Jurisdiction: civil
Date: 2012-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, повернення майна у власність. Зазначала, що 6 червня 2008 року між нею та відповідачкою було укладено договір довічного утримання. Відповідно до умов зазначеного договору вона зобовязалася на умовах довічного утримання передати у власність відповідачки квартиру [ADDRESS], а відповідачка зобовязалася утримувати її, забезпечувати харчуванням, необхідною допомогою, сплачувати комунальні та інші послуги, виплачувати їй допомогу у розмірі 300 грн. щомісячно. Посилаючись на те, що відповідачка свої зобовязання по її догляду не виконує, просила розірвати договір довічного утримання та повернути їй у власність квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка підтримала позов з викладених у ньому підстав та просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач своє право на участь у судовому засіданні не використала, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 6 червня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання (а.с. 5). Відповідно до п. 1 зазначеного договору [PERSON] передала на умовах договору довічного утримання у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] [PERSON] зобовязалася повністю утримувати [PERSON], забезпечувати її харчуванням, доглядом, необхідною допомогою, зберігати в її безоплатному користуванні вказану квартиру довічно, сплачувати комунальні та інші послуги, виплачувати їй допомогу у розмірі 300 грн. щомісячно. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з ч. 1 ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини на підставі договору довічного утримання, який за змістом та формою відповідає вимогам Закону. Пунктом 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Встановлені у судовому засіданні обставини справи свідчать про неналежне виконання набувачем зобовязань за договором довічного утримання, укладеного з [PERSON], що є підставою, відповідно до ст. 755 ЦК України для його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Оцінюючи в сукупності надані докази, встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про розірвання договору довічного утримання та повернення майна у власність знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved