 ЗК України та п.20 Державних будівельних норм України та Правил пожежної безпеки встановити межі суміжних земельних ділянок, що належить їй та [PERSON] на праві приватної власності з метою доступу до обслуговування успадкованого гаража та користування земельною ділянкою. Проте до матеріалів позовної заяви не додано доказів, що Новоград-Волинською міською радою чим-небудь порушуються, не визнаються чи оспорюються права позивача. У першій заяві позивач просила дати дозвіл на приватизацію, а заяву з вимогою встановлення меж позивач подала вже після звернення до суду. Тобто на момент звернення до суду у позивача не було підстав заявляти про порушення свого права зі сторони відповідача. Позивач посилається на п.3 ст. 158 ЗК України, де встановлено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Проте п.2 тієї ж ст.158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи суд визнав недоречним, оскільки запропоновані позивачем питання не стосуються Новоград-Волинської міської ради, а лише права власності на землю [PERSON] та [PERSON], спір між якими паралельно розглядається в Новоград-Волинському міськрайонному суді. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що заявлений позов є безпідставним, а тому відмовляє в його задоволенні.

Outcome: dismissed