Jurisdiction: civil
Date: 2012-12-17 00:00:00

13.11.2012 року позивач [PERSON] РайпромторгНовобузького районного споживчого товариства (далі ПНРСТ Райпроторг) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 10308,86 грн., завданих відповідачем під час виконання трудових обовязків. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що [PERSON] була прийнята на роботу продавцем продовольчих товарів у магазин, що розташований в с. Баратівка Новобузького району Миколаївської області, згідно трудового договору від 01.03.2011 року. Цього ж дня з [PERSON] був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. При проведенні документальної ревізії товарно-матеріальних цінностей 24.09.2012 року було виявлено нестачу підзвітних цінностей на суму 10308,86 грн. Посилаючись на те, що добровільно відшкодувати завдану підприємству шкоду відповідач відмовилася, позивач просив позов задовольнити та стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 10308,86 грн. та судові витрати. Представник позивача [PERSON], згідно довіреності від 13.12.2012 року, при судовому розгляді справи зменшила заявлені позивачем вимоги, посилаючись на часткове відшкодування відповідачем матеріальних збитків у розмірі 2998,75 грн. просила стягнути решту боргу у розмірі 7310,11 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що накладні згідно з якими вона отримувала товар на реалізацію відрізняються від накладних, що маються у позивача, оскільки в накладних останнього дописано більшу кількість товару, який насправді їй не передавався. Крім цього, після завершення ревізії 11.09.2012 року магазин був опечатаний і їй торгувати в ньому заборонили, надалі товар на протязі двох тижнів вивозився з магазину товарознавцем. При вивезенні товару вона була теж присутня, оскільки особисто передавала товарознавцю для вивезення матеріальні цінності, при цьому, товарознавець [PERSON] відмовилася приймати з магазину швидкопсуючий товар (кондитерські вироби, овочі, рибу, ковбасу, тощо), що призвело до того, що вказаний товар за цей час зіпсувався і став непридатним для реалізації. За цих умов, матеріальні збитки у розмірі 2219,29 грн., встановлені при проведенні додаткової ревізії за період з 11.09.2012 року по 24.09.2012 року, виникли не з її вини, оскільки в цей період магазин був опечатаний (закритий), а продукція, що знаходилася в ньому зіпсувалася. За цих підстав просила у задоволенні позову відмовити. Суд вислухавши доводи сторін, допитавши свідка [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, приходить наступного висновку. Відповідно до наказу № 9 від 01.03.2011 року, громадянку [PERSON] прийнято на умовах трудового договору на роботу до ПНРСТ Райпромторгна посаду продавця магазину з 01.03.2011 року, що розташований в с. Баратівка Новобузького району Миколаївської області. Цього ж дня, між сторонами було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Відповідно до п. 1 вказаного Договору продавець приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності ввірених йому підприємством матеріальних цінностей, в тому числі бережно відноситися до переданих йому для зберігання, реалізації чи для іншої мети матеріальних цінностей підприємства та вживати заходів для уникнення збитків; вести облік, складати та надавати в установленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та залишки ввірених йому матеріальних цінностей, тощо. Відповідно до ст. 139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Разом з цим, 11.09.2012 року та 24.09.2012 року при проведенні документальної ревізії товарно-матеріальних цінностей в зазначеному магазині за період 30.07.2012 року по 24.09.2012 року виявлено нестачу товару на суму 10308,86 грн. Як видно з письмових пояснень [PERSON] наданих 24.09.2012 року, останній невідомо звідки утворилася недостача товару у вказаному розмірі. Як встановлено в судовому засіданні, ревізію зазначеного магазину проведено двічі, зокрема першу 11.09.2012 року за період з 30.07.2012 року по 11.09.2012 року, якою виявлено недостачу матеріальних цінностей на суму 8089,57 грн. та 24.09.2012 року за період з 11.09.2012 року по 24.09.2012 рік, якою додатково виявилено недостачу у розмірі 2219,29 грн., що в сумі склала 10308,86 грн. (8089,57 грн. + 2219,29 грн.). Недостачу у вказаному розмірі відповідачка погасила частково, а саме в розмірі 2998,75 грн., іншу частину збитків добровільно відшкодувати відмовилася. Наказом № 36 від 24.09.2012 року, [PERSON] було звільнено з посади згідно п.2 ст. 41 КЗпП України (втрати довіри). Статтею 130 КЗпП України, передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Як роз`яснено в\~\~п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~Про судову практику в справах про відшкодування шкоди,\~\~заподіяної\~\~підприємствам,\~\~установам, організаціям їх працівниками, за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. Пунктом 11 цієї ж Постанови роз`яснено, що суди\~\~повинні\~\~мати\~\~на\~\~увазі,\~\~що\~\~відповідно до\~\~п. 5 ст. 134\~\~КЗпПУ працівник несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям\~\~\~\~матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а\~\~ також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів,\~\~виданих підприємством, установою,\~\~організацією працівникові в користування. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з цим, доводи відповідача щодо наявності розбіжностей у відомостях (накладних) про прийняття на зберігання та реалізацію товарно-матеріальних цінностей, що призвело до збільшення розміру збитків, підтвердження при судовому розгляді справи не знайшли. Крім цього, відповідач не довела суду, що зіпсування товару на суму 2219,29 грн., яке мало місце під час передачі матеріальних цінностей з 11.09. по 24.09.2012 рік сталося не з її вини, оскільки не надала суду документальних доказів списання ТМЦ у звязку з непридатністю їх для споживання. Таким чином, позовні вимоги позивача ПНРСТ Райпроторгпро стягнення з відповідача матеріальних збитків, завданих під час виконання трудових обовязків на суму 7310,11 грн. знайшли своє підтвердження при судовому розгляді справи, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі\~\~214,60 грн.

Outcome: approved